sou · GQB326 · 2003-01-01 00:00:00 — Hovrätten ansåg med beaktande av samtliga omständigheter att brottet skulle bedömas som dråp och dömde till fängelse . uttalade bland annat att utredningen an- gående de skador som hustrun tillfogats, mer än 30 stick- och skär- sår fördelade över nästan hela kroppen, liksom fynden från brottsplatsen gav belägg för att händelseförloppet inte varit helt kortvarigt, att hustrun försökt att värja sig mot angreppen, att hon befunnit sig i en mycket skyddslös situation, att hon på ett hänsynslöst sätt utsatts för dödsångest och andra svåra lidanden. Dessa omständigheter i förening med hustruns ställning som närstående talade enligt domstolen med styrka för att brottet skulle bedömas som mord. För ett annat ställningstagande talade enligt Bakgrund och gällande rätt domstolen främst att fick anses ha handlat i hastigt mod samt att hans psykiska särdrag sannolikt inte saknat betydelse för händelseförloppet. Vid en sammanfattande bedömning var dessa omständigheter enligt domstolens mening inte tillräckliga för att brottet skulle anses som mindre grovt. dömde för mord till fängelse . NJA 1994 s. 310 I detta fall dödade sin sambo genom att strypa henne med sina händer. Tingsrätten ansåg att gärningen var att bedöma som mord bland annat på grund av att befunnit sig i en utsatt och i det närmaste skyddslös situation, att hon utsatts för dödsångest och andra svåra lidanden och att hon var närstående till . Trots den grymhet som visat och det lidande som utsatts för ansåg tingsrätten att främst det förhållandet att brottet begåtts under påverkan av en psykisk störning talade för att påföljden kunde bestämmas till ett tidsbestämt straff . Hovrätten rubricerade gärningen som dråp och bestämde på- följden till fängelse . I rubriceringsfrågan uttalade hovrätten bland annat att brottet begåtts i hastigt mod, att på grund av svartsjuka inte varit sig själv när han begick gärningen, att händelseförloppet måste betecknas som kortvarigt och att gärningen inte kunde sägas kännetecknas av sådan synnerlig grym- het som gör att den inte kunde anses som mindre grov. Med hänsyn till dessa och övriga omständigheter fann hovrätten vid en samlad bedömning att gärningen – trots ställning som närstående – borde bedömas som dråp. anförde att genom sitt handlingssätt inte kunde anses ha visat en sådan synnerlig grymhet som förarbetena till mordparagrafen talar om. Emellertid befann sig i en utsatt och skyddslös situation. Detta liksom det förhållandet att var närstående talade enligt domstolen för att gärningen skulle rubriceras som mord. Domstolen konstaterade härefter att övriga omständigheter inte föranledde att brottet skulle anses som mindre grovt och dömde för mord till fängelse och utvisning. Bakgrund och gällande rätt NJA 1995 s. 464 Miitri L () dödade med 64 knivhugg/stick i bröstet, ansiktet, huvudet och ryggen. Tingsrätten fann vid en samlad bedömning att gärningen var att betrakta som dråp och dömde Miitri L till fängelse (en tidigare utdömd skyddstillsyn för bland annat grov misshandel undanröjdes). Vad gäller rubriceringen uttalade tingsrätten bland annat att gärningen utlösts av att gjort homosexuella närmanden mot Miitri L. Hovrätten fastställde tingsrättens dom och uttalade bland annat att det av utredningen inte gått att dra några bestämda slutsatser om hur i sitt höggradigt alkoholpåverkade tillstånd upplevt det våld han utsatts för, att huggen antagligen utdelats under ett mycket kort tidsförlopp, att döden inträtt snabbt, att det inte visats att Miitri L utdelat hugg mot efter att denne fallit till marken och att den omständigheten att Miitri L utdelat ett mycket stort antal knivhugg inte ensamt kunde kvalificera gärningen som mord. En nämndeman var skiljaktig och ansåg att gärningen vid en samlad bedömning var att anse som mord och att påföljden skulle bestämmas till fängelse . Högsta domstolens majoritet (tre justitieråd) fastställde hovrättens domslut och uttalade bland annat följande. Fastän det således är utslagsgivande för brottsrubriceringen om ett uppsåtligt dödande sker i hastigt mod eller ej måste detta förhållande tillmätas betydelse vid den helhetsbedömning som skall göras. Detta belyses av Högsta domstolens praxis från tiden efter ikraftträdande, enligt vilken domstolen lagt vikt vid om gärningen utförts under inflytande av en plötslig, stark affekt och dessutom beaktat om affekttillståndet har kunnat förklaras av någon form av provokation eller annan liknande omständighet. Efter en genomgång av praxis anförde domstolen följande. Som domstolarna har funnit måste de uppgifter som Miitri L har lämnat i fråga om händelseförloppet i allt väsentligt godtas. En utgångspunkt för bedömningen är att Miitri L och båda var starkt berusade – Miitri L förutom av alkohol även av amfetamin – och att när de gjorde sällskap tog ett kraftigt grepp runt huvudet på Miitri L och drog ned honom mot sitt mellangärde som han uppmanade Miitri L till en homosexuell handling. Bakgrund och gällande rätt Riksåklagaren har också godtagit att det var detta beteende från sida som utlöste våldet. Miitri L får i enlighet härmed anses ha blivit utsatt för en förhållandevis kraftig provokation. Utredningen ger inte stöd för annat än att närmande försatt Miitri L, som endast var , i ett tillstånd av okontrollerat ursinne och att den därpå följande dödsmisshandeln i sin helhet förövats medan Miitri L alltjämt var i stark affekt framkallad genom beteende. Trots det mycket höga antalet knivhugg och knivstick som Miitri L tilldelade kan det med hänsyn till Miitri L:s uppgifter inte heller anses utrett annat än att händelseförloppet varade , kanske endast . angivna förhållanden medför att gärningen, i enlighet med den praxis som har utvecklats på området, till sin typ utgör dråp snarare än mord. Även om främst den synnerligen omfattande misshandeln kan ge anledning till viss tvekan i rubricerings- frågan bör gärningen vid en samlad bedömning betecknas som dråp. Högsta domstolens minoritet (två justitieråd) ansåg att den provokation som Miitri L blivit utsatt för inte kunde anses vara av allvarligare art och anförde följande. Miitri L har utsatt för en omfattande och synnerligen allvarlig misshandel trots att denne till följd av sin kraftiga berusning får antas ha varit i det närmaste försvarslös. Även i betraktande av att Miitri L av allt att döma handlat i stark affekt har dödsmisshandeln karakteriserats av en sådan utpräglad hänsynslöshet att gärningen vid en samlad bedömning inte kan anses som mindre grov. Miitri L skall följaktligen dömas för mord. Minoriteten bestämde påföljden till fängelse . I en nyligen meddelad dom från (dom , mål B 4605/01) har frågan prövats på nytt. I detta fall hade berövat sin hustru livet genom att med kraft tilldela henne två knivstick på deras gemensamma arbetsplats. Tingsrätten dömde för mord till fängelse . I domskälen konstaterade tingrätten att uppenbarligen var utmattad och ur balans samt att ett rättspsykiatriskt utlåtande talade för att befunnit sig i ett psykiskt undantags- tillstånd. Dessa omständigheter kunde möjligen enligt tingsrätten tala i mildrande riktning. Vidare uttalade tingsrätten att överfallet varit oprovocerat, att dödandet skett på ett brutalt sätt och att Bakgrund och gällande rätt hustrun varit helt hjälplös. Detta sammantaget med att gärningen förövats mot en närstående talade enligt tingsrätten för att gärningen inte kunde bedömas som mindre grov. Hovrätten ändrade tingsrättens dom och bedömde gärningen som dråp samt bestämde påföljden till fängelse . Hovrätten anförde som försvårande omständigheter att gärningen riktat sig mot en nära anhörig, att det varit fråga om ett oprovocerat överfall samt att även vid tidigare tillfällen utövat våld mot hustrun. Vidare uttalade hovrätten bland annat att gärningen var oplanerad, att hustrun sannolikt inte hunnit uppfatta vad som skulle inträffa och att vid gärningstillfället led av en psykisk störning. Vid en samlad bedömning fann hovrätten därför att gärningen var att bedöma som dråp. Två ledamöter var skiljaktiga och fastställde tingsrättens dom. redogjorde inledningsvis för praxis och uttalade därefter följande. När det gäller gärning finns det som tingsrätten och hovrätten angett omständigheter som talar både för och emot att brottet skall anses som mindre grovt. Till de förra hör främst att han levde under stark press på grund av misshälligheter i äktenskapet med Hindiyeh S, att han vid gärningstillfället var utmattad och ur balans och enlig den rättspsykiatriska utredningen då uppvisade en maladaptiv stressreaktion, som närmast motsvarade en djup reaktiv kris, samt att knivhuggen skedde hastigt och utan planering. För att brottet inte skall anses som mindre grovt talar å andra sidan att handlade utan provokation, Hindiyeh S var helt skyddslös och att hon var närstående till honom. En samlad bedömning leder till slutsatsen att de om- ständigheter som talar i mildrande riktning inte har den styrka att de bör föranleda att brottet bör bedömas som mindre grovt. dömde för mord till fängelse . Enligt straffrättskommitténs förslag skulle straffskalan vid mord vara fängelse på livstid eller . I kommitténs förslag innehöll även straffskalan vid dråp fängelse på livstid. Departementschefen (1962 s. 95) ansåg att med den gränsdragning mellan mord och dråp som kom att införas i fanns det inte anledning att låta fängelse på livstid ingå i straffskalan för dråp. Bakgrund och gällande rätt anförde att straffet för mord i regel borde vara fängelse på livstid. Kommittén ansåg dock att det kunde före- komma fall där gärningen med hänsyn till omständigheterna vid brottet visserligen borde betecknas som mord, men där livstids- straffet ändå framstod som alltför strängt. Med hänsyn till detta menade kommittén att straffskalan för mord borde innehålla även fängelse . Departementschefen (1962 s. 95) uttalade inte annat än att påföljden för mord i överensstämmelse med kommitténs förslag borde sättas till fängelse eller på livstid. I kommentaren till (m.fl., . Kap. 1–12, 3:19) anges att den omständigheterna att påföljderna i har angetts i motsatt ordning mot vad straffrättskommittén föreslog inte skall tillskrivas någon betydelse, eftersom påföljderna alltid anges i samma ordning med den lindrigaste först. I en uppsats av , Fängelse på livstid – lagens sträng- aste straff. En utredning av domstolarnas praxis, med en genom- gång av samtliga fall 1965–1989, 1989, anges följande fem huvudfaktorer för straffbestämningen vid mord; –grymhet (grym misshandel, utnyttjande av hjälplöst tillstånd, orsakat offret svår dödsångest) –förslagenhet (dödande på ett svårupptäckbart sätt eller särskilda döljande åtgärder i efterhand, särskilda anordningar för att förmå offret att utsätta sig för faran, annan noggrann planläggning) –främjande av annat brott –faktorer hänförliga till gärningsmannens person (tidigare brottslighet och farlighet, själslig abnormitet och farlighet, gärningsmannens ålder). 2.4.5Rättspraxis vad gäller straffmätningen vid mord Det finns inte särskilt många fall från som avser straffmätningen vid mord. Några fall tar dock upp frågan och dessa refereras nedan. NJA 1985 s. 510 I detta fall hade avlossat minst två skott med en revolver mot genom ett sönderslaget fönster till ett badrum där Bakgrund och gällande rätt L sökt skydd. Både skotten träffade och det ena var dödande. hade skjutit två skott genom den stängda och låsta badrumsdörren som han också försökt att bryta upp. Bakgrunden till händelsen var att ville hämnas eftersom han ansåg att hade tagit hans fru och barn ifrån honom. Tingsrätten bedömde gärningen som mord och anförde i påföljdsdelen bland annat att eftersom hade begått gärningen under inflytande av psykisk abnormitet och inte hade visat någon särskild grymhet borde påföljden bestämmas till fängelse . Hovrätten bestämde påföljden till fängelse på livstid med motiveringen att det inte fanns skäl att frångå normalpåföljden för mord. ändrade påföljden till fängelse och anförde i sin dom bland annat följande. Straffet för mord är fängelse eller på livstid. Under förarbetena till uttalade straffrättskommittén att straffet för mord enligt dess mening i regel borde vara fängelse på livstid. Det är emellertid att märka att kommittén i sitt förslag i 1 § angav att den som berövade annan livet skulle dömas för dråp och i denna paragraf tog med fängelse på livstid i straffskalan. Beteckningen mord var enligt 2 § i förslaget förbehållen dråp som var att anse som grovt, och påföljden var fängelse på livstid eller (NJA II 1962 s. 92 ff.). Den omkastning av systematiken som innebar att mord blivit den normala rubriceringen när någon berövar annan livet, medan beteckningen dråp förbehållits de mindre grova brotten, bör medge domstolarna större frihet vid valet av påföljd för mord än vad kommitténs uttalande ger vid handen. I förevarande fall talar, trots den grymhet som förföljelsen av inneburit, det långvariga psykiska stresstillstånd som utsatts för samt det förhållandet att brottet begåtts under inflytande av psykisk abnormitet för ett tidsbestämt straff. NJA 1999 s. 531 gjorde knivbeväpnad inbrott i en villafastighet. Han blev upptäckt av fastighetens ägare och och flydde, men återvände till garageuppfarten för att få med sig sin moped och utdelade då ett tiotal knivhugg/stick mot som avled till följd av skadorna. Bakgrund och gällande rätt Tingsrätten anförde i sina domskäl bland annat att olovligen tagit sig in i en bostad där de boende låg och sov i avsikt att stjäla, att han berövade livet i hans eget hem när han försökte undkomma ansvar för stölden och att sättet att döda var hänsynslöst och besinningslöst. Med hänsyn till dessa omständigheter och då inga förmildrande omständigheter förelåg dömde tingsrätten till fängelse på livstid. Hovrätten fastställde tingsrättens domslut och anförde bland annat att befunnit sig i ett utsatt läge och inte kunnat värja sig mot våldet. (Två av hovrättens ledamöter var skiljaktiga och bestämde påföljden till fängelse .) I fastställdes hovrättens domslut. Domstolens majoritet (tre justitieråd) anförde i sina domskäl bland annat följande. Det förhållandet att mordet begåtts i samband med ett inbrott i en bostad utgör en för starkt graverande omständighet. Därtill kommer att brottet var helt oprovocerat såtillvida att – vilken vid tillfället var obeväpnad och helt ur stånd att värja sig mot angrepp med kniv – enbart sökte skydda sin och sin sambos egendom och möjligen också underlätta ett gripande av den person som i brottslig avsikt trängt in i deras bostad. har gjort gällande att han handlat i panik och att detta bör påverka synen på hans handlande. I detta hänseende bör de faktiska omständigheterna, så som dessa fastställts av hovrätten, läggas till grund för bedömningen. Av hovrättens domskäl framgår att , han bragtes om livet, stod på husets garageuppfart vid moped och att då befann sig ett stycke längre bort och var mycket upprörd. Hovrätten konstaterar att härefter måste ha sprungit fram till för att få tag i mopeden, varvid den konfrontation inträffade som ledde till död. Händelseförloppet visar således att det inte varit fråga om en plötsligt uppkommen paniksituation i vilken haft svårt att besinna sig och sett användandet av kniven mot som den enda möjligheten att själv undkomma. Tvärtom var det som, i stället för att springande ta sig från platsen, valde att ge sig in i närkamp med i syfte att komma åt sin moped och bege sig bort med den. Av betydelse är slutligen det sätt på vilket dödats. Av det rättsmedicinska utlåtande som åberopats i målet framgår att kropp företett ett stort antal stick- och skärskador bl.a. på bröstet, på ryggen, på bålens vänstra sida, på vänstra armen och i bakhuvudet. Bakgrund och gällande rätt Även om angreppet med kniv kan antas ha varit relativt kortvarigt, visar de iakttagelser som gjorts på kropp att detta angrepp utförts med stor brutalitet och innefattat ett stort antal hugg eller stick riktade mot flera olika delar av kroppen. En samlad bedömning av dessa olika omständigheter leder till att påföljden, som hovrätten och tingsrätten funnit, bör bestämmas till fängelse på livstid. Två justitieråd var skiljaktiga. De anförde bland annat att vid valet mellan fängelse på livstid och ett tidsbestämt straff bör det beaktas att inbrottsmomentet vägs in redan vid brottsrubriceringen. Utgångspunkten borde enligt minoriteten vara att livstidspåföljden förbehålls de kvalificerade morden. Till dessa hör mord som planerats, utförts med särskild grymhet, skördat mer än ett offer eller som annars innefattat moment som gör att mordet framstår som särskilt grovt. De menade att vid en samlad bedömning gärningen inte kunde anses innefatta en sådan särskild grymhet eller sådana andra kvalificerande moment att den förskyllde livstids fängelse. De bestämde i stället påföljden till fängelse . Ett annat fall från som kan nämnas är NJA 1996 s. 509. Fallet avsåg en 16-årig gärningsman som med ett knivhugg i hjärttrakten berövade en färgad person livet av rasistiska motiv. uttalade att påföljden för en vuxen gärningsman skulle ha varit fängelse på livstid. Det finns också ett par hovrättsfall som tar upp frågan om straff- mätning vid mord. blev under pågående inbrott överraskad av den kvinna som bodde i huset och slog ihjäl henne med ett flertal slag mot huvudet och halsen med ett avsågat hagelgevär. Tingsrätten dömde för mord till fängelse . Hovrätten uttalade att ett stort antal slag träffat offret när hon låg på golvet helt försvarslös, att slagen utdelats med en sådan kraft att geväret brutits i två delar och att skadorna i offrets huvud varit synnerligen svåra. Vidare anförde hovrätten följande. Omständigheterna varunder mordet begåtts – främst den grymhet visat i förening med att gärningen skett i samband med att han Bakgrund och gällande rätt överraskats av vid inbrott i hennes bostad – är sådana att påföljden bör bestämmas till fängelse på livstid. Det kan anmärkas att fick sitt livstidsstraff omvandlat genom nåd till fängelse . slog ihjäl L genom att med en köksstol tilldela L kraftiga slag i skallens nackregion. L avled till följd av omfattande och svåra skallskador. Tingsrätten dömde för mord till fängelse på livstid med motiveringen att det med hänsyn till samtliga omständigheter inte fanns skäl att frångå normalpåföljden för mord. Hovrätten bestämde påföljden till fängelse . I hovrättens domskäl anfördes bland annat att ett livstidsstraff bör väljas vid mord när omständigheterna är försvårande och att i annat fall ett tidsbegränsat straff bör fastställas. Hovrätten anförde vidare följande. Utredningen ger vid handen att , i ett tillstånd av påtaglig alkoholberusning, visserligen använt ett kraftigt övervåld mot ett skyddslöst offer, men att händelseförloppet – från det att slagen utdelades till dess att offret förlorade medvetandet – med hänsyn till skadebilden rimligen måste ha gått tämligen snabbt, vilket också bekräftas av vad ett sakkunnigt vittne (rättsläkare) uppgett. Utredning- en ger inte stöd för annat än att gärningen begåtts i hastigt mod under inflytande av en våldsam aggression vars orsaker ej kunnat klarläggas. Vid en avvägning av nu anförda omständigheter finner hovrätten att brottet inte kan anses präglat av ett så avsevärt mått av hänsynslöshet att påföljden bör bestämmas till fängelse på livstid. Övervägande skäl talar i stället för en tidsbestämd påföljd. Redovisningen av rättspraxis avseende gränsdragningen mellan mord och dråp visar enligt utredningens mening att det är långt ifrån självklart när en gärning skall rubriceras som mord respektive dråp. Bedömningen av om gärningen skall bedömas som mord eller dråp skall ske med hänsyn till samtliga omständigheter vid brottet. Bakgrund och gällande rätt Ser man till Högsta domstolens praxis synes den omständigheten att gärningen har utförts under inflytande av en plötslig, stark affekt som har kunnat förklaras av någon form av provokation tala för att gärningen skall bedömas som dråp (se särskilt NJA 1975 s. 594 och NJA 1995 s. 464). I ett par fall (NJA 1987 s. 33 och NJA 1995 s. 464) har också framhållits att händelseförloppet får antas ha varit kortvarigt. Omständigheter som framhållits av domstolen för att en gärning skall vara att bedöma som mord synes vara att gärningen har varit oprovocerad, att offret har befunnit sig i en utsatt eller skyddslös situation, att offret har varit närstående till gärningsmannen och att händelseförloppet inte har varit kortvarigt. Även när det gäller straffmätningen föreligger viss osäkerhet, vilket inte minst visas av rättsfallet NJA 1999 s. 531, där livstids- straffet fastställdes med minsta möjliga majoritet. uttalade att straffet för mord i regel skulle vara fängelse på livstid. har uttalat (NJA 1985 s. 510) att, med hänsyn till att kommitténs lagförslag innebar att mord var den grövre formen av uppsåtligt dödande och att även dråp enligt kommitténs förslag innehöll livstids fängelse i straffskalan, dom- stolarna borde medges större frihet vid valet av påföljd för mord än vad kommitténs uttalande gav uttryck för. Enligt rättsstatistiken är det vanligast att domstolen tidsbestämmer straffet när påföljden för mord skall bli fängelse. –1999 uppgår andelen livstidsstraff av fängelsedomarna till i genomsnitt . Tidsbestämda straff har således dömts ut i av fallen (se bilaga 3). De motiveringar som domstolarna har använt i de två refererade fall som lett till livstids fängelse (RH 1986:12 och NJA 1999 s. 531) påminner om varandra. I båda fallen har gärningen begåtts i samband med ett inbrott i bostad. Vidare har gärningsmannen visat grymhet respektive stor brutalitet. I de två fall där straffet har tidsbestämts synes de omständigheter som har vägt tyngst ha varit, i det ena fallet (NJA 1985 s. 510) att gärningsmannen hade varit utsatt för ett långvarigt psykiskt stresstillstånd och begått gärningen under inflytande av psykisk abnormitet och i det andra fallet (RH 1998:55) att händelse- förloppet gått tämligen snabbt och att gärningen begåtts i hastigt mod under inflytande av en våldsam aggression. Sammantaget synes att de omständigheter som domstolarna beaktar när det gäller att avgöra om gärningen skall rubriceras som Bakgrund och gällande rätt mord eller dråp även beaktas vid valet av om straffet skall tids- bestämmas eller bestämmas till fängelse på livstid. Europeiska konventionen (d. 1950) om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna () ratificerades av , men inkorporerades då inte med svensk rätt. Detta skedde först genom lagen (1994:1219) om den europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna. Lagen trädde i kraft och i den föreskrivs att konventionen och dess tilläggsprotokoll skall gälla som lag här i landet. infördes i 2 kap. 23 § regeringsformen en bestämmelse om att lag eller annan föreskrift inte får meddelas i strid med åtaganden på grund av (, Hans, Mänskliga rättigheter i europeisk praxis, 1998 s. 41 och 46). Den artikel i som främst har betydelse för denna utredning är artikel 5:4 som har följande lydelse. Var och en som berövas friheten genom arrestering eller på annat sätt skall ha rätt att påfordra att domstol snabbt prövar lagligheten av frihetsberövandet och beslutar att frige honom, om frihetsberövandet inte är lagligt. En fråga som är central i detta sammanhang är vad som skall förstås med domstol. I ett fall (De , Ooms och Versyp mot , dom ) angav att en domstol i detta sammanhang måste åsyfta ett organ som ger vissa grundläggande processuella garantier genom att tillämpa ett förfarande avpassat efter den typ av frihetsberövande som saken gäller. I ett annat fall (Winterwerp mot , dom 24.10.1979) tillade domstolen att de procedurgarantier som skall ges inte alltid behöver vara de samma som enligt artikel 6:1 (om Bakgrund och gällande rätt