sou · GQB387d3 · 2003-01-01 00:00:00 — b)sådan verksamhet i våra grannländer, som har samband med under a) nämnd verksamhet c)verksamhet av politisk ytterlighetskaraktär, som riktar sig mot krigsmakten. Prioriteringen av arbetet skulle ske enligt Säkundplan Fst/In och bearbetningen uföras vid inrikesavdelningen. Vid grupp B skulle endast för den egna verksamheten erforderliga sammanställningar göras. Ordinarie rapportering skulle ske till chefen för sektion II genom chefen för inrikesavdelningen samt till statspolisintenden- ten. Grupp B anmodades att inkomma med underlag för anslags- framställning. har förklarat att direktivet beskrev hur man ville att verk- samheten skulle fungera men att man inte fick tillräckliga medel för att planerna skulle kunna förverkligas. Enligt var grupp B:s uppgift för försvarets räkning att kartlägga personer som inte var lämpliga för krigsplacering och enheten hade på grund av sitt fäste i SAP stora möjligheter att komma åt de personer som var skadliga för försvaret. Därutöver arbetade , enligt , för för- svarsministerns och SAP:s räkning mot kommunisterna. Med anledning av direktivet utarbetades inom grupp B samma månad en PM angående grupp och anslagsbehov. I denna preciserades bl.a. uppgiften under c) enligt följande. att enligt i Fst/In underrättelseplan angiven prioritering inhäm- ta, värdera och sammanställa underlag om militära säkerhetsris- kers förekomst, organisation och verksamhet (allmän riskbe- dömning) inom front-, vänskaps- och andra täckorganisationer; minoritetsgrupper; 68 Fst/Und , H 901, , KrA övriga vänsterextremistiska organisationer; samt nyfascistiska organisationer. Militär säkerhetsrisk definierades som en person som medvetet eller omedvetet, försvagar vår försvarsvilja eller minskar vår för- svarskraft. Civila samhällsfunktioner, som erfordras för det militära försvaret, kan ha militära säkerhetsrisker. En säkerhetsrisk kunde vara en anställd vid ett från militär synpunkt viktigt objekt, t.ex. en kraftstation, eller en person som bodde i närheten av ett sådant ob- jekt. Vad som främst tycks ha beaktats var risken för sabotage. PM:n innehöll också ett utkast till en förhållandevis stor organisa- tion. Detta förslag kom dock inte att realiseras. I en PM betecknad De ideologiskt omvända, som grupp B gav in till inrikesavdelningen (och som återfun- nits i ), beskrevs bl.a. konkreta åtgärder för att stoppa det kommunistiska hotet mot demokratin. Enligt PM:n gällde det att samla in och analysera alla kända förhållanden beträffande den öppna och underjordiska propaganda som kommunisterna genom- förde mot , att samla in uppgifter om kommunister, bl.a. så- dana som kunde antas vara utbildade utomlands eller redo för sam- hällsfarliga handlingar eller deltagit i av kommunisterna anordnade resor till , och att registrera kända kommunister på olika orter. Omkring /64 fick grupp B som särskilt uppdrag att svara för inhämtning av uppgifter rörande personer som lång- tidsutbildats i öststater. Bakgrunden härtill var uppgifter till inri- kesavdelningen från en, som man bedömde tillförlitlig och initierad källa, om att varje kommunistiskt parti hade en illegal sektor, som skulle träda i funktion i händelse av krig. Den illegala sektorns per- sonal angavs rekryteras främst bland medlemmar som erhållit ut- bildning av nyssnämnt slag. Som tidigare framgått besökte en amerikansk expertgrupp (S- DMICC) för att informera sig om det svenska säkerhetsskyddet inför en amerikansk export av avancerade vapen- system. I sin utvärdering av besöket noterade expertgruppen stats- polisens betydelse för kontrollen av misstänkta säkerhetsrisker inom de företag som skulle hantera den amerikanska teknologin. deltog vid besöket och föreläste om säkerhetsmedvetandet hos statsanställda. som det amerikanska besöket inleddes tillställde che- fen för inrikesavdelningen statspolisen en PM rö- rande behovet av att vidga den militära säkerhetstjänstens arbets- uppgifter. Han framhöll bl.a. att åtskilliga kommunister erhållit särskild utbildning i eller utomlands och att det inte var orimligt att förutsätta att dessa var avsedda att bilda stommen i eventuella illegala kamp- eller underrättelseorganisationer. Dessa borde därför registreras på ett särskilt sätt och enligt överens- kommelse mellan inrikesavdelningen och statspolisen bedömas i vad mån de skall räknas in i viss farlig kategori. Han tillade att uppspårandet av illegala kamporganisationer kanske kan kartläggas genom att följa dessa individers verksamhet, deras geografiska pla- cering i landet, deras arbetsplatsers känslighet m.m. Som nämnts väckte dessa tankar föga entusiasm inom statspolisen, som ansåg att militären sökte ta över ansvaret för delar av dess verksamhet. I de fortsatta diskussionerna mellan statspolisen och inrikesavdel- ningen deltog . Vid ett sammanträde hävdade och att inrikesavdelningen för sin verksamhet behövde en mängd personliga kontakter på olika orter och inom olika industrier, kontakter som tydligtvis i viss mån redan hade etablerats. Från polisiär sida ville man slå fast att inhämtning av upplysning- ar om personer i politiskt hänseende principiellt åvilade statspoli- sen, men att man måste räkna med allt det biträde från inrikesav- delningens sida, som det är möjligt att lämna, även genom inför- skaffande av upplysningar. Sådan upplysningar böra dock delgivas den särskilda polisverksamheten. Någon form av överenskommelse tycks ha träf- fats mellan statspolisen och inrikesavdelningen. började nämligen under källbeteckningen att till statspolisintendenten personligen överlämna rapporter, ställda till inrikesavdelningen.69 Dessa utgjordes i stor utsträckning av listor med namn på kommunister eller kommunistsympatisö- rer, anställda vid industriföretag över hela riket.70 Redan tidigare – – tycks statspolisen ha fått del av (vissa) 69Också skall, enligt vad han uppgett vid ett samtal med en säkerhets- polis, personligen ha överlämnat handlingar till . 70PM upprättad av , Erik-akten, vol. rapporter från grupp B rörande utländska förhållanden.71 Inom statspolisen bedömdes, enligt en PM , källa som mycket välinformerad och pålitlig. Statspolisen bearbetade upp- gifterna, vari som ett viktigt moment ingick en tillförlitlig identifi- ering av personer, vilket skedde genom kontroller hos berörda lo- kala sektioner. Därefter systematiserades och registrerades uppgif- terna. omfattade källa rapportering ca en hyllmeter pärmar. Revirstriden mellan polis och militär var dock inte helt bilagd. Med anledning av misstankar om att den östtyska underrättelse- tjänsten ägnade sig åt något slags massinformationstjänst genom svenska kommunister föreslog Grudemark stats- polisen att vissa motåtgärder skulle vidtas. För inrikesavdelningens del kunde det vara aktuellt att sätta in aktiv observation vid för- band, arbetsplatser, anläggningar och industrier med hemliga be- ställningar och anskaffande av agenter och informatörer. Denna propå möttes med skepsis från statspolisens sida. I en intern PM framhölls bl.a. följande. Det synes oklart vad fst/in avser med insättande av aktiv obser- vation vid industrier med hemliga beställningar. I vad avser anli- tande av förtroliga meddelare utanför rent militära anläggningar bör väl denna observation närmast vara en uppgift för den sär- skilda polisverksamheten. Detsamma torde gälla anskaffandet av agenter och informatörer, om därmed avses meddelare inom samma områden som tidigare diskuterats i samarbetssamman- hang.72 Ute på fältet sökte befattningshavare vid grupp B etablera ett samarbete med statspolisens regionala säkerhetssektioner. besökte sektionen i och pre- senterade sig som representant för försvarsstaben. Sektionen upp- fattade att syftet med besöket var att få sektionens medverkan i uppgiften att inhämta upplysningar om kommunister på partipla- net. Det konstaterades att man i något eller några fall hade gemen- samma kontaktmän, men något egentligt samarbete kom inte till 71Enligt en anteckning i Erik-akten skall äldre material, dvs. rapporter från tiden före slu- tet av , ha förvarats hos den befattningshavare hos statspolisen som svarade för det internationella sambandet. av Andermark 25.11.1960, HS 1216, F I 1960, vol. 24, ; cit. Och sökte förgäves inleda ett samarbete med chefen för . Gränsdragningen mellan polisiär och militär säkerhetstjänst var en huvudfråga för den tillsatta militära säkerhets- utredningen (MSU). Vid ett av utredningens sammanträden redogjorde för grupp B:s tillkomst, funktion och ut- veckling. Han framhöll att enheten upprätthöll en smidig samver- kan med statspolisen. Polisiära företrädare betonade vikten av att statspolisen gavs möjlighet att bedöma de källor som grupp B nytt- jade, vilket dock avvisades av Grudemark med hänvisning till att organisationens existens var beroende av att källskyddet upprätt- hölls. framhöll att grupp B genom sitt material bidrog till statspolisens brottsupptäckter, lämnade underlag för militär risk- bedömning och bildade stommen till uppbyggnaden av den militära säkerhetstjänstens inhämtande organisation i krig. Utredningens ordförande konstaterade avslutningsvis att organisationen hade en viktig uppgift att fylla, att den tjänade hela totalförsvaret och att den på ett smidigt sätt syntes ha löst sina samordningsproblem. och under resten av 1960-talet hade chefen för den detalj inom statspolisens svenskrotel, som följde verksamheten inom SKP, de kommunistiska täckorganisationerna m.m., kontakt med och en annan tjänsteman vid grupp B (och senare IB). De träffades inledningsvis , senare mer spo- radiskt, och diskuterade utvecklingen på det politiska och fackliga området med hänsyn till kommunisterna. Detaljchefen kunde hjäl- pa till bl.a. med att identifiera vissa personer och befattningshavar- na vid grupp B överlämnade i sin tur rapporter och annat skriftligt material till honom. Rapporterna kunde röra enskilda socialdemo- krater på partiets vänsterflank och exilbalter ävensom uppgifter från samtal som meddelare haft med kommunister samt i några fall listor över personer knutna till Förbundet – Tyska demo- kratiska republiken.73 inriktades inhämtningen såvitt avsåg inrikes förhållanden främst på att kartlägga förekomsten av kommunister (och i någon utsträckning nazister) vid företag runt om i landet. Enligt gav direktiv om en bred insamling. Alla perso- ner som uppfattades som kommunister eller kommunistsympatisö- 73 Rapporteringen finns samlad i meddelarakten , rer skulle rapporteras. Först vid den senare bearbetningen av mate- rialet skulle en sållning ske. Grupp B inhämtade också uppgifter rö- rande utlänningar i , t.ex. exilbalter och andra flyktingar från , samt om förhållanden i länder i närområdet, främst . Denna inhämtning faller emellertid utanför kommissio- nens uppdrag och behandlas därför inte närmare här. Viktiga källor var utländska och svenska tidningar. En av sekre- terarna har uppgett att hon hade som huvuduppgift att främst ut- ifrån pressuppgifter göra sammanställningar om utländska perso- ner, främst finländare och tyskar. skall under sin värnpliktstjänstgöring mest ha ägnat sig åt att studera danska och norska tidningar för att skaffa uppgifter om de nybildade socialis- tiska folkpartierna i dessa länder. Och enligt den tidigare nämnde underofficeren följde man noggrant tidningsuppgifter rörande svensk kommunism. Den för grupp B speciella inhämtningen skedde dock genom kontakter med socialdemokratiska meddelare på olika håll inom lan- det. och , och den nämnde underoffi- ceren, reste mer eller mindre kontinuerligt runt i riket, etablerade nya kontakter och tappade meddelare på upp- gifter. Geografiskt koncentrerade man sig på . Men också Svealandslänen, och samt stor- städerna , och ägnades ett särskilt in- tresse. Denna kraftsamling torde ha motiverats av dessa områdens militärstrategiska intresse. De företag som man intresserade sig för var ofta gruvor, försvarsindustri och annan tung tillverkningsindu- stri, t.ex. varven. Också verksamhet med anknytning till transpor- ter, t.ex. SJ och fackföreningar för hamnarbetare, uppmärksamma- des speciellt. Men rapporteringen visar att man också kartlade t.ex. kommunister inom i och i liksom medlemmar i klubb. Man byggde på det befintliga kontaktnätet av socialdemokratiska arbetsplatsombud. För att rekrytera nya meddelare kontaktade man först någon framträdande och pålitlig person i ett län eller på en ort. Som regel var det någon socialdemokrat, t.ex. arbetarekommu- nens ordförande, men man skall också i några fall ha vänt sig till högermän. Man redogjorde för sitt uppdrag och bad om namn på pålitliga personer, främst sådana som var fackligt engagerade i LO och som arbetade vid medelstora och större arbetsplatser. Dessa personer kontaktades. De åtog sig att vid den egna och ibland ock- så vid andra, mindre arbetsplatser följa upp vilka som var aktiva re- spektive icke aktiva kommunister. Det gällde att bevaka hur det gick i de fackliga valen, vilka som satt i fackföreningsstyrelsen, vil- ken typ av propaganda som bedrevs, om det förekom någon under- grävande kommunistisk verksamhet eller interna konflikter bland kommunisterna, om någon hade undergått utbildning i Sovjetunio- nen eller liksom om deltagare i . Befattningshavarna vid grupp B besökte kontaktmännen regel- bundet, ofta en gång per kvartal. Man träffade dem en och en, i re- gel vid en lunch eller middag. Man kunde hinna med en eller ett par arbetsplatser per dag. kom kontaktmännen i stället till och avlade rapport. Kontaktmännen upprättade för- teckningar över kommunister på respektive arbetsplats men de rapporterade alltid muntligt. Det ansågs viktigt att kontaktmännen var så allmänorienterade som möjligt. De informerades därför i sin tur om förhållanden som kunde vara till nytta för dem. Det kunde gälla kommunistisk utbildningsverksamhet eller på vilket sätt kommunister verkade på andra håll, t.ex. genom facklig agitation och strejker. Men det kunde också avse uppgifter om enskilda. Om t.ex. en kommunist flyttat från en arbetsplats till en annan, oriente- rades kontaktmannen på den nya arbetsplatsen om detta och om hur personen uppträtt på sin tidigare arbetsplats. De kunde också få uppgifter om vilka arbetskamrater som deltagit i utbildning i öst- stater eller deltagit i . Antalet personer som befattningshavarna vid grupp B på detta sätt hade direkt kontakt med uppgick till högst ett par hundra. En del kontaktmän engagerade andra till sin hjälp. Nätverket kan ha utgjorts av sammanlagt som mest tusen personer. Någon ersättning utgick inte (utöver restaurangbesöken), men till jul uppmuntrades kontaktmännen med en bokgåva. Skilda uppgifter föreligger om huruvida kontaktmännen alltid fick veta att deras uppgifter gick vidare till den militära säkerhets- tjänsten. Enligt underofficeren berättade man som regel inte för kontaktmännen att informationen skulle föras vidare till försvaret, eftersom detta hade kunnat försvåra rekryteringen. Många inom SAP hade nämligen en negativ inställning till försvaret. I stället sade man att det var frågor som partiet ville kontrollera. Och man gjorde klart för kontaktmännen att det ur partiets synvinkel var viktigt att kommunisterna inte fick något inflytande över fackföre- ningarna. har däremot hävdat att man alltid uppgav för kon- taktmännen att man arbetade för försvarsstaben. Kontaktmännen fick dock inte avslöja för sina uppgiftslämnare för vems räkning de ville ha uppgifterna. Det bekymrade inte , om de uppgav att De hemliga tjänsterna SOU 2002:87 de frågade för SAP:s räkning. De kontaktmän som kommissionen talat med har samtliga uppgett att de troligen omgående fick klart för sig att de skulle arbeta för försvarets räkning. Ett exempel på att det inte alltid klargjordes vilken uppdragsgiva- re inhämtarna hade är då kontaktade en socialdemokratisk ombudsman i . Petters- son ville få uppgifter om socialdemokratiska fackliga förtroende- mäns deltagande i resor till i , vilka arrangera- des av en kommunist. Dessa resor hade väckt oro inom SAP, efter- som resenärerna utsattes för viss påverkan i politiskt hänseende. Han åberopade härvid statssekreteraren i försvarsdepartementet , vilken intog en ledande ställning inom SAP. Ombudsmannen vände sig till en passkontrollant som i sin tur kontaktade statspolisens sektion i . Malmösektionen redovi- sade det inträffade för tredje roteln i , där tydligen Pet- tersson var en okänd person. har vid förhör inför kommissionen förnekat all kännedom om händelsen liksom över huvud taget om något uppdrag till . har uppgett att anledningen till att tvingades sluta vid grupp B i au- gusti 1963 var att han hade svårt att göra den nödvändiga boskill- naden mellan det politiska och det militära.74 Inhämtarnas rapporter sammanställdes av för vidare befordran till . /64 tycks den breda kartläggningen av kom- munister på arbetsmarknaden i stort sett ha slutförts. Av rapporte- ringen framgår att grupp B lade ned ett omfattande arbete på att följa SKP, Clarté och fredsrörelserna. I Clarté kartla- des detaljerat förhållanden rörande ett par ledande personer som betecknade sig som socialdemokrater men som bedömdes sanno- likt vara kommunister. Det är klarlagt att grupp B använde sig av buggning. En person har vid förhör inför kommissionen uppgett att han troligen 1960 eller 1961, då han tjänstgjorde vid inrikesavdel- ningens detalj 1, tillfrågades av sin chef om han var villig att utföra ett uppdrag för . Uppdraget gällde att avlyss- na och spela in en kommunistisk kongress i . Där fick han hjälp av en ledande socialdemokrat, som var en av Paues´ kontakt- män, att ta sig in i , dit kontaktmannen hade nycklar.76 Sagesmannen var sedan under åren 1962-65 anställd vid grupp B. 74Enn Kokk: s. 413 75Flera exempel på sådana rapporter finns i : Säpochef 1962-70 s. 46 ff 76Någon rapport/utskrift som passar in på denna operation har inte påträffats. , efter den första operationen, fick han på nytt uppdrag att avlyssna ett möte i . Också fick han hjälp av den lokale socialdemokraten att ta sig in i lokalen. Denne har bekräftat att han vid i vart fall ett tillfälle varit behjälplig vid en sådan operation. Sagesmannen har även berättat att han un- gefär på uppdrag av kontaktade partisekrete- raren som hjälpte honom att få tillgång till ABF- huset i för att förbereda buggning av ett kommunist- möte. Av någon anledning avblåstes emellertid denna buggnings- operation. har vid förhör inför kommissionen ställt sig helt främmande till dessa uppgifter. Ett par rapporter från grupp B som påträffats i kan med hänsyn till antydningar om hörfel möjligen också vara resultat av buggningsoperationer. Den ena innehåller en redogörelse för vad som avhandlades vid kommunistiska arbetarekom- muns valkonferens och den andra utgörs av anteckningar från ett styrelsemöte med SKP . Det kan emellertid röra sig om uppgifter som lämnats av per- soner som deltagit i mötena och gjort bandupptagningar därav. Av den tidigare nämnda underrättelseplanen, som utarbetats inom inrikesavdelningen , framgår att det var en uppgift för bearbetningsdetaljen att bearbeta uppgifterna från grupp B. skall bearbetningen vid grupp B också ha inskränkt sig till en värdering och sammanställning av de insamlade uppgif- terna. Sammanställningen skall ha gått ut på att föra samman rap- porter på tids- och sakmässig basis samt för geografiska områ- den. Ett system med s.k. kommunkort hade initierats för detta än- damål. Av dessa kunde man utläsa röstetal för kommunisterna en- ligt valstatistiken, styrelseandelar i kommunala och fackliga organ, namn på de extremister, som bedömdes ha rest utomlands och eventuellt kunde vara tränade i subversiv teknik på särskilda kur- ser. Som stöd för sammanställningarna gjordes också en kommu- nistisk kartplott. Namnen på rapporterade personer och kortfat- tade uppgifter om vad som lades dem till last fördes även upp på registerkort, tydligen sorterade efter vederbörandes bostadsort. skall chefen för /In detalj II, dvs. personalkontrollavdel- ningen, till ha överlämnat 100-200 registerkort över personer vilka bedömdes som säkerhetsrisker som en grundplåt för verk- I samband med resor till olika orter studerade inhäm- tarna registerkorten för de orter som man skulle besöka. Sedan knutits till grupp B som souschef utvecklade han systemet med kommunkort. Wenblad var en meto- disk man med stort intresse för systematiska uppställningar, vilka dock inte alltid fick praktiskt genomslag. Han upprättade en PM över hur kommunkorten skulle läggas upp så att alla underrättelser rörande kommunistisk verksamhet i en kommun (motsv.) skulle vara tillgängliga i ett dokument till vilket skulle fogas en kartplott och personanteckningar över kända aktivister. Denna PM upptar ett sjuttiotal rubriker, rörande bl.a. röstetal, kommunistiska organi- sationer (och eventuella splittringstendenser inom dessa), kommu- nistisk representation i kommunala och fackliga organ och andra organisationer, t.ex. front- och vänskapsorganisationer och ung- doms- och idrottsföreningar, propaganda och agitation, utbildning, infiltrering, kontakter med internationell kommunism, ekonomiska förhållanden, t.ex. affärsverksamhet och subventioner, samt – un- der punkterna 70-73 – aspekter av den (förmodade) militära appa- raten inom SKP, nämligen inhämtande av underrättelser, åtgärder för att minska försvarsviljan och försvarskraften samt understöd till en motståndares invasion. Endast uppgifterna om kommunisternas röstetal, en kartplott över aktivisternas geografiska fördelning och uppgifterna under punkterna 70-73 skulle överlämnas till inrikes- avdelningen. Det angavs att det under punkt 70 kunde vara nöd- vändigt att upprepa vissa namn som förekommit under tidigare ru- briker i den mån dessa personer kunde bedömas vara potentiella säkerhetsrisker från militär synpunkt.77 Hur uppgifterna under öv- riga rubriker skulle utnyttjas framgår inte av PM:n och har inte hel- ler på annat sätt kunnat klarläggas. Kommunkort (egentligen flersidiga promemorior i A 4-format) upprättades enligt Wenblads intentioner inledningsvis över Norr- botten.78 torde kommunkort ha upprättats över i princip hela landet, även om vissa delar var tätare kartlagda än andra. Särskild uppmärksamhet skall enligt uppgift ha ägnats orter med försvarskänsliga industrier. överlämnades två pärmar med länsvis ordnade kommunkort till försvarsstabens sä- 77PM:n har av överlämnats till kommissionen. 78Ett kommunkort över stad och Nederluleå landskommun har av över- lämnats till kommissionen. kerhetsavdelning, ett material som under komplet- terades.79 De första rapporterna från grupp B inkom till inrikesavdelningen . Det rör sig om sex rapporter daterade , vilka avser kommunistiska förhållanden i och utom- lands. Dessa följdes snart av ytterligare ett tiotal rapporter, nästan samtliga rörande utländska förhållanden. En rapport, betecknad De kommunistiska fackklubbarna, avser dock kommunistisk verksamhet inom den svenska fackföreningsrörelsen. För tiden därefter och fram har påträffats ytterligare ett 30-tal rapporter till inrikesavdelningen från grupp B, varav endast en handfull med nationell anknytning (uppgifter angående enskilda svenska medborgare). började grupp B rapporte- ra också till statspolisen. Denna rapportering bestod av länsvisa sammanställningar över personer som ansågs vara kommunister och därmed kunde misstänkas utgöra säkerhetsrisker. Handlingar- nas beteckningar visar att det förekommit tidigare rapportering av motsvarande slag.80 rapporterade grupp B vid minst 14 tillfällen till chefen för inrikesavdelningen och chefen för dess personalkontrolldetalj om tillhopa ca 240 personer. Och inkom till inrikesavdelningens kontraspionagedetalj ett tjugotal handlingar rörande svenska kommunister.81 Ungefär hälften av grupp B:s rapportering rörde svenska medbor- gare och förhållanden. Fr.o.m. kom grupp B:s rapportering till inrikes- avdelningen och statspolisen rörande svenska förhållanden att bli mer omfattande.