sou · GQB3108d2 · 2003-01-01 00:00:00 — Man noterade de ökade riskerna för kränkning av svenskt territorium som kunde bli en följd av anskaffning av kryssningsrobotar. Man noterade också att de militära anslagen inom båda maktblocken efter en period av 125Se s. 143. 126Betänkande av försvarsutredning, SOU 1976: 5 s. 144. Jfr analys i Ubåtsutred- ningens slutbetänkande SOU 2001:85 s. 41 f. snabb stegring förändrade sig relativt långsamt. Såväl det allmänna ekonomiska läget som de politiska avspänningstendenserna mellan stormakterna hade skapat en ovilja i många länder att acceptera fortsatt ökande resurstilldelning för militära ändamål i den takt som präglade . Konkurrensen om resurserna mellan den civila och den militära sektorn hårdnade. Detta problem förstärktes inte minst i av att man enligt officiella rapporter stod inför den sannolikt lägsta ekonomiska tillväxttakten sedan , noterade utredningen.127 försvarsbeslut följde i allt väsentligt försvarsutredningens analys (trots regeringsskiftet) och byggde följaktligen på bedöm- ningen att avspänningsprocessen blivit det grundläggande elemen- tet i den internationella utvecklingen. Det konstaterades dock att den ideologiska debatten mellan öst och väst inte hade avstannat, och att avspänningen inte innebar att alla konfliktanledningar försvunnit, samt att det var svårt att bedöma vilka resultat den kunde leda till i fortsättningen. Den militära uppbyggnaden på framhölls. försvarskommitté (FK 78), diskuterade utifrån ett vidgat säkerhetspolitiskt begrepp dels andra än rent militära hot, dels möjligheten till fredsbefrämjande åtgärder. diskuterade betydelsen av krympande naturresurser och miljö- problem. Efter den utvecklingsoptimism, som rått i västvärlden , kom 70-talet att i hög grad domineras av farhågor för de negativa konsekvenserna av samhällets höga industri- och teknologiberoende. Oljans roll som den strategiskt mest betydelsefulla råvaran hade tydligt demonstrerats under oljekrisen . Den ojämna fördelningen av särskilt en del strategiska råvaror kunde innebära konfliktrisker, ansåg utredningen, som också noterade att livsmedlens säkerhetspolitiska betydelse börjat uppmärksammas alltmer. Andra problem på det ekonomiska om- rådet var förutom den fortsatt vidgade klyftan mellan fattiga och rika länder, med risk för växande spänningar nord syd, att den 127 SOU 1976:5, s. 174. sovjetiska politisk/militära supermaktställningen inte motsvarades av en liknande position på det ekonomiska området. När FK 78 lade sitt delbetänkande128 hade den sovjetiska invasionen av ännu inte inträffat. Det framgick emellertid av betänkandet att klimatet mellan de båda supermakterna blivit kyligare, och att avspänningsprocessen fått sig rejäla törnar. Kommittén framhöll att de senaste två tre årens utveckling har visat hur lätt avspänningspolitiken kan störas, och att det fanns åtskilliga anledningar till det försämrade politiska klimatet: sovjetiskt missnöje över den amerikanska betoningen av mänskliga rättigheter, och även närmandet mellan och , det nya sovjetiska engagemanget i , samt ame- rikansk oro över den fortsatta sovjetiska militära upprustningen, liksom också rättegångarna mot oliktänkande i . konstaterade att förhållandet mellan super- makterna blivit så ansträngt att många röster i och den övriga västvärlden började ifrågasätta vilka framsteg som egentligen skulle kunna nås genom avspänningspolitiken, och om denna inte visade sig ha gynnat öst mer än väst. Kommittén framhöll dock att förhandlingarna om ett nytt kärnvapenstrategiskt begränsningsavtal, SALT II, kunnat slutföras , och ansåg för sin del att den mest sannolika utvecklingen för framtiden också torde vara att avspänningsprocessen, trots växlingar i klimatet mellan supermakterna, på lång sikt skulle komma att fortsätta. Kapprustningen, främst den mellan supermakterna, utgjorde ett hot mot freden i världen, underströk försvarskommittén vidare. De oerhörda kärnvapenarsenalerna och den snabba både kvalitativa och kvantitativa ökningen av dessa var det allvarligaste hotet mot mänskligheten. Den tekniska utvecklingen gick snabbare än arbetet att få till stånd nedrustningsavtal vars efterlevnad kunde kontrolle- ras. Med hänsyn till de allvarliga risker och den resursförstöring, som den fortsatta upprustningen i världen medförde, fann FK 78 det naturligt att ägna särskild uppmärksamhet åt läget på ned- rustningsområdet, jämte relationerna öst väst och situationen i . Kommittén uppehöll sig därför utförligt vid nedrust- ningspolitikens betydelse för säkerhetspolitik. Nämnas bör också att kommittén i ljuset av händelserna i i närmast profetiska ordalag underströk vad religiösa ström- ningar kunde betyda också för politisk utveckling: Det islamska 128 SOU 1979:42. återuppvaknandet som kan iakttas i delar av den muslimska världen kan få betydande konsekvenser också på det politiska området. Och vidare: Den betydelse som frågan om mänskliga rättigheter fått såväl för strömningar inom som för super- maktpolitiken liksom motsättningarna mellan regimen och kyrkan i vissa östländer, kan ses som andra exempel på religioners och ideologiers politiska betydelse.129 FK 78 problematiserade relationerna mellan supermakterna genom att konstatera att deras säkerhetspolitik förefaller att djupast dikteras av två delvis motstridiga överväganden, förutom den grundläggande misstro de hyser mot varandra. Å ena sidan står beslutsamheten att undvika att hamna i en väpnad konflikt direkt med varandra och å andra sidan beslutsamheten att förhindra att den militära balansen mellan dem på ett avgörande sätt rubbas till den egna sidans nackdel. Det första övervägandet hade till stor del legat bakom avspänningspolitiken, medan det andra hade lett till många av de senaste årens svårigheter för densamma.130 Beslutsamheten hos båda att undvika militär konfrontation rörde sig dock om ett så grundläggande intresse, enligt kommittén, att det var svårt att se att någon av dem skulle komma att överge denna inställning. Man kunde dock inte utesluta risken att en situation i en lokal kris skulle kunna råka ur kontroll, med katastrofala kon- sekvenser. Om den första präglats av affärsmässiga mellanhavanden mellan supermakterna, så hade under senare delen därav bilden förändrats menade försvarskommittén vidare. En ny fas i relationerna kunde sägas ha inträtt, präglad av ökad konfron- tation inom vissa sektorer parallellt med fortsatt samarbete inom andra. Befrielsen från Vietnamproblemen var en förutsättning för den nya amerikanska administrationens inriktning på mänskliga rättigheter. Denna kom att oroa minst lika mycket som de sovjetiska aktiviteterna i kom att oroa och dess allierade. Kommittén betonade vidare att den amerikanska politiska offensiven på mänskliga rättighetsområdet sammanföll med att den sovjetiska ledningen började upptäcka vilken kraft som fanns i avsnittet om mänskliga rättigheter i den europeiska säkerhetskonferensens slutakt . Tillsammans med förhoppningar om liberaliseringar på många håll i och eurokommunismens ökade profilering innebar detta ett 129Ibid, s. 35. 130Ibid, s. 52. betydande tryck mot den sovjetiska ledningen, som kom att se den amerikanska politiken som direkt inriktad på att försöka undergräva det sovjetiska säkerhetssystemets stabilitet.131 , å sin sida, oroades av det sovjetiska engagemanget i som mot bakgrund av fortsatta militära upp- byggnad, sågs som ett ökande hot mot egna intressen som råvaru- försörjning och förbindelsevägar. Slutsatsen av dessa resonemang var att klimatet mellan de båda supermakterna kunde komma att växla, och måhända bli sämre än . Men det nya var att så tycks kunna ske utan att samarbetet mellan de båda för att bevara avspänningens grundelement behöver avbrytas, konstaterade kommittén med en i vart fall i historiens ljus tämligen optimistisk, om än inte totalt felaktig, bedömning. Rustningsspiralen fortsatte att drivas i höjden, och Nato:s totala utgifter för militära ändamål var något större än , framhöll kommittén, som också uppmärksammade de tilltagande problemen i den sovjetiska ekonomin, och konstaterade att upp- rätthållande av militära styrkor av supermaktsformat kan komma att bli en ännu mera tyngande ekonomisk börda än för detta land. Beträffande den säkerhetspolitiska situationen i noterade 78 att såväl Nato som torde ha bedömt militär- strategiska betydelse som relativt ringa. hade kommit att bli ett lågspänningsområde. och hela säkerhet gagnades bäst av att för en politik som bidrar till största möjliga uttunning av stormakternas inflytande i det nordiska området framhöll försvarskommittén. En grundläggande förutsättning för den stabila situationen i var att den även i stormakternas ögon framstått som fördelaktig och i enlighet med deras intressen. Det nordiska områdets strategiska betydelse hade otvivelaktigt ökat , slog kommittén fast. Detta berodde i hög grad på den militärteknologiska utvecklingen och därmed sammanhän- gande bedömningar av ett framtida krigs karaktär. De kärnvapen- bärande ubåtarnas allt viktigare roll och vitala betydelse var de främsta skälen härtill. Den verksamheten i de norra farvattnen hade också varit mera om- 131 Ibid, s. 53. fattande än tidigare, konstaterades det. Därtill kom åtgärder för att stärka försvaret av . Denna ökande militära aktivitet från båda sidor kunde dock inte uppfattas som riktad mot . Den borde ses som ett led i supermakternas bevakande av sina globala intressen och som en del av den strategiska maktbalansen. Det kunde dock inte uteslutas att supermakternas känslighet kunde komma att bli större för sådana förändringar som de skulle kunna uppfatta som hot mot egna säkerhetsintressen. Även hade också i fortsättningen stor strategisk betydelse, främst som övnings- och basområde för Warszawa- paktens sjöstridskrafter, men också för sjötransporter för . Frågan om kryssningsrobotar berördes också av FK 78, som konstaterade att utvecklingen av dessa i gav anledning till oro. Med tanke på räckviddsbegränsningarna i (det var då ej klart att detta inte skulle komma att ratificeras) skulle utgångsläget för avfyrande av dessa från Nato:s sjöstridskrafter mot t.ex. komma att bli i närheten av nordiska vatten. De luftburna kryssningsrobotarna var ännu mer oroande, och de torde i stor utsträckning komma att ingå i beväpning . Genom att kryssningsrobotar flög på låg höjd skulle överflygningar över neutrala stater som innebära neutralitetskränkningar som kunde skapa allvarliga problem, anmärkte kommittén. sökte också i ett särskilt kapitel göra be- dömningar av sannolikheten för att olika hot skulle uppstå och av deras konsekvenser för del, utgående från de bedömningar om den internationella utvecklingen och om stormaktsblockens förhållanden som man tidigare redovisat. Uppmärksamheten hade i ökande grad riktats mot u-landsområdena med deras labila förhållanden, snabba politiska växlingar och återkommande kon- flikter och krig, sades det. I och med att båda supermakterna fått globala intressen och resurser att hävda dessa riskerade super- makter och att bli indragna i varandras konflikter. Skärpta motsättningar mellan supermakterna kunde föranledas av kon- flikter i u-landsområden vilket i sin tur kunde påverka läget i , framhölls det. Konflikter med ursprung i u-landsproblem diskuterades också med utgångspunkt i oljevapnet. FK bedömde dock omfattande råvarubojkotter från mot i-länder som mindre sannolika. I sin analys ägnade försvarskommittén särskild uppmärksamhet åt möjligheten av ett krig i . Redan existensen av de enorma rustningarna skapade farhågor för vilka intentioner som kunde styra dessa resurser, framhöll kommittén. Trots många gemen- samma intressen kvarstod också supermaktsmotsättningarna, vilka utgjorde ett latent hot mot freden. Möjligheten av spridning av ett utomeuropeiskt krig till , liksom utbrott av en svårartad lokal konflikt, kunde leda till krig i . Sammantaget bedömde kommittén att ett medvetet igångsatt krig mellan blocken i är föga sannolikt. Ett krig i skulle dock få så svåra konsekvenser för att riskerna för ett sådant måste påverka vår säkerhetspolitik, konstaterades det dock. Beträffande karaktären av ett framtida krig i var det troligt att parterna åtminstone inledningsvis skulle söka föra kriget på konventionell nivå, men att riskerna för insats av kärnvapen och upptrappning av kriget till kärnvapennivå i hög grad förväntades bli bestämmande för parternas agerande, och att kriget åtminstone i den bemärkelsen kunde betraktats som nukleärt. Det var vidare svårt att föreställa sig något läge där endera maktblocket genom en frontalattack i skulle eftersträva att erövra och behålla stora delar av det andras territorium, ansåg kommittén. Däremot framstod geografiskt begränsade framstötar i syfte att pressa fram eftergifter som mer sannolika, särskilt på kontinentens flanker. Utredningen såg tre typer av situationer som innebar risker för militärt angrepp eller hot om angrepp mot nordiskt område. Den ena karaktäriserades av konventionellt krig mellan maktblocken, den andra av akuta motsättningar men ej öppet krig mellan dessa, och den tredje av kärnvapeninsats mot . Mot bakgrund av den bedömning man tidigare gjort, att ett krig i åtminstone inledningsvis skulle föras med konventionella vapen, konstaterade kommittén att nordiskt område såväl i norr som i söder hade sådan strategisk betydelse att det tidigt riskerade bli indraget i krigshandlingarna, och att då skulle få stra- tegiskt intresse som militärt genomgångsområde till grannländerna. En isolerad militär operation i bedömdes som mycket osannolik.132 I ljuset av den dramatiska internationella utvecklingen , präglad av kriser, tilltagande spänning och be- 132 Ibid, s. 86. tydande osäkerhet fick försvarskommittén i ett senare betänkande anledning att utveckla och i viss mån modifiera de bedöm- ningar som gjorts . Kommittén konstaterade då att avspänningspolitiken råkat ut för ett allvarligt bakslag, men ansåg inte att detta innebar en återgång till förhållanden som liknade det under den första efterkrigsperioden. Inte minst mot bakgrund av den ungefärliga styrkejämvikten mellan maktblocken var en konfrontationspolitik av det modell svår att föreställa sig, ansåg kommittén i sitt andra delbetänkande 1981.133 Det förelåg inte några tecken på att supermakterna skulle ha övergivit avspänningens grundval, näm- ligen beslutsamheten att undvika att råka i direkt, väpnad konflikt med varandra. Mest sannolikt var att de även i fortsättningen skulle vilja fortsätta åtminstone ett begränsat samarbete, ansåg kom- mittén. För hotbildens del kvarstod i allt väsentligt de slutsatser som kommittén dragit . ÖB:s (och FOA:s) uppfattning att situationer där en angripare hade större handlingsfrihet eller vidare målsättningar med ett angrepp mot refererades, men ansågs inte böra få något starkt inflytande på försvarsplaneringen. Den militära styrkeutvecklingen innebar emellertid att angrepp kunde sättas in med kortare varsel än vad som tidigare hade bedömts, vilket krävde förmåga att uppfatta snabba förändringar i omvärlden och smidigt anpassa beredskapen därtill. Kommittén delade ÖB:s bedömning att åtgärder mot överraskande angrepp borde prio- riteras, liksom att betydande militärpolitiska förändringar i vårt närområde kunde inträffa som ledde till andra typer av hot mot . diskuterade också i sitt betänkande riskerna för kärnvapenangrepp mot . En upptrappning till kärnvapennivå bedömdes komma att ske först när maktblockens vitala intressen stod på spel, och detta kunde knappast gälla . Att en första kärnvapeninsats skulle ske bedömde kommittén mot denna bakgrund som uteslutet. Sammanfattningsvis kan sägas att kommittén redan i sitt första delbetänkande skildrade en förstärkt hotbild, som i det senare betänkandet ytterligare betonades. Nordflanken fick i denna bild ökad betydelse och kunde riskera att beröras redan i 133 Ds Fö 81:1. inledningsskedet av ett europeiskt krig. Möjligheten av över- raskande angrepp kunde inte uteslutas. försvarsbeslut anslöt sig till de bedömningar som gjorts av försvarskommitté. Det tog fasta på det nordiska om- rådets ökade strategiska betydelse, utbyggnaden av den sovjetiska marinen och nordområdenas ökade vikt, samt den ökande militära aktiviteten från båda supermakternas sida i vårt närområde, inklusive . Departementschefen, statsrådet , underströk att öst- västperspektivet dominerade bedömningen av läget i världen, och att supermakternas globala intressen och engagemang fördjupade lokala konflikter och förhindrade lösningar.134 I vad avsåg framhöll han särskilt utvecklingen i och militärens makt- övertagande som ett bakslag för strävandena att vidmakthålla avspänningens resultat. Supermakternas vapenarsenaler fortsatte att utvecklas som nedrustnings- och förhandlingssträvan- dena präglades av starka motsättningar. Den rådande spänningen och osäkerheten var ett resultat både av olösta politiska och ekonomiska konflikter runt om i världen och speciella utvecklingar inom vapenteknologin som driver på kapprustningen och hotar att undergräva det sätt på vilket av- skräckningsbalansen fungerat.135 Departementschefen dela- de vidare försvarskommitténs åsikt, att supermakternas ökande militära aktivitet i det nordiska området borde ses som ett led i deras bevakande av sina globala intressen och som en del av den strategiska maktbalansen dem emellan, och därför inte kunde uppfattas som primärt riktad mot . Utvecklingen kunde dock inte undgå att på olika sätt få återverkningar också för del, vilket den grova kränkning av svenskt territorial- vatten och svenskt militärt skyddsområde, som en sovjetisk ubåt gjort sig skyldig till, utgjorde en allvarlig påminnelse om. Departemenstschefen delade också kommitténs uppfattning att de bakslag som avspänningspolitiken råkat ut för inte hade inne- burit en återgång till förhållanden som liknade det under den första efterkrigsperioden.136 Däremot kunde han inte förutse något återvändande till de höga förväntningar som under 134Ibid, s. 16. 135Ibid, s. 17. 136Ibid, s. 18. 1970-talets första hälft åtminstone på västsidan omgav avspän- ningsprocessen.137 3.4.7Det andra och försvarskommitté, samt försvarsbeslutet försvarskommitté (FK 84), presenterade efter sjuttiotalets betoning av vidgade säkerhetspolitiska hot, en återgång till rent militära och militärstrategiska aspekter på säkerhetspolitiken.138 Detta trendbrott reflekterade det hårdnande internationella säker- hetspolitiska klimatet det nya som präglade 1980- talets första år. Om bakslagen för avspänningspolitiken av försvarskommitté bedömts ha tillfällig, kanske taktisk natur, så ansåg kommitté att en avgörande strategisk förändring inträffat i stormaktsrelationerna. Kommittén underströk sålunda att en fortlöpande försvagning av grundelementen för avspänningen inträffat. in- vasion av innebar härvidlag den avgörande vändpunkten. hade inte ansett sig ha accepterat ett av definierat status quo, ej heller skyldigheten ifråga om återhållsamhet med rustningar eller minst av allt förpliktelser att acceptera systemförändringar i . Den kraftiga militära upprustning och starkt ideologiskt präglade retorik och politik gentemot , som lanserades av den valde amerikanske presidenten och hans administration, tolkades i som en bekräftelse på farhågorna att aldrig på allvar godtagit principerna om kärnvapen- strategisk paritet och lika säkerhet som grund för avspännings- politiken, framhöll FK 84. Även började öka sina försvarsutgifter i en snabbare takt . Bedömningarna gick isär om försvarsutgifternas storlek. redovisade dels ACDA:s, den amerikanska nedrust- ningsmyndighetens, uppfattning om att det rådde en ungefärlig balans mellan Nato- och Warszawapaktsländernas militärutgifter, dels SIPRI:s bedömning att Nato:s försvarsutgifter var nästan dubbelt så stora som . Viss samstämmighet rådde emellertid om bedömningen att maktblocken höll i stort sett lika antal trupp i områdena närmast öst-väst-gränsen i . 138Svensk säkerhetspolitisk inför 90-talet, SOU 1985:23. fråga om många typer av materiel hade östsidan en antalsmässig övervikt, vilken traditionellt ansågs balanseras av en tekniskt högre kvalitet på västsidan.139 Detta senare Natoförsteg var dock i färd att minska till följd av en ökad sovjetisk satsning på modern materiel, ansåg utredningen, som dock också noterat att brottades med svåra interna ekonomiska problem. diskuterade också de militära doktrinerna och noterade osäkerheten om övergripande säker- hetspolitiska doktrin. En allmän uppfattning var dock att den i stort hade en defensiv prägel, men att den militära doktrinen för hur styrkorna skulle användas i ett eventuellt krig däremot hade en offensiv profil. Man hade noterat senare års uttalanden av det sovjetiska ledarskapet140 som visade att man accepterat att ett kärn- vapenkrig ofrånkomligen skulle drabba alla, dvs. också Sovjet- unionen självt. Mycket tydde på att föreställningen om ett krig på konventionell nivå blivit alltmer accentuerad i den sovjetiska militärstrategiska debatten.141 Den militärtekniska utvecklingen hade accelererat ytterligare och lett till ökad rörlighet och större räckvidder. Kombinationen av ökad luft-, sjö- och markrörlighet skapar ökad frihet för en angripare när det gäller överraskande val mellan lämpliga områden för större operationer och för mer begränsade taktiska företag.142 Supermakternas hotbilder av varandra var ofullständigt kända, och inom västlägret var spännvidden i uppfattningar om den andra sidans avsikter betydande. Kommittén framhöll emellertid att ett planerat anfall i stor skala mot väst i annat sammanhang än en akut kris mellan maktblocken av flertalet bedömare uppfattades som osannolikt. Det nordeuropeiska områdets ökade strategiska betydelse blev föremål för ett eget kapitel i kommittébetänkandet, varvid kon- staterades att utvecklingen i allt väsentligt utgjorde en vidare- utveckling av det mönster som beskrevs av försvars- kommitté, med vissa förändringar som tillkommit när det gällde undervattenskränkningar och stormakternas övningsverksamhet. successivt mer omfattande marinstrategiska intressen i norr utgjorde den viktigaste bakgrunden till att det 139Ibid, s. 22. 141SOU 1985:23, s. 25. 142Ibid, s. 27. nordeuropeiska och det nordatlantiska områdets strategiska be- tydelse under ökat väsentligt, hävdade försvarskommittén. Det kunde antas vara ett vitalt intresse för att i händelse av en konflikt skydda baskomplexet på och säkra de strategiska ubåtarnas överlevnad och operationsfrihet. torde i krig ha ett starkt intresse av att i första hand förhindra Nato att kontrollera och utnyttja kringliggande kuster och flygbassystemen i angränsande land- områden, och i andra hand att utvidga det egna basområdet. hade emellertid endast begränsade markstrids- förband i anslutning till det nordiska områdets norra delar. Dessa var inte ensamma tillräckliga för mer omfattande och uthålliga operationer, bedömde kommittén. strategiska betydelse berördes likaså. De strategiska intressen som inverkade på området hade fått ökad tyngd och en starkare koppling såväl till nordatlantiska som centraleuropeiska förhållanden. Stormakterna hade alltmer kommit att betrakta det nordeuropeiska och nordatlantiska området som militärstrategiskt och operativt sammanhängande. Övningsverksamheten i det nord- europeiska havs- och luftrummet hade blivit mer omfattande och rum, och delvis mer framskjuten, och detsamma gällde övervaknings- och underrättelseverksamheten. I fråga om undervattenskränkningarna refererade kommittén uppfattning att dessa skulle ses som förberedande skeden i en militär operativ planering. Man konstaterade att erfarenheterna inte givit anledning till andra slutsatser. Motiven var svåra att fastställa, ansåg dock kommittén, men dessa torde huvudsakligen kunna hänföras till olika former av förberedelser för eventuella kris- och krigssitua- tioner.143 Även andra nordiska länder, som , hade berörts, konstaterades det.