sou · GQB371 · 2003-01-01 00:00:00 — leder också åklagaren en förundersökning angående misstanke om redan begångna övergrepp från mannens sida, och han eller hon är därför insatt i familjens situation. När åtal har väckts för redan begångna övergrepp och målet skall avgöras bör dock även domstolen ha rätt att på yrkande av åklagaren eller målsäganden besluta om besöksförbud. Behövs ett sådant beslut, har det oftast redan fattats av åklagaren, men det finns exempel på fall där så inte har skett. Det framstår också som Förslag till ytterligare åtgärder naturligt att domstolen i samband med att den prövar frågorna om ansvar och påföljd har möjlighet att besluta om besöksförbud om brottet eller brotten rör våld eller hot i en nära relation. Framför allt i de fall påföljden inte blir frihetsberövande kan det finnas ett praktiskt behov av att i samband med påföljdsbestämningen kunna fatta ett beslut om besöksförbud. Vi föreslår därför att en sådan möjlighet införs. Möjligheten för domstol att som första instans besluta om besöksförbud skall ses som ett komplement till de nuvarande reglerna om besöksförbud. Behov av att kunna fatta ett beslut om besöksförbud kan enligt vår kartläggning också föreligga i samband med permissioner, andra vistelser utanför anstalt och frigivning från ett fängelsestraff i de fall en intagen avtjänar straff för ett brott som har riktat sig mot någons liv, hälsa, frihet eller frid. För att åklagaren i sådana fall skall få kännedom om behovet av ett besöksförbud bör det införas en underrättelseskyldighet för kriminalvården. Om förutsättningar för ett beslut om besöksförbud enligt lagen om besöksförbud kan antas föreligga i ett nu aktuellt fall, bör det åligga kriminalvården att underrätta åklagaren härom. Motsvarande bör gälla vid sluten ungdomsvård och rättspsykiatrisk vård med särskild utskrivningsprövning. Utredningens förslag: I namnlagen (1992:670) införs en möjlighet att, för det fall en förälder eller ett barn utsatts för allvarliga angrepp från den andre förälderns sida och det finns en påtaglig risk för nya angrepp, göra undantag från kravet på samtycke från denne föräldern vid byte av barnets efternamn. Den som vill byta ett efternamn som har förvärvats vid födelsen till ett annat efternamn som bärs av någon av föräldrarna kan göra detta genom anmälan till skattemyndigheten. Anmälan om byte av efternamn för barn görs av barnets vårdnadshavare, 48 § namnlagen (1992:670). Detta innebär att, om barnet står under vårdnad av bägge föräldrarna, dessa måste göra anmäla gemensamt. Om de inte kan komma överens, kan ingen anmälan göras. Står barnet under vårdnad av endast den ena föräldern, företräder denne ensam barnet vid anmälan om byte av efternamn. I en situation krävs dock samtycke från den andre föräldern, nämligen om barnet bär dennes efternamn när byte skall ske (6 § Förslag till ytterligare åtgärder Kravet på samtycke är dock inte oeftergivligt. Vägras samtycke, kan vårdnadshavaren gå till domstol och utverka förklaring att namnbytet är förenligt med barnets bästa. Som huvudregel krävs alltså vid namnbyte avseende underårig medgivande också av den förälder som inte är vårdnadshavare när barnet bär dennes namn. Om namnbytet syftar till att skydda sig mot denne förälder, blir åtgärden härigenom verkningslös. Alternativet att begära en förklaring av domstol om att namnbytet är förenligt med barnets bästa är inte heller någon framkomlig väg eftersom domstolen då, om det kan ske, skall höra den vars efternamn barnet bär och denne får då reda på att ett namnbyte är aktuellt (45 § namnlagen). Byte av namn får som regel anses vara en så ingripande åtgärd för barnet att båda föräldrarnas medverkan krävs. Frågan uppstår dock om inte ett undantag skulle kunna göras för det fall då en kvinna eller hennes barn har utsatts för brott som innefattat våld eller hot från den andre förälderns sida och de riskerar att utsättas för nya trakasserier. För att ta ställning till denna fråga måste en avvägning göras mellan två motstående intressen. En förälders intresse av att kunna påverka bytet av ett barns efternamn om barnet bär förälderns namn väger naturligtvis tungt. För att ett byte av namn då ändå skall kunna ske utan denne förälders vetskap krävs starka skäl. Ett sådant skäl avser den förföljda förälderns och barnets intresse av skydd mot hot och våld. Samhällets möjligheter att erbjuda skydd i de situationer ett namnbyte inte kan ske är långt ifrån tillräckliga. I praxis finns exempel på fall där flera olika skyddsåtgärder har vidtagits för att en jagad kvinna och hennes barn skall kunna börja ett nytt liv på för mannen okänd ort, men där alla åtgärder har varit förgäves på grund av att barnen inte kunnat byta efternamn utan faderns samtycke. Vi anser därför att i de fall det handlar om allvarliga trakasserier det för barnets bästa bör kunna göras undantag från namnlagens krav på såväl samtycke som domstolsförklaring. Förutsättningarna för undantagets tillämpning måste dock göras restriktiva. Det bör i princip krävas att föräldern vid upprepade tillfällen begått våldsbrott och att det finns risk för ytterligare brottslighet av liknande slag. Typfallen bör därför i första hand vara brotten grov kvinnofridskränkning och grov fridskränkning, men undantaget bör också kunna bli aktuellt vid andra upprepade brott som innebär ett allvarligt angrepp. Även vid enstaka mycket allvarliga brott såsom försök till mord bör undantagsregeln kunna tillämpas. Utredningens bedömning: Våra förslag om att inrätta en nationell samordnare och att öka bidragen till kvinnojourerna innebär ökade kostnader för staten. För att den Nationella handlingsplanen mot våld i nära relationer skall få genomslag krävs en bred mobilisering av många delar av samhället. Myndigheter, kommuner, landsting och ideella organisationer måste samordna sina insatser i arbetet mot våldet. I handlingsplanen föreslås inga förändringar när det gäller ansvarsfördelningen, och mycket av det som behöver göras måste göras inom ramen för de medel som respektive ansvarigt organ redan disponerar. I två hänseenden krävs dock medeltillskott. Vårt förslag till handlingsplan innebär att det skall inrättas en nationell samordnare . I dennes uppdrag ingår bl.a. att delta i att genomföra handlingsplanen, samordna andra nationella insatser mot våld i nära relationer, arbeta som opinionsbildare och utvärdera de insatser som vidtas på området. För att den nationelle samordnaren skall kunna agera aktivt och kraftfullt krävs att han eller hon får möjlighet att arbeta på heltid med sitt uppdrag och att tillräckliga resurser avsätts för arbetet. Bl.a. behöver samordnaren stöd av ett kansli med god kompetens och kapacitet. Medel behövs också för lokaler, resor, informationshantering osv. De ungefärliga kostnaderna kan uppskattas till . Ett annat förslag som innebär ökade kostnader för staten är vårt förslag om ytterligare ekonomiska satsningar på kvinnojourernas verksamhet. För att fler jourer skall kunna inrättas runt om i landet har vi föreslagit ett ökat ekonomiskt stöd från staten. föreslagna ökningen av statsbidraget till de nu aktuella organisationerna uppgår till . Ökningen kan fördelas på första året, andra året och tredje året. Utredningens övriga förslag väntas inte ge några nämnvärda ekonomiska konsekvenser. De förslag som avser skydd av personuppgifter leder troligen till en minskning av antalet spärrmarkeringar hos skattemyndigheterna. Å andra sidan kommer sannolikt ärendena rörande skyddad folkbokföring att bli fler än dagens ärenden om kvarskrivning. De ekonomiska förändringarna av detta bedöms som marginella och de får hanteras inom ramen för de medel som skattemyndigheterna redan disponerar. Detsamma gäller den eventuella ökning av antalet ärenden hos polis och åklagare som våra förslag kan ge upphov till. Även om våra förslag i ett inledande skede alltså innebär ökade kostnader för staten, bedömer vi att förslagen i ett något längre perspektiv kommer att leda till minskad våldsbrottslighet (se nedan) och därmed sammanhängande lägre kostnader för det allmänna. Att i ökad utsträckning förebygga brott medför inte bara minskat mänskligt lidanden utan också ekonomiska besparingar. 6.2Konsekvenser för brottsligheten och det brottsförebyggande arbetet Utredningens bedömning: Våra förslag kan antas minska våldsbrottsligheten i nära relationer. Våra förslag syftar dels till att förebygga våld och återfall i våldsbrott i nära relationer, dels till att på olika sätt underlätta och minska skadeverkningarna när övergrepp har begåtts. Exempel på åtgärder som syftar till att uppnå dessa mål är ett effektivare arbete hos berörda myndigheter, utökade möjligheter till skydd inom folkbokföringen, möjligheter att få ekonomisk ersättning för skyddsåtgärder och en ökad ekonomisk satsning på kvinnojourerna. En effekt av våra förslag förväntas bli att fler ärenden om våld i nära relationer fångas upp av myndigheterna. Genom att stärka rättsapparaten kan också fler fall upptäckas på ett tidigt stadium. Eftersom våldet ofta trappas upp successivt förhindras förhoppningsvis härigenom flera fall av mycket allvarlig bör därmed våra förslag leda till mindre våldsbrottslighet i nära relationer. Utredningens bedömning: Våra förslag antas leda till en ökad jämställdhet mellan kvinnor och män. Frågor som rör mäns våld mot kvinnor har ett nära samband med frågan om jämställdhet mellan könen. Våld i familjen är det mest extrema exemplet på obalans i maktförhållandet mellan kvinnor och män. Alla åtgärder som syftar till att förhindra sådant våld kan därför sägas utgöra ett led i arbetet mot ökad jämställdhet. Våra förslag syftar till att förebygga våld i nära relationer och förbättra utsatta kvinnors situation. Om de genomförs bör de därmed leda till en ökad jämställdhet mellan kvinnor och män. Utredningens bedömning: Våra förslag antas inte ge några andra konsekvenser av det slag som anges i kommittéförordningen. De innebär inte heller några nya offentliga åtaganden. Vi bedömer att våra förslag inte i övrigt får några sådana konsekvenser som anges i 15 § kommittéförordningen (1998:1474), dvs. inga konsekvenser för den kommunala självstyrelsen, för sysselsättning och offentlig service i olika delar av landet, för små företags arbetsförutsättningar, konkurrensförmåga eller villkor i övrigt i förhållande till större företags eller för möjligheterna att nå de integrationspolitiska målen. Våra förslag innebär inte heller några nya offentliga åtaganden. Utredningens bedömning: Övergångsbestämmelser behövs endast beträffande ändringarna i SkL, brottsskadelagen och folkbokföringslagen. Ikraftträdande bedöms kunna ske . Våra förslag reser vissa övergångsfrågor när det gäller ändringarna i SkL, brottsskadelagen och folkbokföringslagen. Enligt skadeståndsrättsliga principer tillämpas nya skadeståndsregler endast på skadefall som har inträffat efter ikraftträdandet varför någon övergångsbestämmelse normalt inte behövs.1 Eftersom rätten till skadestånd enligt vår nya bestämmelsen grundar sig på begångna brottsliga gärningar som den tar sikte på risken för framtida brottslighet skulle dock övergångsvis oklarheter kunna uppstå angående regelns tillämpning, om vägledning inte gavs angående ikraftträdandet. Det krävs därför i detta fall en övergångsregel i förtydligande syfte. Enligt allmänna principer bör det inte komma ifråga att tillämpa den nya bestämmelsen annat än när det eller de brott som grundar ersättningsskyldigheten begåtts efter ikraftträdandet. Motsvarande övergångsregel bör gälla ändringen i brottsskadelagen. När det gäller ändringarna i folkbokföringslagen bör äldre bestämmelser fortfarande gälla i fråga om ärenden om kvarskrivning, om ansökan inkommit till skattemyndigheten före ikraftträdandet. På familjerättens område har grundsatsen om att ny lag inte bör ges tillämpning på rättsförhållanden som uppkommit före lagens ikraftträdande inte ansetts gälla.2 Ny lagstiftning har ansetts kunna få omedelbar tillämpning. Ändringen av namnlagen kräver därför ingen övergångsregel. Det gör inte heller övriga lagändringar. Avgörande för valet av ikraftträdandedatum är främst tidsåtgången för beredningen av förslaget. De av oss föreslagna uppdragen och lagändringarna kräver inte så omfattande förberedande åtgärder. Vi bedömer därför att ikraftträdande bör kunna ske . 2000/01:68 s. 62 med hänvisningar 2Se KU 1974:60 s. 2 f. 7.1Förslaget till lag om ändring i skadeståndslagen Paragrafen som är ny innehåller en bestämmelse om rätt till ersättning för vissa skyddsåtgärder. I bestämmelsen föreskrivs att den som begår brott som innefattar våld eller hot eller annat allvarligt angrepp mot en närstående eller tidigare närstående person skall ersätta målsägandens kostnader för åtgärder som behövs för att skydda sig mot ytterligare sådan brottslighet. För att ersättningsskyldighet skall föreligga krävs att gärningsmannen begått brott av viss svårhet. I princip skall det rör sig om upprepade brott för att skyldighet att utge ersättning skall föreligga. De typfall som avses är grov kvinnofridskränkning och grov fridskränkning, men skyldighet att utge ersättning föreligger också vid andra upprepade brott som innefattar ett allvarligt angrepp. Det kan t.ex. röra sig om kvalificerade fall av telefonförföljelse. I undantagsfall kan ersättning även utgå efter ett enstaka mycket allvarligt brott, t.ex. försök till mord. Paragrafen är ny. I första stycket föreskrivs att skadestånd enligt 2 kap. 2 a § bestäms efter vad som är skäligt. Detta innebär att de vidtagna åtgärderna måste stå i proportion till det faktiska skyddsbehovet, risken för nya brott, och de tidigare begångna brotten. Ju allvarligare brotten har varit, ju mer ingripande bör skyddsåtgärderna få vara. Det måste också i princip föreligga ett tidsmässigt samband. För att vara ersättningsgrundande skall skyddsåtgärderna normalt ha vidtagits i nära anslutning till de begångna brotten. I de fall gärningsmannen döms till ett längre fängelsestraff kan dock behovet av skyddsåtgärder uppstå först i samband med gärningsmannens frigivning. Målsäganden får i ett sådant fall avvakta med att begära ersättning. I andra stycket anges vilka skyddsåtgärder som är ersättningsgilla. Här nämns byte av lås, installerande av larm, ändring av telefonabonnemang och flyttning. Uppräkningen är inte uttömmande utan ersättning kan utgå också för andra liknande åtgärder, t.ex. inmontering av titthål i en ytterdörr och inköp av skyddsspray. 7.2Förslaget till lag om ändring i lagen om kriminalvård i anstalt Paragrafen reglerar kriminalvårdens underrättelseskyldighet till målsäganden i de fall en intagen avtjänar straff för ett brott som har riktat sig mot någons liv, hälsa, frihet eller frid. Det kan röra sig om brott mot 3, 4 och 6 kap. BrB samt andra brott där våld, hot om våld eller frihetsberövande ingår som moment i gärningen, dvs. typiska brott vid relationsvåld. Enligt första stycket skall målsäganden i dessa fall tillfrågas om han eller hon vill bli underrättad bl.a. om den intagne får permission enligt 32 § KvaL, om den intagne vistas utanför anstalt enligt 11, 14, 34, 37 eller 43 § KvaL, om den intagne avtjänar en del av straffet genom verkställighet utanför anstalt enligt 33 a § KvaL och om den intagne friges. I ett nytt tredje stycke införs en underrättelseskyldighet också gentemot åklagare för fall som avses i första stycket. Anser kriminalvården att förutsättningar för ett beslut om besöksförbud enligt lagen (1988:688) om besöksförbud kan antas föreligga, skall åklagaren underrättas. Exempel på ett sådant fall kan vara om en intagen som dömts för misshandel mot sin hustru under verkställigheten av fängelsestraffet uttalat hotelser mot henne eller på annat sätt manifesterat att det finns risk för att han begår nya våldsbrott mot henne efter frigivningen. 7.3Förslaget till lag om ändring i brottsskadelagen Paragrafen behandlar förutsättningar för brottsskadeersättning. I ett nytt tredje stycke har en bestämmelse om ersättning för skyddsåtgärder införts. Här föreskrivs att i fall då någon har begått brott som innefattat våld eller hot eller annat allvarligt angrepp mot en närstående eller tidigare närstående person betalas brottsskadeersättning för åtgärder som behövs för att målsäganden skall skydda sig mot ytterligare sådan brottslighet. Jfr avsnitt 7.1. Bestämmelsen reglerar bestämmande av brottsskadeersättning. I ett nytt fjärde stycke som handlar om brottsskadeersättning avseende skyddsåtgärder har en hänvisning gjorts till den nya bestämmelsen i 5 kap. 8 § SkL. Paragrafen handlar om avräkning av annan ersättning än skadestånd. Andra stycket har gjorts tillämpligt också på ersättning avseende skyddsåtgärder. I bestämmelsen föreskrivs att ett självriskbelopp skall avräknas från brottsskadeersättningen. I första stycket har ett tillägg gjorts rörande ersättning för skyddsåtgärder. Paragrafen reglerar maximala belopp för brottsskadeersättning. Andra stycket har gjorts tillämpligt också på ersättning avseende skyddsåtgärder. 7.4Förslaget till lag om ändring i sekretesslagen Bestämmelsen reglerar bl.a. sekretess inom folkbokföringen. Ett tillägg har gjorts i andra stycket. Enligt den nya bestämmelsen gäller sekretess i ärende om skyddad folkbokföring för uppgift om enskilds personliga förhållanden, om det inte står klart att uppgiften kan röjas utan att den enskilde eller någon honom närstående lider men. Detta innebär att, om någon hos skattemyndigheten begär att få ut uppgifter om en person som har skyddad folkbokföring så gäller ett omvänt skaderekvisit, dvs. det föreligger en presumtion för sekretess. Utlämnande skall då medges endast om det står klart att uppgiften kan röjas utan att skada uppkommer. Om en begäran om utlämnade avslås, bör motivering för avslaget lämnas i samma utsträckning som ges vid t.ex. kvarskrivning. I ett sådant fall lämnas normalt i samband med avslaget en hänvisning till aktuellt lagrum i sekretesslagen, men i övrigt innehåller inte beslutet några skäl (jfr 20 § FL). Sekretessen är dock inte begränsad enbart till själva ärendet om skyddad folkbokföring. Om en uppgift i ett sådant ärende har lämnats till en annan myndighet, gäller sekretessen också där. Detta gäller t.ex. de myndigheter som har direktåtkomst till uppgifter i folkbokföringsdatabasen. 7.5Förslaget till lag om ändring i namnlagen Paragrafen reglerar byte av efternamn på barn . Som huvudregel krävs medgivande av den förälder som inte är vårdnadshavare när barnet bär dennes namn. Alternativt kan domstol förklara att namnbytet är förenligt med barnets bästa. Bestämmelsen får genom lagändringen två stycken. I första stycket införs en möjlighet till undantag från samtycke och domstolsförklaring. Detta behövs inte, om den förälder som inte är vårdnadshavare har begått brott som innefattat våld eller hot eller annat allvarligt angrepp mot den andra föräldern eller barnet och det finns en påtaglig risk för återfall i liknande brottslighet mot någon av dem. En första förutsättning är alltså att den förälder som inte är vårdnadshavare har begått brott av visst slag. För undantagsregelns tillämpning krävs i princip att föräldern begått våldsbrott vid upprepade tillfällen. Brotten skall ha riktats mot den andre föräldern eller barnet. De fall som i första hand avses är brotten grov kvinnofridskränkning och grov fridskränkning men undantaget kan också bli aktuellt vid andra upprepade brott som innefattar ett allvarligt angrepp. Även vid enstaka mycket allvarliga brott såsom försök till mord bör undantagsregeln kunna tillämpas. Härutöver krävs att det finns en risk för ytterligare brottslighet av liknande slag mot antingen föräldern eller barnet. Risken skall vara påtaglig, dvs. den skall ligga nära tillhands. För att skattemyndighet skall få ett bra underlag för sin bedömning har myndigheten enligt andra stycket rätt att anlita biträde av polismyndighet på samma sätt som vid utredning av frågan om skyddad folkbokföring. I sammanhanget kan erinras om att sekretess gäller i ärende om byte av namn för uppgift om enskilds personliga förhållanden, om det av särskild anledning kan antas att den enskilde eller någon honom närstående lider men om uppgiften röjs, 7 kap. 28 § sekretesslagen. Denna bestämmelse är tänkt att användas just i fall när någon förföljs av en tidigare anhörig.1 7.6Förslaget till lag om ändring i besöksförbudslagen Paragrafen är ny. Den ger domstolen rätt att som första instans besluta om besöksförbud i vissa fall. Denna möjlighet skall ses som ett komplement till de nuvarande reglerna om åklagarens möjlighet att besluta om besöksförbud. 1 Se Sekretesslagen. En kommentar, m.fl., 7:112 Enligt bestämmelsen får rätten ta upp frågan om besöksförbud på yrkande av åklagaren eller målsäganden. Däremot har domstolen inte rätt att självmant ta upp frågan om besöksförbud. En förutsättning för bestämmelsens tillämpning är att målet avser brott som är av betydelse för frågan om förordnande av besöksförbud. Detta innebär att brottmålet skall avse brott som innefattat ett allvarligt trakasserande av målsäganden, t.ex. misshandel och olaga hot, jfr 1 § lagen (1988:688) om besöksförbud. Regeln är inte begränsad till mål om allmänt åtal. Anledningen är att målsäganden i mål om enskilt åtal har rätt att yrka att den tilltalade skall häktas. Målsäganden bör då också ha rätt att yrka besöksförbud i ett sådant mål. Rätten skall fatta sitt beslut om besöksförbud i samband med påföljdsbestämningen. Härvid är reglerna i besöksförbudslagen om förutsättningarna för besöksförbud, beslutets giltighet m.m. tillämpliga. Beslutet om besöksförbud skall tas in brottmålsdomen. När det gäller förfarandet, t.ex. rätten att överklaga, är reglerna om brottmål tillämpliga på beslutet om besöksförbud. Innan domstolen fattar beslut om besöksförbud bör kontroll ske så att det inte redan finns ett beslut. 7.7Förslaget till lag om ändring i folkbokföringslagen I paragrafen regleras ett nytt institut, skyddad folkbokföring. Det nya institutet ersätter delvis dagens regler om spärrmarkering och kvarskrivning. Eftersom förfarandet med spärrmarkering inte är lagreglerat finns det dock inget som hindrar att det förfarandet används också . I första stycket föreskrivs att en person som av särskilda skäl kan antas bli utsatt för brott, förföljelser eller allvarliga trakasserier på annat sätt, får medges att vara folkbokförd i särskilt ordning, skyddad folkbokföring. Detta kan ske genom att de aktuella personerna registreras på särskilt sätt i folkbokföringsdatabasen. Endast personal som tilldelas speciell behörighet skall få tillgång till uppgifterna. Vid skyddad folkbokföring gäller starkare sekretess än , se kommentaren till ändringarna i sekretesslagen avsnitt 7.4. Beslut om skyddad folkbokföring fattas av skattemyndigheten. Skyddad folkbokföring kan medges endast efter ansökan från den enskilde. Ett avslagsbeslut kan överklagas av den enskilde. De nya reglerna om skyddad folkbokföring går att kombinera med kvarskrivning. Vid flyttning får skyddad folkbokföring ske på den gamla folkbokföringsorten. Andra och tredje styckena motsvarar vad som gäller vid kvarskrivning. Bestämmelsen, som reglerar bl.a. giltighetstiden av ett beslut om skyddad folkbokföring, motsvarar vad som gäller kvarskrivning. Har någon medgetts skyddad folkbokföring i kombination med kvarskrivning och upphör den skyddade folkbokföringen upphör också kvarskrivningen. 7.8Förslaget till lag om ändring i lagen om fingerade personuppgifter 1 och 2 §§ Ändringarna föranleds av att ett nytt institut, skyddad folkbokföring, införs i folkbokföringslagen, se avsnitten 5.3.1 och 7.7. 7.9Förslaget till lag om ändring i lagen om rättspsykiatrisk vård Ett nytt tredje stycke har införts angående underrättelseskyldighet till åklagaren i vissa fall. Angående den närmare innebörden av ändringen, se avsnitt 7.2. 7.10Förslaget till lag om ändring i lagen om verkställighet av sluten ungdomsvård Ett nytt fjärde stycke har införts angående underrättelseskyldighet till åklagaren i vissa fall.