sou · GQB388 · 2003-01-01 00:00:00 — Varken inom regeringen eller säker- hetspolisen gjordes några försök att fördröja eller stoppa denna successiva utbyggnad av kontrollen. Den konsensus som rådde inom regering och statsförvaltning i dessa ärenden åskådliggörs dels genom statspolisintendentens ständiga tillstyrkanden av olika myndigheters framställan om att få ta del av tredje rotelns central- register, dels genom den korta handläggningstiden - från myndig- hetens begäran till regeringsbeslut - inom . utfärdades föreskrifter om personalkon- troll inom privata vaktbolag med uppdrag att bevaka ur säkerhets- synpunkt viktiga statliga och enskilda anläggningar.148 Efter Hil- ding Andersson-målet och i samband med Enbomsaffären föreslog fångvårdsstyrelsens överdirektör och ledamoten i statspolisintendentens samrådsnämnd att perso- nalen inom fångvården skulle kontrolleras för att förhindra att det vid anstalten finnes befattningshavare, som till följd av sin politis- ka inställning kan vilja vara den intagne behjälplig att på ett eller annat sätt bryta isoleringen. 147Ämbetsskrivelser den 22/12 1950. InD:s arkiv (H), koncept. 148Kunglig kungörelse nr 640 den 28/9 1951 (kungörelsen trädde i kraft den 2/11 1951). Detta beslut grundade sig på en utredning av som tillsatts den 14/7 1950. An- ledningen till att det tog ett drygt år att handlägga ärendet var att det krävdes särskilda över- väganden när personalkontrollen skulle utsträckas till att även gälla privata företag (Spi till regeringen 8/1 1951 med bifogad PM den 5/1 1951 av Hasselrot. Dnr SaH 1/51. InD:s arkiv (H), konseljakt 28/9 1951. Politisk övervakning och personalkontroll 1945-1969 1952, utfärdade regeringen personalkontrollbestämmelser för fång- vårdsstyrelsen.149 kompletterades civilför- svarsstyrelsens personalkontroll med bestämmelser om att entre- prenadarbetare sysselsatta med byggnads-, inrednings- och installa- tionsarbeten vid civilförsvarets ledningscentraler, uppehållsplatser samt vid skyddsrumsanläggningar för den civila administrationen skulle kontrolleras.150 utökades personalkontrol- len inom flygtekniska försöksanstalten från att endast ha tillämpats för anställda vid hemliga arbeten till att omfatta all anställd perso- nal.151 Året därefter utvidgades personalkontrollsystemet till att omfatta all anställd personal vid statens sakrevision, viss personal inom arbetarskyddsstyrelsen samt kanslipersonalen vid bered- försvar.152 utfärdades per- sonalkontrollbestämmelser för riksåklagarämbetet och året därefter infördes personalkontroll för delar av personalen vid kartverket och byggnadsstyrelsen.153 149Innehållet i bestämmelserna var identiska med de som utfärdats den 5/5 1950 för perso- nalkontrollen inom . Fångvårdsstyrelsen till regeringen den 15/5 1952 Dnr SaH 12. InD:s arkiv (H), konseljakt den 13/6 1952. från till fångvårdssty- relsen samt Spi den 13/6 1952. InD:s arkiv (H), koncept. 150GD till regeringen den 3/6 1952. Dnr SaH 17. InD:s arkiv (H), kon- seljakt den 17/10 1952. från InD till och Spi den 17/10. InD:s arkiv (H), koncept. 151Sedan den 17/10 1952 hade personalen vid flygtekniska försöksanstalten kontrollerats en- ligt de bestämmelser som gällde personalkontrollen inom försvaret (VPM av Dahlgren- till Spi den 30/7 1953. Sp 3:s arkiv, S nr 198. Försöksanstaltens personalkon- troll kom från och med den 25/9 1953 att regleras enligt samma regelverk som utfärdats för fångvårdsstyrelsen samt . Ä.s från InD till flygtekniska försöksanstalten den 25/9 1953. InD:s arkiv (H), koncept. 152Föreskrifterna för arbetarskyddsstyrelsens personalkontroll som gällde specifikt utfär- dande av vissa legitimationer (ä.s. från InD till arbetarskyddsstyrelsen och Spi den 9/4 1954 nr 2. InD:s arkiv (H), koncept. RA.). från InD till statens sakrevision och Spi den 22/1 1954 nr 2. InD:s arkiv (H), koncept. För personalkontroll utfärda- des två olika föreskrifter. Den ena gällde kontrollen av den personal som skulle tas i anspråk för arbeten vid anläggningen som var avsedd för riksstyrelsens placering i krig. Dessa kon- trollerades i samma ordning som polispersonalen dvs. alla tillgängliga registeruppgifter skulle lämnas ut av statspolisen. Den andra bestämmelsen gällde personal som var sysselsatt med arbeten av betydelse eller särskild betydelse för rikets säkerhet (ämbetsskrivelser från InD till och Spi den 5/4 1957 nr 1 och 2. InD:s arkiv (H), koncept. Per- sonalkontrollen vid försvar reglerades enligt ä.s. den 8/10 1954 (InD:s arkiv (H) diarium den 28/8 1954, nr 5. 153I personalkontrollbestämmelserna för kartverket och för föreskrevs att personalkontroll skulle genomföras endast vad beträffar tjänster av särskild betydelse för ri- kets säkerhet. Vid kontrollen skulle då lämnas ut uppgifter om misstankar om spionageverk- samhet eller om vederbörande hade en ledande position i ett ytterlighetsparti. Då en av punkterna emellertid explicit påpekade att misstanke om medlemskap i ytterlighetsorganisa- tion endast skall lämnas ut beträffande befattningar med särskild betydelse för rikets sä- kerhet framstår bestämmelserna som något motsägelsefulla. Ä.s InD till Rikets allmänna kartverk den 25/1 1957 samt ä.s. InD till den 5/4 1957 nr 1 och 2. InD:s arkiv (H) koncept. Ang riksåklagaren se Personalkontrollstatistik den 1/4 1960. SAK . löpnr 1, s. 22. Politisk övervakning och personalkontroll 1945-1969 De civila myndigheterna var inte lika aktiva som försvarsstaben när det gällde att utöva påtryckningar mot regeringen för att i större utsträckning få möjlighet att kontrollera den egna personalens po- litiska pålitlighet med hjälp av säkerhetspolisens register. Viss ak- tivitet förekom dock. var det framförallt ci- vilförsvarsstyrelsen som visade stort intresse i saken och utfärdades de första bestämmelserna för de civila myndigheternas personalkontroll. Dessa bestämmelser utgjorde dels ett skriftligt godkännande av den personalkontroll som pågått sedan med stöd av underhandsdirektiv från regeringen, dels en utvidgning av de personalkategorier som omfattades av kontrol- len. Statspolisintendenten ställde sig inledningsvis skeptisk till civil- försvarsstyrelsens propåer om utökad personalkontroll. Särskilt oroade han sig för att kontrollen skulle ta alltför stora resurser i an- språk, inte minst med tanke på att flera andra civila myndigheter kunde ha liknande säkerhetskrav som . Sä- kerhetspolisens motstånd mot personalkontrollen som främst kommit till uttryck hade således försva- gats men dock inte försvunnit. När det fördjupades under ökade antalet personalkontrollberättigade myndigheter mar- kant. Som nämnts i det förra kapitlet låg denna utvidgning även i linje med önskemål som framställts av försvarsstaben. Det bör också noteras att det i UD:s och personalkontrollbestämmelser klart uttrycktes att säkerhetspolisen fick lämna ut dels den överskottsinformation som inhämtats av den allmänna säkerhetstjänsten under andra världskri- get, dels uppgifter om att en person misstänktes vara medlem i en ytterlighetsorganisation. För försvarets del utfärdades dessa mer vittgående utlämnandeföreskrifter först . Politisk övervakning och personalkontroll 1945-1969 Trots att försvarsmakten i mångt och mycket lyckats genomdriva sina krav på utökad personalkontroll inom försvaret och den krigs- viktiga industrin fanns det vid andra några återstående frågor som ännu inte ansågs lösta på ett tillfredsställan- de sätt. För det första förekom inget s.k. spontanuppgiftsutläm- nande från säkerhetspolisen om anställda vid privata firmor som ut- förde hemliga arbeten åt försvaret och för det andra var det svårt att avskeda kollektivanställda kommunister vid krigsviktiga indu- strier. I personalkontrollbestämmelserna från fanns föreskrifter om att i den mån nya uppgifter som berörde värnplik- tiga eller försvarsanställda med tjänster som omfattades av perso- nalkontroll tillfördes säkerhetspolisens centralregister skulle dessa utlämnas till försvarsstaben även om det inte förelåg någon fram- ställning i ärendet. När personalkontrollen ut- sträcktes till att även gälla enskilda personer (t.ex. anbudsgivare) som skulle utföra hemliga arbeten åt militära myndigheter före- skrev reglerna att även dessa skulle vara föremål för spontanupp- giftslämnande. På denna punkt sade sig statspolisintendenten inte kunna följa reglerna. I en skrivelse till ÖB meddelades att säkerhetspolisen gjort bedömningen att personal- kontrollen av denna grupp inte kunde omfattas av skyldigheten att lämna ut uppgift utan att framställning gjorts. Detta eftersom sä- kerhetspolisen saknade möjlighet att annat än i undantagsfall kun- na avgöra om ett arbete är av hemlig natur eller ej.154 Att detta förhållande blev bestående framgår av en PM till inrikesministern där det påpekades att 154 Spi till ÖB den 10/2 1953. Sp 3:s arkiv, S nr 40/53. Politisk övervakning och personalkontroll 1945-1969 spontanuppgifter endast utlämnades till försvarsstaben beträffande kontroll av militär personal.155 Beträffande den kollektivanställda personalen var huvudfrågan huruvida kommunister på objektivt godtagbara skäl kunde betrak- tas som opålitliga och avskedas utan att det stred mot kollektivav- talet.156 Vid de täta kontakterna mellan regeringen och ÖB hade saken varit föremål för diskussion åtskilliga gånger och regeringen hade då visat stor förståelse för de militära myndigheternas problem med de kollektivanställda kommunister- na. Regeringen hade dock inte kunnat erbjuda någon för försvaret godtagbar lösning på problemet. Försvarsministerns syn på hur saken kunde lösas kan åskådliggö- ras med hjälp av följande exempel: hade två kollektivan- ställda arbetare, en snickare och en verkstadsarbetare, identifierats som kommunister vid F 21, vilket rapporterades till försvarsstabens inrikesavdelnings personalkontrolldetalj. Detaljchefen hade då kontaktat säkerhetspolisen och fått uppgifterna be- kräftade. Innan uppgifterna kunde redovisas till chefen för flygvap- net ansåg det nödvändigt att utröna försvarsminister mening i frågan om de båda arbetarna kunde uppsägas eller inte. hade då svarat att om chefen för F 21 var beredd att i samband med uppsägande ange att det fanns politiska skäl för åt- gärden skulle det inte möta några hinder. Dock rekommenderades att uppsägningen skulle verkställas först efter samråd med fackfö- reningsledningen.157 Hur ovan nämnda fall avlöpte är okänt men kom saken att ställas på sin spets då en kollektivanställd kommunists an- ställningstrygghet prövades av arbetsdomstolen. Huvudpersonen i detta mål var svarvaren . anknyt- ning till kommunisterna hade uppmärksammats av statspolisens tredje rotel då han valdes till ordförande i kommunistiska arbetarkommun och infört en nyårshäls- 155Kortfattad promemoria angående personalkontroll. den 13/9 1956. Sp 3:s arkiv, S nr 381/56. 156Se t.ex. den 19/5 1950 (citatet återfinns ovan i denna text). Utgivna genom (2002). 157Berendt till Hammarsjö (FKE) den 8/9 1950. Vougts meddelade är avskrivet av som antecknat det på brevet till FKE den 16/10 1951. Fst/Säk:s arkiv (H) F X f vol. Politisk övervakning och personalkontroll 1945-1969 Året därefter hade han tagit plats som stadsfullmäktigeledamot i och säkerhetspolisen kunde då också konstatera att han ansökt om tillstånd för att få an- vända högtalare för att utannonsera ett kommande kommunistiskt möte i . Dessa uppgifter - liksom att han var anställd vid centrala torpedverkstaden i - rapporterades från Norrköpingsavdelningen till tredje roteln i för att skulle registreras i centralregistret. kompletterades ärende med uppgifter om medlemskap i i , att han deltagit i flera kommunistiska årskonferenser i samt att han på fem listor samlat in namn för Stockholmsappellen.158 Liksom tiotusentals andra uppgifter om svenskar som på ett eller annat sätt haft kontakt med den kommunistiska rörelsen kom dessa uppgifter att samlas i centralregistret för eventuell framtida användning. När överkonstapel i per telefon meddelade tredje roteln i att i - som då karaktäriserades som den aggressivaste kommunisten på orten - hade inkallats till militär befälsutbildning i kom uppgifterna till användning. De i centralregistret tillgängliga upp- gifterna sammanställdes i en PM som lämnades till försvarsstaben . Först kom emellertid personalkontrollärende upp till behandling i samrådsnämnden då det beslutades att de i praktiken redan utlämnade uppgifterna kun- de meddelas till försvarsstaben.159 efter det att försvarsstaben fått uppgifterna från sä- kerhetspolisen, , avskedades från sitt ar- bete vid centrala torpedverkstad av sin arbetsgivare, försva- rets fabriksstyrelse. föreskrift om att fackföre- ningen skulle informeras innan ett avskedande ägde rum ignorera- des och tillsades att avlägsna sig från arbets- platsen. - försvarsverkens civila för- bund - protesterade mot åtgärden lämnades endast beskedet att eventuella klagomål mot beslutet skulle framställas till försvarsmi- nister . uppsökte därför personligen och fick då beskedet att han avskedats på grund av sitt medlemskap i 158Blankett upprättad enligt cirkulär nr 1 den 10/2 1949 från kriminalkonstapel till statspolisens tredje rotel i (med kompletteringsremsor). personakt, s. 159PM av den 26/4 1951 med påförda handskrivna anteckningar. per- sonakt, s. 3. protokoll den 22/6 1951. SAK , s. 42, vol. Politisk övervakning och personalkontroll 1945-1969 Förbundet anmälde då ärendet till arbetsdomstolen. I inlagan till arbetsdomstolen yrkade förbundet på att skulle återfå sitt arbete eftersom arbetsgivarens agerande stod i strid mot be- stämmelserna i kollektivavtalet. gjorde en annan tolkning av bestämmelserna och hävdade att den av alla an- ställda underskrivna tystnadsförbindelsen, vilken förbjöd dem att till obehörig lämna hemlig information, stod i konflikt med det kommunistiska partiets partidisciplin. Åtgärden möjliggjordes dessutom av partiets nära anknytning till utlandet. Det vore ... en ohållbar situation, om man vid försvarets försvarsanläggningar vore nödsakad att behålla en person, som avgivit tystnadsför- bindelse till företaget men stode i lydnadsförhållande till en politisk organisation, vars mål och medel vore främmande för landets intressen. Man hade all anledning att befara, att en sådan person komme att uppträda illojalt i ett för landet bekymmersamt läge.160 Arbetsdomstolen gick på försvarsverkens civila förbunds linje och dömde till fördel med följande motivering: Oavsett vad som kan läggas det kommunistis- ka partiet till last, kan det emellertid icke utan vidare antagas, att samma anmärkningar med fog kunna riktas mot varje enskild medlem av partiet. Då härtill kommer, att är ett i landet tillåtet politiskt parti med representanter icke blott i kommunala organ utan även i , finner arbetsdomstolen den omständigheten, att är en aktiv medlem av partiet, icke kunna i och för sig be- traktas såsom ett sådant objektivt godtagbart skäl, som enligt det ifrågavarande avtalet skall föreligga för att avskedande må äga rum.161 Arbetsdomstolen gjorde således en annan bedömning i frågan om vilket hot enskilda medlemmar i det kunde 160Arbetsdomstolens dom nr 38/1951 (avskrift) den 24/9 1951. personakt, s. 1. Politisk övervakning och personalkontroll 1945-1969 utgöra mot försvaret. Eftersom arbetsgivarens resonemang under- kändes föreskrev en enhällig domstol att genast skulle återfå sitt arbete.162 Domstolsbeslutet betraktades som prejudicerande. Dagen efter det att domen fallit samtalade med försvarsminister . I uppgiven ton konstaterade därefter följande i dagboken. Statsrådet 25/9 [1951] ... Torpedsvarvaren och framtiden? berättar vidare att frågan om de kollektivan- ställda kommunisterna diskuterades senare vid ett av de återkommande inofficiella sammanträffandena mellan stats-, utri- kes- och inrikesministrarna, och försvarsstabschefen som kal- lades krigskabinettet (KK) eller torsdagssammanträdena.164 Åtgärder mot anställande av kom. och avske- dande av d:o; (ny giv av mig vid KK 20/3 [1952]). Det blev klart att fsvministern icke tror sig om att få in någon best i koll.avtalen om avskedande av opålitliga, men han rekom- menderar att ta kontakt med vederb. fackfö- rening (om den ej är kom.!) och den vägen få fackorg att icke stödja en avskedad kom. om denne vädjar till fackförb. Enda sättet; oklart om man bör ta föreningen eller företagsnämn- den. Detta borde meddelas förbandscheferna men helst ej skriftligt (enl. me- ning).165 Det ansågs således utsiktslöst att försöka få till stånd en ändring i kollektivavtalen som kunde möjliggöra avskedande av arbetstagare på grund av de var kommunister. 163Nils den 25/9 1951. 164Dessa sammanträden hölls (ibland efter långa uppehåll) och framåt. 1962 upphörde krigskabinettet då försvarsrådet inrättades. dag- bok 2/1 1950 samt dennes Data 1944-1953 den 4/1 1951 (i vol. 165Nils , PM 11/3 1952. Politisk övervakning och personalkontroll 1945-1969 diskreta samförståndslösningar mellan företrädare för försvaret och fackförbunden. På denna väg skulle man försäkra sig om att avske- dade kommunister inte skulle få fackligt stöd för att driva sin sak i arbetsdomstolen. Inom försvarsstabens inrikesavdelning var man emellertid inte odelat positiv till denna lösning. I en promemoria daterad framhöll två skäl till att förslaget inte kunde betraktas som en hållbar lösning på problemet med de kol- lektivanställda kommunisterna. För det första var han tveksam till det lämpliga i att sprida uppgifter ur statspolisens tredje rotels re- gister till fackliga organisationer, då säkerhetspolisen i största möj- liga mån ville hemlighålla vad som var känt om de övervakade poli- tiska organisationerna och deras medlemmar. I vissa fall kan förslaget icke ens diskuteras med vederbörande personalorganisation, då ordföranden eller annan styrelsemedlem tillhör kommunistisk organisation eller hyser kom- munistisk inställning.166 Den andra invändningen var att prejudikatet i arbetsdomstolen in- nebar att det inte fanns någon garanti för att opålitliga kollektiv- anställda skulle kunna avlägsnas. Så länge bestämmelse om detta förfarande saknades i kollektivavtalen var risken alltför stor att den avskedade genom att överklaga till högre instans skulle kunna få tillbaka arbetet. Enligt prognos skulle den föreslagna me- toden endast lyckas i något enstaka fall. Resultat torde ej vara att vänta i de allvarligas- te fallen. De durkdrivna och mest hängivna kommunisterna komma säkerligen att utnyttja varje möjlighet hålla sig kvar i tjänsten. Ej hel- ler torde den föreslagna metoden lämpa sig vid sådana arbetsplatser där ett större antal opålit- liga arbetare finnes såsom örlogsvarv, flygverk- städer och andra försvarsväsendets verkstäder och anstalter.167 166PM angående möjligheten avlägsna opålitliga personer, vilka konstateras inneha anställning vid försvarsväsendet (kollektivanställda). av den 28/3 1952. Fst/Säk:s arkiv (H) F VIII a vol. Politisk övervakning och personalkontroll 1945-1969 Av intresse i sammanhanget är att Dahlkvistfallets konsekvenser också diskuterats inom statens avtalsnämnd. tanke var att frågan om möjligheterna att avskeda kollektivanställda skul- le lösas centralt.168 I en PM av ordföranden föreslogs att kollektivavtalet skulle kompletteras med en överenskommelse om tillsättandet av en särskild nämnd. Genom enhälliga beslut av denna nämnd borde en arbetare kunna förflyttas från en arbetsplats till en annan samt - om han vägrar underkasta sig förflyttningen - uppsägas.169 Förslaget hade gillats av SAF:s VD som poängte- rat att frågan var av betydelse för hela arbetsmarknaden. Kontakt- tagandet med LO i ärendet överlät emellertid avtalsnämnden till regeringen.170 I början rådde det således delade meningar om hur man skulle hantera de kollektivanställda kommunisterna. Medan företrädare för regeringen föreslog diskreta lokala överenskommel- ser med fackförbunden hävdade statens avtalsnämnd att problemet kunde lösas centralt genom tillsättandet av en nämnd med förank- ring hos de stora arbetsgivar- och arbetstagarorganisationerna där enskilda ärenden kunde avgöras. En formell lösning på detta pro- blem nåddes först vid slutet av decenniet då industriskyddskom- mittén valde att gå på den senare linjen. avslöjades flera spionaffärer. dömdes en tjeckisk musiker av rådhusrätt till straffarbete för förberedelse till spioneri. Rådhusrätten hade kon- staterat att han för den tjeckiske militärattachéns räkning inhämtat uppgifter om ämbetsmän och affärsmän som kunde betraktas som lämpliga värvningsobjekt för spioneriverksamhet. dömdes den s.k. radarspionen till straffarbete för grovt 168Statens avtalsnämnd var en arbetsgivarorganisation för samtliga statligt kollektivanställda arbetare. För försvaret fanns ett motsvarande organ i försvarets avtalsdelegation. 169PM beträffande opålitliga inom försvaret. av 19/10 1951. YK 2386 (industriskyddskommittés arkiv), vol. 170Samma dag som promemorian upprättades underrättades statssekreterare om för- slaget. YK 2386 (industriskyddskommittés arkiv), vol. Politisk övervakning och personalkontroll 1945-1969 spioneri och olovlig underrättelseverksamhet. hade dels ägnat sig åt flyktingspionage, dels inhämtat uppgifter om radarkon- struktioner vid sin arbetsplats LM och överlämnat dem till den sovjetiska underrättelsetjänsten. påbörjades en för- undersökning mot en turkisk medborgare som arbetade för ett fö- retag som utförde beställningsarbeten åt försvarsmakten. dömdes han till straffarbete och utvisning för spioneri då han lämnat ut ritningar över skyddsrumsanläggningar till Sovjet.171 Gemensamt för dessa tre fall var att de handlade om spioneri mot svenska industrier. Såväl den turkiske medborgaren som hade lämnat uppgifter om firmor som anlitats för att utföra uppdrag för försvarsväsendets räkning. Därför kom det un- der att framhållas som särskilt angeläget med en skärpning av säkerhetsföreskrifterna vid dessa industrier. Till bak- grunden till de förslag om förändringar av säkerhetspolisens och försvarsstabens industriskyddsverksamhet som planerades hör också att det svenska försvaret inlett förhandlingar med om inköp av krigsmateriel. Försvarsstaben gjorde bedömningen att en effektivisering av den del av säkerhetstjänstens verksamhet som sträckte sig ut i det civila samhället och till de industrier som betraktades som viktiga ur för- svars- och försörjningssynpunkt krävde en bredare förankring inom de demokratiska organen och de fackliga organisationerna. diskuterades saken mellan statspolisinten- denten och försvarsstabschefen . Efter besöket an- tecknade följande i dagboken: På fm besök av och vi kom överens om att försöka få våra statsråd sätta i gång en ut- redning om förbättring av säkerhetsförhållan- dena. Vi måste ha förankring i riksdag och LO m.m. annars kunde vi ha gjort förslagen själva. och jag for direkt till T.N. UE] med det.172 171Svar på interpellation av angående åtgärder för att förhindra spioneri m.m., avsett att lämnas den 23/5 1957. YK 2386 (industriskyddskommittés arkiv), vol. Den turkiske medborgaren anhölls den 9/9 1956. Förundersökningsprotokoll den 28/1 1957 samt PM till intendent från L Roupé den 28/6 1957. P 5542, R löpnr 1. 172Rickard almanacksanteckningar den 21/9 1956. arkiv, vol. Politisk övervakning och personalkontroll 1945-1969 räckte det således inte med att - som tidigare - begränsa aktio- nerna för höjd beredskap till regeringen utan det betraktades som nödvändigt att LO vävdes in i ett fastare formellt samarbete med säkerhetsorganen. Dessa idéer skall således enligt ha pre- senterats för försvarsminister . efter besöket hos försvarsministern hade utarbetat en skrivelse till regeringen som - med hänvisning till de avslöjade fallen av industrispionage - innehöll förslag till förändringar av säkerhetstjänsternas industriskyddsverksamhet.