sou · GQB340d5 · 2003-01-01 00:00:00 — För kulturmiljövärdena är utvecklingen inte långsiktigt hållbar. Staten som skogsägare bör vara föredömlig och pådrivande genom att: rutiner för att förhindra skador på fornlämningar genast säkerställs, föredömliga kulturmiljöambitioner tydligt införs över lagnivån, projekt historia bör genomföras på all skogsmark, kunskapsuppbyggnad om skogens biologiska kulturarv genomförs, lokalt engagemang och dialog med ideell kulturmiljövård stärks, kontinuitetsskogar med höga kultur- och naturvärden bevaras, forskning och utveckling initieras för att utveckla skogsbruk som minskar polariseringen inom skogen och istället får ut produk- tions- och miljövärden i samma bestånd. Utgångspunkten i lagen (1988:950) om kulturminnen m.m. (kultur- minneslagen) är att det är en nationell angelägenhet att skydda och vårda vår kulturmiljö och att ansvaret för detta delas av alla, dvs. såväl enskilda som stat och kommun (1 kap. 1 §). () har överinseende över kulturminnesvården i landet, medan länsstyrelserna ansvarar för tillsynen i länen. Förutom vissa inledande bestämmelser innehåller kulturminneslagen föreskrifter om bl.a. forn- minnen och byggnadsminnen. Det är i första hand bestämmelserna om fornminnen (fasta fornlämningar och fornfynd) i 2 kap. kultur- minneslagen som är aktuella när det gäller skogsbruk. Bestämmel- serna är tillämpliga vid såväl löpande vård och skötsel som markbe- redning och avverkning av skog. I 2 kap. 1 § anges att fasta fornlämningar är lämningar efter männis- kors verksamhet under forna tider, som har tillkommit genom äldre tiders bruk och som är varaktigt övergivna. Som exempel på fasta fornlämningar kan nämnas gravar, gravfält, stenar och bergytor med bl.a. ristningar eller målningar, lämningar av bostäder, boplatser och arbetsplatser samt ruiner av märkliga byggnader och byggnadsverk. Även naturbildningar till vilka ålderdomliga bruk, sägner eller märk- liga historiska minnen är knutna liksom lämningar efter äldre folklig kult är fasta fornlämningar. Till en fast fornlämning hör ett så stort område på marken som behövs för att bevara fornlämningen (forn- lämningsområde). Området ska vara så stort som behövs för att be- vara fornlämningen och bereda den ett tillräckligt utrymme med hän- syn till dess art och beskaffenhet. I det ligger att området inte bara ska dimensioneras efter vad som behövs för fornlämningens direkta skydd, utan det finns också ett krav på att fornlämningen ska bevaras i en lämplig miljö. Det är en uppgift för att bestämma omfattningen av ett fornlämningsområde. Fornfynd definieras som föremål som saknar ägare när de hittas och som antingen påträffas i eller vid en fast fornlämning och har samband med denna eller påträffas i annat sammanhang och som an- tas vara gamla (2 kap. 3 §). Fornfynd som har di- rekt anknytning till en fast fornlämning tillfaller staten. Övriga fynd tillfaller upphittaren, vars rätt dock inskränks genom en skyldighet att i vissa fall erbjuda staten att lösa in föremålen. Sådan hembudsplikt gäller dels i fråga om föremål av guld, silver, koppar, brons eller an- nan legering med koppar, dels beträffande två eller flera föremål som kan antas ha blivit nedlagda tillsammans. Skyddet för fasta fornlämningar är generellt och gäller utan någon myndighets beslut (2 kap. 1 §). Det är förbjudet att utan länsstyrel- sens tillstånd rubba, ta bort, gräva ut, täcka över eller genom bebyg- gelse, plantering eller på annat sätt ändra eller skada en fast fornläm- ning (2 kap. 6 och 12 §§). Skyddet gäller även för fornlämningar utan synligt märke ovan jord. Vidare skyddas också sådana fornlämningar som är okända men som upptäcks under arbetet. Skyddet för fornlämningar omfattar inte bara själva fornlämningen utan också fornlämningsområdet (se ovan). Ansvaret för att ta reda på om någon fast fornlämning kan beröras av ett planerat arbetsföretag vilar på arbetsföretagaren. Var och en som tänker uppföra en byggnad, en anläggning eller genomföra ett annat arbetsföretag bör ta reda på om någon fast fornläm- ning kan beröras av arbetsföretaget (2 kap. 10 §). Uppgifter om regist- rerade fornlämningar finns i fornlämningsregistret (se avsnitt 1.3). Om en fast fornlämning berörs av ett arbetsföretag ska arbetsföretaga- ren samråda med . Påträffas en fornlämning under gräv- ning eller annat arbete ska den del av arbetet som berör fornläm- ningen avbrytas och den som leder arbetet ska omedel- bart ta kontakt med . Vid en planerad exploatering av ett större markområde kan länssty- relsen besluta om en särskild utredning för att ta reda på om någon fast fornlämning berörs (2 kap. 11 §). Det är i så fall arbetsföretagaren som svarar för kostnaden för utredningen. Syftet med en särskild ut- redning är att ge ett fördjupat beslutsunderlag. Den kun- skap som erhålls kan också vara ett hjälpmedel för arbetsföretagaren i den fortsatta planeringen. Det är alltså förbjudet att utan tillstånd rubba, ändra eller ta bort en fast fornlämning (2 kap. 12 §). Ett tillstånd till ingrepp får lämnas endast om fornlämningen medför hinder eller olägenhet som inte står i rimligt förhållande till dess betydelse. Vid prövningen ska väga intresset av att bevara forn-lämningen mot in- tresset av att utföra ingreppet. Vid bedömningen av exploateringsin- tresset ska man väga in arbetsföretagets betydelse ur såväl enskild som allmän synpunkt. Tillstånd ska lämnas bara om exploateringsintresset väsentligt väger över bevarandeintresset (se prop. 1987/88:104 s. 79). Varje ingrepp bör begränsas i så stor utsträckning som möjligt. Om någon annan än markägaren begär tillstånd, ska ansökningen avslås om ägaren motsätter sig åtgärden och synnerliga skäl inte föreligger. har möjlighet att förena ett tillstånd till ingrepp med villkor om en särskild undersökning för att dokumentera fornläm- ningen (2 kap. 13 §). Vidare kan ställa krav på särskilda åtgärder för att bevara fornlämningen. Inför prövningen i ett till- ståndsärende kan också besluta om en arkeologisk för- undersökning för att fastställa en redan känd fornlämnings art och beskaffenhet. Beslut om förundersökning kan meddelas om det be- hövs för att förbättra beslutsunderlaget i tillståndsfrågan eller för att bedöma behovet av villkor om särskild undersökning. Av 2 kap. 14 § framgår att en särskild undersökning eller förundersökning ska bekos- tas av den som utför arbetsföretaget som berör den fasta fornläm- ningen. Under vissa särskilt angivna förutsättningar kan befria arbetsföretagaren från kostnaden (2 kap. 14 § andra stycket). Detta gäller exempelvis i fråga om en kostnad som hänför sig till en fornlämning som inte tidigare var känd eller om det skulle visa sig vid undersökningen att någon fornlämning inte berörs av arbetsföretaget. Som framgår ovan har arbetsföretagaren, dvs. den som ska genom- föra en åtgärd (exempelvis markberedning) ansvar för att ta reda på om ett arbetsföretag kan komma att beröra fasta fornlämningar. Syf- tet med bestämmelsen är att tillvarata kulturminnesvårdens intresse, men den bör också tjäna arbetsföretagarens ekonomiska intressen, ef- tersom förekomsten av fornlämningar kan utgöra ett hinder mot framtida verksamhet. arbetar med att bygga upp ett geografiskt informationssystem som ska innehålla information om landets kända kulturhistoriska lämningar. Det framtida systemet kommer att ersätta dagens manuellt förda fornminnesregister och lik- som detta kommer det att innehålla lägesuppgifter samt beskrivande text. I första skedet kommer det att vara tillgängligt för dem som är verksamma inom kulturmiljövården samt inom planering och be- slutsfattande som rör markanvändning. Utvecklingsarbetet sker inom ramen för Projekt som är ett samverkanspro- jekt mellan och berörda organisationer. För mer information om projektet, se (). Skogens mångbruk i ett ekonomiskt perspektiv Denna studie behandlar i första hand de kostnader som uppstår för skogsbruket och samhället som helhet då användandet av skogmar- ken förändras från traditionell virkesproduktion till annan produk- tion, exempelvis ekologisk produktion (biodiversitet), rekreation och turism. De värden som framräknas avspeglar de marginella förluster som drabbar samhället då virkesproduktionen minskar eller omläggs på en mindre del av den svenska skogsmarksarealen. Storleken på de samhälleliga nettointäkter eller nyttor som kan uppstå vid förändring av skogsmarkens användning har ej varit möj- ligt att redovisa annat än som hypotetiska antaganden och modeller. Däremot visar studien på möjligheten att beräkna hur stora de sam- hälleliga nettointäkterna för alternativ produktion minst måste uppgå till för att en övergång från virkesproduktion till alternativ produk- tion skall anses vara ekonomiskt motiverad. Studien redovisar två typfall: 1.Arealavsättning: avsättning av skogsmark för annan produktion (rekreation) 2.Skötselavsättning: ändring av skogsskötseln för att möta krav från en annan näring (rennäringen). På uppdrag av , vid Nä- ringsdepartementet, har undertecknad skissat på en modell för värde- ring av skogens mångbruk på de statligt ägda skogarna i ett både sam- hälls – och företagsekonomiskt perspektiv. Mångbruk på skogsmarken är en mycket gammal företeelse. Den s.k. allemansrätten, vilken omnämns redan i de gamla svenska land- skapslagarna, är ett av många exempel på mångbruk börjar ekonomer intressera sig för mångbruk av de are- ella näringarnas resurser. I mitten av 1900 talet är den vetenskapliga teoribildningen i stort sett fastlagd. Under de två sista decennierna av frambringar några forskningsprojekt och utredningar i och internationellt resultat som pekar på att vinster kan upp- stå vid rätt kombination av olika verksamheter på skogsmarken. Det finns som sagt en omfattande teoribildning kring begreppet mångbruk. sagt varje ekonomiskt inriktad handbok om skogs- bruk innehåller flera kapitel om mångbruk (Pearse, 1990). En vanligt förekommande figurtyp i dessa handböcker kan se ut som figur 1 nedan. m 3 sk/år m3sk/år Figur 1 visar ett exempel på en s.k. produktionsmöjlighetskurva, bcde. Produktionsmöjlighetskurvan utvisar den största möjliga pro- duktionen för två eller flera rivaliserande produktionsalternativ som utnyttjar samma resurs. Virkesproduktionen uttryckt som m3sk/år är utsatt på y-axeln. Rekreation uttryckt /år, markeras av x-axeln. Figur 1 kan egentligen ha en ny axel för varje produktion, d.v.s. en axel för älgjakt, en axel för rekreation, en axel för bärproduktion o.s.v. Två axlar räcker för att förklara principerna. Låt oss anta att virkespro- duktionen och den rivaliserande markanvändningen kan välja pro- duktionskombinationer inom området som begränsas av 0bcde. jen Vt-Vr representerar den relativa förhållandet mellan nuvärdet av 1 producerad m3sk och 1 producerad rekreationsdag. Linjen Vt-Vr tangerar produktionsmöjlighets-kurvan i punkten d. I punkt d maxi- meras nuvärdet av den sammantagna produktionen av virke och re- kreation. Antag vidare att aktuell produktion är belägen i punkt a, vil- ken är belägen under kurvan bcde. Den ekonomiska planeringens mål för samhället antas vara att nå punkt d. I punkt d produceras t* m3sk virke och r* dagar rekreation . Punkt c är intressant, ty i denna punkt kan ett antal rekreationsda- gar, f, produceras utan att nuvärdet av virkesproduktionen sänks. Även om företaget eller skogsägaren är ointresserad av rekreationspro- duktion kan det allmänna erbjudas f dagar rekreation utan kostnader för företagets virkesproduktion. Då produktionsmöjlighetskurvans form eller storlek ännu ej kan fast- ställas med någon större säkerhet, utan möjligtvis gissas, kommer en annan modell att prövas i denna studie. Om man tänker sig att sam- hällsnyttan av skogens mångbruk kan uttryckas i ett monetärt värde kan man teckna följande förenklade formel: Vsm = Vsö + Vsv Vsm, det samhälleliga värdet av skogens mångbruk. Vsö, det samhälleliga värdet av en förändring (oftast en ökning) av övrig produktion på skogsmarken. Vsv, det samhälleliga värdet av en förändring (oftast en minskning) av virkesproduktion på skogsmarken. Vsö och Vsv kan uppdelas i olika ekonomiska händelser som påver- kar företaget ( = markägaren) och övriga intressenter. Begreppet före- tag omfattar i denna studie primärt ägarens intressen. Ägarens mål an- tas vara att avkastningen på satsat kapital i företaget skall vara minst lika stor som i alternativ kapitalplacering/investering samt att investe- ringen skall vara lågsiktig, . Vsö, det samhälleliga värdet av en förändring av övrig produktion på skogsmarken, kan uppdelas på två komponenter: Vsö = Vfö + Vöö Vfö, värdet av övrig produktion som tillfaller företaget, ex jakt, fiske, rekreation. Vöö, värdet av övrig produktion som tillfaller övriga intressenter, ex bärplockning, rekreation. Vsv, det samhälleliga värdet av en förändring av virkesproduktion på skogsmarken, kan också uppdelas på två komponenter: Vsv = Vfv + Vöv Vfv, värdet av virkesproduktionen som tillfaller företaget, ex netto- intäkter inklusive inkomster av sysselsättning. Vöv, värdet av virkesproduktionen som tillfaller övriga intressen- ter, ex råvaror till skogsindustrin, de anställdas sysselsättning, skat- ter. Varje värde kan i sin tur uppdelas i intäkter, Pvr, och kostnader, Pvc, beräknade som nuvärden. Dessa intäkter och kostnader kan i sin tur vara marknadsprissatta eller prissatta på annat sätt. Prissättning på an- nat sätt kan ske genom intervjuer, Contingent Value Methods, för- kortat CV eller CVM (, 1998 och 2001). Beräkning av det samhälleliga värdet av skogens mångbruk PvrVfö, nuvärdet av de intäkter av övrig produktion som tillfaller företaget, exempelvis jakt, fiske och rekreation. PvcVfö, nuvärdet av de kostnader av övrig produktion som åsam- kas företaget vid exempelvis jakt, fiske och rekreation. PvrVöö, nuvärdet av de intäkter av övrig produktion som tillfaller övriga intressenter, exempelvis bärplockare och friluftsintresserade. PvcVöö, nuvärdet av de kostnader för övrig produktion som åsam- kas övriga intressenter, exempelvis bärplockare och friluftsintresse- rade. PvcVöö, nuvärdet av de kostnader för övrig produktion som åsam- kas övriga intressenter, exempelvis bärplockare och friluftsintresse- rade. PvrVfv, nuvärdet av de intäkter av virkesproduktionen som tillfal- ler företaget, exempelvis virkesförsäljning. PvcVfv, nuvärdet av de kostnader av virkesproduktionen som åsamkas företaget, exempelvis avverkningskostnader och skogs- vårdskostnader. I dessa kostnader ingår lönekostnader till anställd personal eller entreprenörer. Likaså näringsanknutna skatter ingår här. PvrVöv, nuvärdet av de intäkter av virkesproduktionen som tillfal- ler övriga intressenter, exempelvis skogsindustrin, de anställdas lö- ner och skatter. PvcVöv, nuvärdet av de kostnader av virkesproduktionen som åsamkas övriga intressenter, exempelvis skogsindustrin, anställda, stat och kommun. Variabler som är gråskuggade, d.v.s. Vsö, Vöö, PvrVöö och PvcVöö är svårare att bestämma p.g.a. att det finns så få relevanta undersök- ningar tillgängliga. Övriga variablers värden kan härledas och be- stämmas med bättre precision. Meningen med uppställningen i tabell 1 är i första hand att klar- göra behovet av data för en samhällsekonomisk analys. Sambanden mellan data behöver inte vara additiva som tabell 1 vid första påse- ende kan antyda, utan det är troligt att forskare måste använda sig av mycket komplicerade modeller för att på rätt sätt fördela knappa re- surser i samklang med samhällets politiska värderingar. Beräkning av företagets och samhällets kostnader När företaget, på grund av lagtvång eller frivilliga åtaganden, avstår från en del av virkesproduktionen, i form av en avsättning, uppstår kostnader för företaget och samhället. Dessa kostnader är relativt enkla att skatta. Avsättningens intäkter, på både företags- nivå och samhällsnivå, är däremot mycket svårare att beräkna. De företagsekonomiska kostnader som uppstår är beräknade som nuvärden och framräknade med det skogliga kalkylprogrammet Plan33. Plan33 är utvecklat vid vid (, 2001). Det förtjänar att påpekas att nuvärden används i stället för mark- nadsvärden (eller rättare sagt marknadsprissatta värden) på grund av brist på adekvata marknadsvärden. Målet för en avsättning kan vara att: förbättra överlevnadsmöjligheterna för djur och växter (biodiversi- tetsmål) öka rekreationsmöjligheterna för människor, ex turism, jakt, fiske, rörligt friluftsliv De två vanligaste typerna av avsättning på beståndsnivå är: En del av eller ett helt bestånd lämnas. Den av- satta arealens kvarlämnade träd och nya uppväxande träd kan läm- nas orörda eller skötas enligt särskild plan för att uppställda mål skall nås. Skötseln av den avsatta arealen kan överlåtas på annan en markägaren. kan en s.k. trädavsättning göras. Vissa typer av träd lämnas inuti ett bestånd, ex lövträd, gamla grova granar, träd som sågas till högstubbar (stubbar), träd som sågas ner och får ligga kvar på marken och ruttna. Denna typ av avsättning innebär att kvarlämnade träd konkurrerar om livsutrymmet med de träd som i första hand producerar virkesvärden. De kvarläm- nade träden hindrar även i viss mån den normala skogsskötseln och gör denna något dyrare. Trädavsättning måste, för uppnåendet av ett biodiversitetsmål, förnyas i takt med äldre kvarlämnade träds slutgiltiga nedbrytning. Skötseln av det befintliga ekonomiskt inriktade skogsbruket omläggs så att virkesproduktionen bibehålls, om än något ekonomiskt reducerad, som andra mål uppnås. Ex- empel på detta är att skogens växttid förlängs och antalet gallringar ökas så att en mer parkliknande skog uppstår (, 1976). Ett annat exempel är omläggning av granproduktion till bokskogspro- duktion eller att låta befintlig ädellövskog få stå kvar istället för att byta till den mer företagsekonomiskt lönsamma granproduktionen (Holgén & Bostedt, 2001). Ett tredje exempel är samordning av vir- kesproduktion med rennäringen (& Parks, 2001). De två typerna av avsättning kommer att exemplifieras nedan. För att kunna konkretisera de skogliga kalkylerna har fem typbestånd konstruerats, två i () och ett i vardera (), () och slutligen (). Andel tall, % Andel gran, % Beräknad slutålder, år Timmerpris, kr/m3fub Beståndets värde, ur Typbestånden, vars mål är att förbättra rekreationsmöjligheterna, har konstruerats med hjälp av data från Officiella Statistik (Skogsstatistisk årsbok, 1997). Därvid har skogens medianålder för respektive region använts som bas för konstruktionsarbetet. Med ut- gångspunkt från medianåldern har data såsom virkesförråd, medeldia- meter och medelhöjd kunnat beräknas. Arealen på bestånden har, av räknetekniska skäl, satts till 10 ha i alla regioner och ståndortindex och trädslagsfördelning har erhållit samma värden som regionernas medelvärden. Terrängtransportavstånden, vilka bl.a. påverkar avverk- ningskostnaderna, har beräknats på grundval av värden i Skogsstatis- tisk årsbok, 1997. Priser på massaved och timmer har hämtats från Skogbrukets datacentral och för åren 1998–2001. De skapade typbestånden, vars mål är att förbättra människors re- kreationsmöjligheter, utgör ett försök att efterlikna de mest typiska bestånd en vanlig människa påträffar i respektive region. Det är ut- ifrån de vanliga människorna konsumtion av produktionen på den avsatta arealen som denna kan värdesättas, oftast med hjälp av s.k. CV-metoder. Beståndet i N. , vars skötselmål bl.a. innebär en samord- ning av två konkurrerande näringar, virkesproduktion och renpro- duktion, efterliknar typiska bestånd som påträffas inom kom- mun i . Den del av skogsbeståndets areal som avsätts antas skapa gynnsamma förutsättningar för uppnåendet av uppställda miljömål. Den avsatta arealen antas bli lämnad och får fritt utvecklas utan mänskliga in- grepp. Kvarvarande areal sköts enligt ekonomiska principer men med iakttagande av skogsvårdslagens minimikrav. I figur 2 nedan har typbeståndens värdeförändring, som uppstår vid avsättning av areal till annan produktion, beräknats med hjälp av Plan33 på typbestånden i tabell 2. Den tillämpade kalkylräntan är och nuvärdena är ej reducerade med inkomstskatt, d.v.s. utan av- drag för skatter för företag och ägare. Skatt och avgifter för anställd personal ingår i redovisade värden. Värdeförändring vid avsättning av areal i några typiska skogsbestånd Kurvorna i figur 2 tycks vara raka men är i själva verket något kon- kava. Detta beror på att skogsbrukets fasta kostnader kvarstår oför- ändrade vid ökad avsättning. Man talar i detta sammanhang om skal- fördelar. Ju större areal desto lägre kostnader per producerad enhet. Kurvorna visar hur nuvärdessumman av de förväntade skatteintäk- terna jämte den företagsekonomiska vinsten försämras med ökad av- sättning. Som framgår av figur 2 kan man räkna med att påträffa skogsmark med högre värden på virkesproduktionen i än i norra . Förluster för företaget och förlust av skatteintäkter En avsättning av skogsareal påverkar först och främst företagsresulta- tet och samhälleliga skatteintäkter, vilka i denna studie beräknats till av företagsresultatet före skatt1. vS(A) = vS(A) ´ (1 - T) + vS(A) ´ T A, avsatt areal, ha. vS(A), värdet av skogen då A ha är avsatt. Detta värde är beräknat med Plan33. T, skattesats. T = 0,40 vilket är lika inkomstskatt. vS(A) ´ (1 - T), företagets värde för ägaren. Detta värde är en mer el- ler mindre bra skattning av skogens marknadsvärde. vS(A) ´ T, nuvärdet av samhällets skatteintäkter. I och med att en avsättning görs uppstår förluster för företag och samhälle. Förlusten i virkesproduktion för företaget kan tecknas: f_Virk(A) = (sV(0) - sV(A)) ´ (1 - T) f_Virk(A), förlust i virkesproduktionen för företaget då A ha av- sätts. sV(0), värdet av virkesproduktionen då 0 ha avsätts, d.v.s. hela are- alen används för virkesproduktion. Förlusten i skatteintäkter för samhället kan tecknas: f_Skatt(A) = (sV(0) - sV(A)) ´ T Det finns en mängd andra sektorer av samhällsekonomin som påver- kas vid en avsättning av areal. Dock bedöms industrins virkesförsörj- ning och sysselsättningen i skogsbruket att vara de viktigaste i denna studie. 1 Effekter av mervärdesskatt, moms, redovisas ej i denna studie Industrin förlorar virke, som måste kompenseras med annat, kanske dyrare importerat, virke. I denna studie har, med hjälp av Plan33, för typbeståndet beräknats att industrin går miste om 130 m3sk per avsatt hektar. Vidare antas att varje kubikmeter, som måste ersättas, kommer att kosta mer att förvärva. Merkostnaden på /m3sk är ett hypotetiskt värde. f_Ind(A) = A ´ 130 ´ 10 f_Ind(A), industrins förlust per avsatt hektar, beräknat som ett nu- värde. Sysselsättningen i skogsbruket sjunker med ökad avsatt areal och det kan medföra ökad arbetslöshet med därvid ökade samhällskostnader. Bortfallet i sysselsättning beräknas, med hjälp av Plan33, i Svealands- beståndet per avsatt hektar. Den totala lönekostna- den för friställd arbetskraft beräknas till /tim. av den fri- ställda arbetskraften antas bli återanställd i andra samhällssektorer till lika lön som i skogsbruket. antas bli permanent arbetslösa till en merkostnad för samhället på /tim, d.v.s. /tim. f_Arb(A) = A ´ 28,4 ´ (250 - 250 ´ 0,75 + 260 ´ 0,25) f_Arb(A), samhällelig förlust av minskad sysselsättning vid avsätt- ning av A ha. Slutligen kan den totala förlusten beräknas: f_Tot(A) = f_Virk(A) + f_Skatt(A) + f_Ind(A) + f_Arb(A) (9) I figur 3 nedan har värdena från (9) utritats. Samhälleliga förluster för att avstå från virkesproduktion En procentuell fördelning av delkomponenterna i den samhällelig förlusten i figur 3 kan studeras i tabell 3. Procentuell fördelning av delkomponenterna i den samhälleliga förlus- ten av virkesproduktion Delkomponent samhällelig förlust av virkesproduktion Virkesproduktionen, ägarkapitalets förlust Samhällelig förlust skatteintäkter från virkesproduktionen I tabell 3 redovisas ej den totala förlusten i skatteintäkter för samhäl- let.