sou · GQB3120d3 · 2003-01-01 00:00:00 — 20.2Prövningen av bl.a. regionalpolitiska och jämställdhetspolitiska konsekvenser Om förslagen i ett betänkande har betydelse för den kommunala självstyrelsen, skall konsekvenserna i det avseendet, enligt 14 § kommittéförordningen, anges i betänkandet. Detsamma gäller när ett förslag har betydelse för brottsligheten och det brottsföre- byggande arbetet, för sysselsättning och offentlig service i olika delar av landet, för små företags arbetsförutsättningar, konkurrens- förmåga eller villkor i övrigt i förhållande till större företags, för jämställdheten mellan kvinnor och män eller för möjligheterna att nå de integrationspolitiska målen. Såvitt gäller den kommunala självstyrelsen utgår kommittén i sina förslag från de grundläggande förutsättningar som lades fast vid gymnasiereformen , nämligen att ett kom- munalt huvudmannaskap för skolan skall gälla också framöver. Merparten av gymnasieskolorna har en primärkommunal huvudman. Det finns också landstingskommunala skolor. föreslår att de nuvarande villkoren för landstingen att anordna gymnasieutbildning i princip förs över till den nya strukturen. Förslaget i denna del framgår av kommitténs skol- lagsförslag i kapitel 21. Därutöver kommer det liksom nu att finnas enskilda skolor, som föreslås få samma struktur som de kommunala skolorna. Elever skall även i fortsättningen ha rätt till gymnasieutbildning i hemkommunen eller inom samverkansområdet. Enda skillnaden gentemot är att eleven ges en utsträckt rätt att söka en utbildning utanför hemkommunen, trots att utbildningen finns hemma. Någon motsvarande rätt att tas emot på en sådan utbild- ning finns dock inte, utan förutsätter att det finns en ledig plats när ungdomar bosatta i den kommunen fördelats på utbildnings- platserna. Självkostnadsprincipen gäller på så sätt att en kommun inte är skyldig att ersätta mottagande kommun med mer än vad eleven skulle ha kostat hemma. Därmed finns möjligheter till en fungerande kostnadskontroll för hemkommunen. Såvitt gäller det brottsförebyggande arbetet är det en riskfaktor att vi har en växande andel ungdomar som varken går i gymnasie- skolan eller förvärvsarbetar. Det visar att den kommunala uppfölj- ningen av ungdomarna inte fungerar. Kommittén har redovisat dessa problem i dels kapitel 3 Dagens unga – en individualiserad och solidarisk generation, dels i kapitel 13 Individuell studiegång i gymnasieskolan. En gymnasial utbildning har visat sig vara den viktigaste faktorn när det gäller att få fotfäste på arbetsmarknaden. För de grupper som riskerar att marginaliseras är det således av- görande att skolan förmår fånga upp och erbjuda en utbildning som läggs upp så att de får goda förutsättningar att, så långt möjligt, följa en gymnasieutbildning. Detta förutsätter dock att kommuner- na har fungerande rutiner för att hålla sig informerade om vad de ungdomar som inte går i gymnasieskolan gör. Kommittén föreslår i kapitel 13 ett förtydligat uppföljningsansvar för kommunerna. I arbetet med att utreda den framtida studievägsstrukturen skall kommittén, enligt direktiven, bl.a. utgå från förändringar på arbets- marknaden samt analysera vilka arbetsmarknadssektorer som bedöms svara för tillväxt och sysselsättning. Aktuell forskning visar bl.a. att ett land med en välutbildad befolkning har konkurrens- fördelar i förhållande till länder som inte har det och att investering i utbildning är en av de mest effektiva metoderna för att skapa tillväxt i ett land. Kommittén har i kapitel 4 Arbetslivets framtida behov av kompetens bl.a. redovisat hur andelen av arbetskraften med långa högskoleutbildningar förväntas fortsätta att stiga. Kom- mittén konstaterar att det kommer att finnas behov av arbetskraft där gymnasieutbildning är en nödvändig, och tillräcklig, förberedelse. Det är angeläget att slå vakt om små men nationellt betydelsefulla utbildnings- områden. Vissa inriktningsblock som leder till yrkesområden där det råder brist på utbildade, exempelvis vissa tekniska utbildningar, bör medges riksrekrytering. Hantverksutbildningarna är ett exempel på viktiga men, till antalet elever, små utbildningar. I syfte att underlätta ett rikt utbud på och tillgång till hantverksutbildningar har kommittén valt en modell där dessa utbildningar kopplas till den sektor som har närmast anknytning till den aktuella hantverksutbildningen. Behovet av teknisk och naturvetenskaplig kompetens har kom- mittén sökt tillgodose genom att skapa fler ingångar i gymnasie- skolan som kan leda till tekniska eller naturvetenskapliga studier, se kapitel 9 Den framtida gymnasieskolans struktur. Inom varje sektor finns dessutom möjligheter för skolan att, exempelvis efter samråd med det lokala näringslivet, fastställa s.k. lokala inrikt- ningsblock, där utbildningen kan motsvara behov i det lokala eller regionala näringslivet. I syfte att underlätta samverkan mellan näringsliv och skola, och för små arbetsplatser att ta emot elever, kan hela block arbetsplatsförläggas. Se vidare i kapitel 14. Kommitténs förslag till struktur bygger på principen om suc- cessiva val och att ungdomarna inte redan före gymnasieutbild- ningen väljer om de skall gå ut i arbetslivet direkt efter skolan eller om de vill studera vidare. Enligt kommitténs modell kommer det alltid att finnas möjlighet för den elev som successivt inser att han eller hon som har ett intresse att studera vidare, att inom ramen för gymnasieskolan, välja ett studieförberedande inriktnings- eller för- djupningsblock som innehåller de kurser som krävs för den sär- skilda behörighet som behövs för en viss högskoleutbildning. I vissa fall innebär detta att elevens studier i gymnasieskolan blir längre än . Detta kan leda till en ökning av gymnasieskolans organisation som dock uppvägs av en minskning i komvux. Alla kommittéer är enligt regeringens direktiv (Dir. 1994:124) skyldiga att redovisa de brister i jämställdhet mellan kvinnor och män som kan finnas på det aktuella området liksom en bedömning av hur eventuella hinder kan undanröjas. Kommittén har i kapitel 6 Erfarenheter av dagens gymnasieskola redovisat olikheter mellan flickor och pojkar när det gäller t.ex. val av gymnasieutbildning. Det som kanske är särskilt allvarligt är att de ungdomar som väljer otraditionellt tenderar att avbryta studierna i högre utsträckning än andra ungdomar, vilket visar att problemet också innefattar skolans arbetsformer och inte bara kan ses som en följd av en köns- segregerad arbetsmarknad. Det är ambition att i möjligaste mån skapa utbildningar i gymnasieskolan som intresserar både manliga och kvinnliga sökande. Med breda in- gångar, successiva val och möjlighet till otraditionella kombina- tioner bör indelningen i flick- respektive pojkutbildningar ha för- utsättningar att minska. Kommitténs överväganden och förslag i denna del framgår av kapitel 9 Den framtida gymnasieskolans struktur. Elever med invandrarbakgrund tenderar att, i genomsnitt, ha större studiesvårigheter i synnerhet om de själva invandrat, dvs. är första generationens invandrare. På dagens individuella program är invandrareleverna överrepresenterade. Andelen är här jämfört på övriga program. I övrigt är det snarare de sociala skillnaderna än de etniska som har betydelse för t.ex. elevers val av utbildning. Kommitténs ambition är att studievägsstrukturen skall stödja alla ungdomar att så långt möjligt slutföra en gymnasieutbildning. I den framtida gymnasieskolan skall alla elever, såväl obehöriga som behöriga, ha en rätt att tas emot på vald sektor. Gymnasieskolans reguljära studievägar måste därmed, i högre utsträckning än , omfattas av ett inkluderande synsätt och haka i där slutar och erbjuda kompensatoriska studier i de behörighetsgivande ämnen där eleven saknar godkänt betyg från , sam- tidigt som elever erbjuds en individuellt upplagd studiegång som så långt möjligt innehåller kurser på gymnasienivå. En studievägs- struktur som omfattar alla elever i kombination med det förtydliga- de kommunala uppföljningsansvar som beskrivs i kapitel 13, syftar till att hindra ungdomar från att falla mellan stolarna och ligger på så sätt i linje med de integrationspolitiska målen. Samverkan med skollagskommitté () föreslår att den nya skollagen inleds med tre kapitel som skall gälla samtliga skolformer. De tre inledande kapitlen (se bilaga 6) är därmed utgångspunkten för bestämmel- serna i kapitlet om gymnasieskolan. använder samma terminologi som , t.ex. genom att an- vända begreppet enskilda skolor i stället för fristående skolor. har liksom strävat efter att, framför allt i syfte att öka utbildningens likvärdighet och elevernas rättsäkerhet, utforma skolformskapitlet om gymnasie- skolan så att bestämmelserna, så långt möjligt, gäller för såväl offentliga som enskilda skolor. Dispositionen i kapitlet om gym- nasieskolan är därför densamma som använder sig av för övriga skolformer. Detta innebär att kapitlet om gymna- sieskolan delas upp i tre större avsnitt, nämligen N inledande bestämmelser som gäller såväl offentlig som enskild huvudman (1 21 §§), §§), och Flera delar av nu gällande skollag (1985:1100) har efter omarbet- ning, i syfte att förenkla och förtydliga bestämmelserna, förts över oförändrade i sak till detta lagförslag. Detta gäller t.ex. de bestäm- melser som rör utbildningen för ungdomar med svåra rörelsehinder och de som endast reglerar enskilda gymnasieskolor. När det gäller bemyndiganden är beroende av vad kommit fram till i denna del. några sådana förslag inte hunnit arbetas in här anges i detta lag- förslag i vilka delar regeringen, eller den myndighet regeringen bestämmer, bör få meddela närmare föreskrifter. Kapitlet om möjligheterna att överklaga beslut rörande gymna- sieskolan (20 kap. i lagförslaget) följer strukturen i Skollagskom- mitténs kapitel om överklagande (20 kap.). anser att bestämmelser som rör åtgärder för elevers tillrättaförande (6 kap. 21 25 §§ GyF) är så ingripande för den enskilde att möjligheterna att vidta sådana åtgärder bör regleras i lag i stället för i förordning. delar den upp- fattningen. Det ingår dock inte i uppdrag att ta ställning till hur sådana bestämmelser skulle utformas och har därför valt att inte lägga några förslag i denna del. föreslår, liksom , att två bestämmelser som rör enskild skola på grund av sin detaljerings- nivå bör placeras i förordning i stället för i lag. Det gäller bestämmelsen om att en enskild huvudman inte får ta ut avgifter i samband med ansökan om plats i en gymnasieskola (9 kap. 10 § tredje stycket SL) och bestämmelsen om att en enskild gymna- sieskola måste ha ansökt om att bli godkänd före kalenderåret innan det år utbildningen startar för att få rätt till bidrag (9 kap. 9 § andra stycket SL). Andra kommittéer av betydelse för arbete Frågan om inackorderingsstöd och elevresor överlåts åt Studie- hjälpsutredningen (U 2002:05). Något lagförslag motsvarande 5 kap. 33 § SL och lagen (1991:1110) om kommunernas skyldighet att svara för vissa elevresor läggs därför inte. Möjligheten för ungdomar med utvecklingsstörning att gå i gym- nasieskolan i stället för i gymnasiesärskolan överlåts åt (U 2002:01) att ta ställning till. Något lagförslag motsvarande 5 kap. 13 § och 6 kap. 7 § SL läggs därför inte. Utbildningen i gymnasieskolan vänder sig till ungdomar som avslutat sin utbildning i eller motsvarande. Bestämmelserna i detta kapitel gäller endast ungdomar som enligt 21 kap. 1 § är bosatta i landet eller likställs med ungdomar bosatta i landet. Regeringen får föreskriva att bestämmelserna i kapitlet skall tilläm- pas även på andra ungdomar. Motsvarar 5 kap. 1 § skollagen (SL). Med uttrycket avslutat sin utbildning i första stycket avses, liksom , att ungdomarna skall ha gått i eller motsvarande men inte något krav på att dessa skall ha slutfört sista årskursen. Med avslutad grundskoleutbildning eller motsvarande avses, liksom tidigare, utbildning inom specialskolan eller vid en godkänd fristående skola. Även vissa utbildningar som regleras i 17 kap. i förslag föreslås nu ingå i begreppet. Exempel på sådana är utbildning vid särskilda ungdomshem eller vid resurscenter. Andra utbildningar som bör falla under begreppet är utbildningar i andra länder som motsvarar den svenska grund- skolan och som t.ex. invandrarungdomar kan ha läst i sitt hemland. Till gruppen som skall likställas med ungdomar bosatta i i andra stycket hör bl.a. asylsökande och utlandssvenska ungdomar. 21 kap. 1 § hänvisar till lagförslag. Skollags- kommitténs förslag innebär att den nu föreskrivna begränsningen att endast asylsökande ungdomar som inte fyllt har rätt att börja gymnasieutbildning slopas. I tredje stycket ingår t.ex. elever från de nordiska länderna som finns reglerade i 11 kap 3-5 §§ gymnasieförordningen. Det kan också gälla invandrarungdomar som kommer till först i 16 17-årsåldern och inte har en utbildning motsvarande grund- skolan. Dessa ungdomar kan kombinera en individuellt anpassad studiegång inom ramen för en sektor med studier i svenska för invandrare (sfi) som regleras i 10 §. Utbildningen i gymnasieskolan skall N ge eleverna förutsättningar att utveckla kunskaper, N bidra till deras personliga utveckling, N ge en grund för fortsatt utbildning på högskolenivå, N ge en grund för yrkesverksamhet, N främja en social gemenskap eleverna emellan, samt N ge en god grund för ett aktivt deltagande i samhällslivet. Bestämmelsen är mer omfattande än 5 kap. 4 4 a §§ SL och bygger på förslag till övergripande mål för alla skol- former (se bilaga 6, 1 kap. 3 §). Studiernas omfattning räknas i gymnasiepoäng och utbildningen om- fattar totalt 2 500 gymnasiepoäng. För elever som är preliminärt an- tagna enligt 15 § första stycket omfattar utbildningen därutöver även de ämnen enligt 14 § som de saknar betyg i. I det fall en elev önskar kurser utöver 2 500 poäng, och syfte är att uppnå särskild behörighet till en viss utbildning på högskolan, är huvudmannen skyldig att erbjuda detta, även om det innebär att utbildningen förlängs . Första meningen motsvarar delar av poängplanen (bilaga 2 till skollagen). Av andra meningen framgår att utbildningen för pre- liminärt antagna elever även omfattar de behörighetsgivande ämnen de saknar betyg i. De ämnena räknas dock inte i gymnasiepoäng. Utbildningen för de preliminärt antagna eleverna beskrivs i kapitlet studiegång i gymnasieskolan. Andra stycket är nytt och avser de elever som valt en mer yrkesinriktad profil på sina studier men som efter hand inser att de vill sikta mot högskolestudier. Beroende på hur eleverna har gjort sina val kan det vara svårt att uppnå särskild behörighet inom ramen för de 2 500 gymnasiepoängen. För dessa elever skall det således, enligt kommitténs uppfattning, finnas en uttrycklig rätt att läsa kurser utöver dessa poäng även om det innebär att utbild- ningen förlängs . Rätten är emellertid inte allmänt obegränsad utan avser en viss utpekad standardbehörighet. Se vidare kom- mitténs överväganden och förslag i kapitel 9 Den framtida gymna- sieskolans struktur. Utbildningen i gymnasieskolan är avsedd att kunna genomgås på tre läsår. Huvudmannen får besluta att utbildningen på en viss sektor får fördelas än tre läsår. Efter regeringens medgivande får huvudmannen även besluta att utbildningen får fördelas än tre läsår. Motsvarar 5 kap. 3 § första och andra stycket SL. Regeringen får föreskriva att utbildningen på en sektor får fördelas på fler än tre läsår när det gäller utbildning för elever som är döva eller har en hörselskada samt för elever med svåra rörelsehinder. Motsvarar 5 kap. 32 § SL. Några språkliga justeringar är gjorda i syfte att fokusera på personen i stället för på funktionshindret. Detta ligger i linje med som t.ex. skriver om elever med utvecklingsstörning i stället för utvecklingsstörda elever. Huvudmannen är skyldig att erbjuda varje elev i gymnasieskolan minst (garanterad under- visningstid). Elever som är preliminärt antagna enligt 15 § första stycket skall därutöver erbjudas undervisningstid så att han eller hon har möjlighet att nå målen i de behörighetsgivande ämnena. Motsvarar delvis 5 kap. 4 d § SL. En av skillnaderna är att alla elever i det nya systemet, även de preliminärt antagna eleverna, omfattas av den minsta garanterade undervisningstiden och att dessa elever också skall ges möjlighet att läsa in såväl de behörighetsgivande ämnena och läsa en fullständig gymnasieutbildning vilket avspeglas i att elever som är preliminärt antagna därutöver skall erbjudas undervisningstid så att han eller hon har möjlighet att nå målen i de behörighetsgivande ämnena. De elever som önskar kan minska omfattningen av sin utbildning till att avse färre kurser. Detta framgår av 12 § i förslaget. Kommitténs förslag till framtida struktur för den framtida gym- nasieskolan innebär att merparten av det första årets studier är gemensam för eleverna i respektive sektor oberoende av om de senare vid valet av inriktningsblock respektive fördjupningsblock siktar på att bli anställningsbara inom ett yrkesområde direkt efter gymnasieskolan eller på att bedriva högskolestudier. Detta innebär i sin tur att det inte går att vidmakthålla den skillnad i garanterad undervisningstid som finns mellan program med yrkesämnen respektive övriga program. Av denna anledning har den minsta garanterade undervisningstiden gjorts lika för samtliga sektorer. Frågan behandlas i kapitlet Reglering av studietid m.m. samt Individuell studiegång i gymnasieskolan. Andra stycket är nytt och anger att för de elever som saknar betyg i de behörighetsgivande ämnena från är huvudmannen skyldig att erbjuda undervisningstimmar för dessa ämnen utöver den minsta garanterade undervisningstiden. får eleverna sådan undervisning inom ramen för det individuella programmet. Även de elever som behöver särskilt stöd för att nå målen har rätt till fler undervisningstimmar. Det bör dock, liksom tidigare, finnas en begränsning i möjligheterna att gå om en kurs, se vidare i 20 §. Frågan om rätten till stöd och begränsningar att gå om en kurs behandlas i kapitlet Individuell studiegång i gymnasieskolan. Sektorernas struktur, mål och innehåll Utbildningen i gymnasieskolan omfattar åtta sektorer: N individ- och samhällssektorn, N kultur- och kommunikationssektorn, N ekonomi- och samhällssektorn, N bygg- och fastighetssektorn, N natur- och samhällssektorn, N teknik och produktionssektorn, samt N teknik- och designsektorn. Utbildningen i gymnasieskolan omfattar för preliminärt antagna elever enligt 15 § första stycket även de ämnen i 14 § som de saknar betyg i. Regeringen får fastställa mål för varje sektor. Första stycket motsvarar bilaga 1 till skollagen. Andra stycket motsvarar delar av dagens individuella program, dvs. att preliminärt antagna elever skall läsa in de behörighets- givande ämnena. De olika sektorerna beskrivs i kapitlet Den fram- tida gymnasieskolans struktur och i Innehållet i de åtta sektorerna. Beskrivningen av utbildningen för de elever som är preliminärt antagna framgår av kapitlet Individuell studiegång i gymnasie- skolan. Tredje stycket motsvarar 1 kap. 4 § gymnasieförordningen (GyF) med den skillnaden att bestämmelsen nu är utformad som ett bemyndigande. Den enda reglering om programmål som finns i nuvarande skollag är att styrelsen för utbildningen skall fastställa en plan för varje specialutformat program som är fastställt för en grupp elever (5 kap. 4 a § SL). Utbildningen på sektorn består av ett inledande sektorsblock under det första läsåret. Sektorsblocket följs av inriktnings- och fördjupnings- block samt av individuella val och gymnasiearbete. Även de ämnen som anges i 9 § andra stycket (kärnämnen) ingår i utbildningen på varje sektor. Utbildningen kan delvis förläggas till en arbetsplats. Regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer får meddela närmare föreskrifter om sektorernas innehåll och möjligheterna att förlägga utbildning till en arbetsplats. Första stycket motsvarar delvis dagens poängplan (bilaga 2 till skol- lagen), och 5 kap. 1 § GyF. Andra stycket anger att utbildningen delvis kan förläggas till en arbetsplats. Tredje stycket ger regeringen, eller den myndighet regeringen bestämmer, möjlighet att meddela närmare föreskrifter om såväl innehåll och struktur i gymnasieskolan som möjligheterna att för- lägga utbildning till en arbetsplats. En beskrivning av sektorerna och dess innehåll finns i kapitlen Gymnasieskolans struktur och Innehållet i de åtta sektorerna. Möjligheterna att förlägga utbildning till en arbetsplats redovisas i kapitlet Att lära i arbetslivet. Utbildningen inom varje block och inom det individuella valet sker i form av en eller flera kurser. Varje kurs skall omfatta ett visst antal gymnasiepoäng. För varje kurs skall det anges hur många gymnasie- poäng den omfattar. Följande ämnen skall i angiven omfattning, uttryckt i gymnasie- poäng, ingå i varje sektor (kärnämnen): Svenska eller Svenska som andraspråk (200) Engelska (100) Matematik (100) Idrott och hälsa (100) Samhällskunskap (100) Religionskunskap (50) Naturkunskap (50) Estetisk verksamhet (50) Historia (50) Motsvarar i huvudsak dagens poängplan (bilaga 2 till skollagen). Historia, 50 poäng, är nytt. Övriga delar av dagens poängplan reg- leras i andra paragrafer. Kärnämnena beskrivs i kapitlet Kunskap, kompetens och kärnämnen. Övrig utbildning i gymnasieskolan Utbildning i gymnasieskolan kan N avse undervisning för de ungdomar som vill förena en anställning som syftar till yrkesutbildning med studier i främst kärnämnen i gymnasieskolan (lärlingsutbildning), eller N kombineras med svenskundervisning för invandrare (sfi). Bestämmelserna i 3 9 §§ gäller inte för sådan utbildning. Bestämmelsen reglerar de utbildningar som av olika anledningar inte ryms inom ramen för sektorerna. Det handlar om lärlings- utbildning och om utbildning för invandrarungdomar som i ett sent skede kommit till . Första strecksatsen i första stycket motsvarar i huvudsak 5 kap. 4 b § andra stycket 2 p. SL och 2 kap. 21 § GyF. Skillnaden jämfört med nuvarande bestämmelse är att det här öppnats en möjlighet att läsa även andra ämnen än kärnämnen, t.ex. en senare matematik- kurs eller en datakurs. Andra strecksatsen i första stycket motsvarar 2 kap. 22 § GyF. I andra stycket framgår att det i 10 § regleras sådan gymnasial utbildning som har en annan omfattning än vad som anges i 3 9 §§. Lärlingsutbildning behandlas i kapitlet Lära i arbetslivet och utbildning för invandrarungdomar behandlas i kapitlet Individuell studiegång i gymnasieskolan. Betyg skall sättas efter varje avslutad kurs och på gymnasiearbetet. Om eleven minst uppfyllt kurskraven är huvudmannen inte skyldig att er- bjuda eleven ytterligare utbildning i gymnasieskolan inom den kursen. Den elev som fått minst betyget Godkänt på kurser omfattande minst 2 250 poäng inklusive gymnasiearbetet skall få ett bevis på gymnasieexamen. Första stycket motsvarar 5 kap. 4 c § tredje stycket SL, men bestäm- melsen är uttryckt som en skyldighet för kommunen i stället för en rättighet för eleven. Begreppet rätt bör i första hand, enligt Skol- lagskommittén, användas då ett beslut går att överklaga genom förvaltningsbesvär. Bestämmelsen blir på så sätt också utformad på samma sätt som i nuvarande gymnasieförordning. Ingen förändring i sak är avsedd. Andra stycket är nytt och innehållet behandlas i kapitlet Betyg och examen i den framtida gymnasieskolan och i gymnasial vuxen- utbildning. Rektorn eller den rektorn utser skall för varje elev, i samråd med ele- ven och elevens vårdnadshavare, upprätta en individuell studieplan. Studieplanen skall omfatta utbildning inom en sektor om 2 500 gymnasiepoäng. Om rektorn eller den rektorn utser bedömer att den individuella studieplanen, med hänsyn tagen till elevens totala studie- situation, bör omfatta färre än 2 500 gymnasiepoäng krävs elevens medgivande. Första stycket motsvarar till viss del 1 kap. 12 § GyF, men den individuella studieplanen skall enligt förslag omfatta betydligt mer än .