sou · GQB3108d2 · 2003-01-01 00:00:00 — Den sovjetiske premiärministern besökte , varvid bl.a. en principöverenskommelse i frågan om avgränsningen av ingicks. Denna överenskommelse avspeglade en mer flexibel sovjetisk inställning i denna fråga, och resultatet blev att det omstridda området delades i förhållandet till och till Sovjetunionen.55 I takt med att den nya öppenheten i sovjetisk politik fortsatte så utvecklades också de svensk-sovjetiska förbindelserna. En ytter- ligare viktig faktor i detta sammanhang var den ökade sovjetiska beredvilligheten att med diskutera de egna, sovjetiska problemen, och en därmed sammanhängande vilja och ett intresse på sovjetisk sida att ta del av svenska lösningar av olika samhälls- frågor, inom bl.a. ekonomi, arbetsmarknadspolitik och sociala frågor. Intresset för och den svenska modellen var stort. På svensk sida togs initiativ till bilaterala rundabordssamtal inom dessa områden. Alla dessa förändringar betydde dock inte att ubåtsfrågan var helt glömd. Enligt en depesch av Moskvaambassadören , togs ubåtsfrågan ständigt upp i samtal, uppenbarligen på svenskt initiativ. De sovjetiska svaren är avvisande eller mynnar ut i ett raljerande om våra spår på botten, skriver Thunborg, och fortsätter: Som jag ser det behövs klara och för alla synbara bevis om man skall driva denna fråga diplomatiskt.56 Här kan nämnas att vid mitt besök i samtliga ryska samtalspartners entydigt avvisade anklagelserna att det skulle ha varit fråga om andra sovjetiska ubåtsintrång än U 137, som var ett misstag. Det fanns ingen anledning att tro att de ljud som upp- fångades av svenskarna var verkliga ubåtar, sade . 54De svensk-sovjetiska förbindelserna, S , , HP 1 Er, . 55De svensk-sovjetiska förbindelserna, H , , HP 1 Er, . 56Normala eller goda svensk-sovjetiska förbindelser. Ett försök till summering av ., A Thunborg, , HP 1 Er, . ansträngningar som gjordes att driva denna fråga från svenskt håll var från dem som på konstlad väg sökte skapa hinder för rela- tionerna mellan och . Hela frågan om ubåtar i svenska vatten var till stor del en intern svensk historia. (jfr ovan) tillade att när han tagit upp ubåtsfrågan med , och till denne sagt att han inte förstod ändamålet med det hela, så hade sagt att han skulle ta reda på hur det förhöll sig. återkom senare och sade att han varit i kontakt med försvaret och fått bekräftat att inga ubåtsintrång skett i Sverige.57 Amiralen , marinchef, sade till utredningen att det helt enkelt inte var förenligt med sunt förnuft att föreställa sig att sovjetiska ubåtar förberedde för krig i svenska vatten. Han var själv ubåtsman och kunde inte föreställa sig vad man skulle kunna göra med en ubåt i grunda vatten där man inte kunde dyka (apropå U 137). Man hade visat upp sina två mini- ubåtar för svenskarna (i samband med de svensk-sovjetiska ubåts- samtalen ) och dessa hade aldrig lämnat varvet, än mindre kunnat ta sig över för egen maskin. Själv hade han aldrig sett några dokument som handlat om den svenska kustens strategiska kvalitet, och beträffande underrättelsemotivet var det inte ändamålsenligt att använda ubåtar.58 Utvecklingen i gjorde det också möjligt för den att bedriva en aktiv Baltikumpolitik. Även om agerandet mot måste ses mot bakgrund av förbindelserna med i stort fanns det inte någon anledning att i förväg förankra detta agerande i . Icke desto mindre torde man på centralt håll i ha sett positivt på den svenska politiken, konstaterades i en promemoria från . Dels torde man ha insett att utökade förbindelser och kontakter mellan och de baltiska utgjorde ett additionellt inslag i de svensk-sovjetiska förbindelserna i stort, dels räknade man nog också med en positiv spill-over-effekt från de svenska insatserna i vidare i och längre österut, konstaterades det i en promemoria. Dessutom skulle agerandet i också kunna tjäna som exempel på att de baltiska republikerna, även inom ramen för en , kunde bygga ut 57Samtal med m.fl., , Säkerhetspolitiska utredningens arkiv. 58Samtal med och , , Säkerhetspolitiska utredningens arkiv. Hotet från öst SOU 2002:108 välutvecklade direkta kontakter med utlandet inom en rad områden.59 Här är inte platsen att ytterligare utveckla den svenska Baltikum- politiken och skeendena där. Detta hör till en annan tid och till upplösningen av det , och bör följaktligen behandlas i ett annat sammanhang. Ovanstående är medtaget enbart för att belysa att den här ställdes inför ett dilemma, och att det på intet vis framstod som självklart hur man skulle agera från svensk sida, eller för den delen att utveck- lingen skulle ta de vändningar den gjorde. Avslutningsvis kan det ha sitt intresse att citera en polsk bedömning av den svenska hållningen till . Följande är ur ett PM från utrikesministeriet i om de svensk-polska förbindelserna, som inleds med ett avsnitt om huvudprinciperna för utrikespolitik: hållning gentemot är tämligen sammansatt; den är formad av väldigt inrotade och djupt liggande rädslor och misstänksamhet mot , av mångårig antikommunistisk propaganda, alltjämt livliga (emedan underblåsta) anspråk gentemot rörande de baltiska republikerna – å andra sidan av politisk realism och respekt för den sovjetiska makten och stormaktens vetenskapliga och tekniska framsteg. Till följd av detta överväger önskan att upprätt- hålla korrekta förbindelser med och t.o.m. utveckla dem.60 3.3Sovjetunionens syn på svensk neutralitetspolitik Den för svensk säkerhetspolitik grundläggande frågan i vad mån fäste tilltro till den svenska neutralitetspolitiken och till de uttalade svenska försäkringarna om alliansfrihet i fred och neutralitet i krig låter sig inte alldeles enkelt besvaras. Den sov- jetiska synen på ändrades i takt med ändrade politiska konjunkturer i , och med vad som sågs som förenligt med sovjetiska intressen under olika skeden av det . Därtill kom att synen på neutralitetspolitikens och neutralitetens roll i fredstid respektive i krigstid var en annan i än i . I föregående avsnitt har en redogörelse givits för de svensk- sovjetiska relationernas utveckling 1989. Där kunde konstateras att dessa alltid varit problemfyllda och pendlat 59De svensk-sovjetiska förbindelserna, H , , HP 1 Er, . 60Promemoria, , polska utrikesministeriet, . mellan kyla och någon form av normalitet. Något större mått av ömsesidigt förtroende för varandras avsikter har aldrig varit för handen. För att få en bild av hur man i såg på svensk neutra- litetspolitik under den senare delen av det är det nöd- vändigt att gå tillbaka till tiden efter det slut, innan de mönster som senare skulle bildas hade börjat skönjas. Den första efterkrigstidens misstänksamma, men ändå lite trevande sovjetiska attityd till den svenska politiken skärptes i takt med att motsättningarna mellan stormakterna ökade. Perioden från mitten av till död kom att kännetecknas av principiellt formulerade tvivel och frän kritik mot svensk neutralitetspolitik.61 Inte minst var negativt till planerna på det . Den sovjetiska synen på den svenska neutralitetspolitiken kan tidsmässigt delas in i sex olika perioder: det fram till död, 1947 1953 Chrustjovtiden och den fredliga samexistensen 1954 1964 Brezjnevtiden fram till U 137, 1965 1981 det andra och ubåtsfrågan 1982 1985 normalisering 1986 1989. Med tanke på den för en utvärdering av den svenska neutra- litetspolitiken väsentliga frågan om i vilken grad denna politik blev betrodd i ges här en redogörelse för utvecklingen av den sovjetiska synen under hela , med början i krigsslutet. Därvid har utnyttjats material från , tidigare frisläppt material från det sovjetiska utrikesministeriets arkiv, samt nytt material därifrån 1971, som utredningen fått del av. visade av ideologiska skäl aldrig någon entusiasm för neutralitetsbegreppet som sådant, utan endast för de fördelar som neutraliteten under vissa betingelser kunde medföra från sovjetisk intressesynpunkt. Neutralitet betraktades som en historiskt sett 61 Sovjetisk syn på svensk neutralitetspolitik , T Bertelman, 1985-03- 22, s. 41. Bifogad Sovjetisk syn på svensk neutralitetspolitik, J , , HP 1 Er, . Den sovjetiska diplomatin betonade redan från första början den fredstida, politiska och ekonomiska dimensionen av neutraliteten lika mycket som den krigstida och militära.62 Efter syntes en politik inriktad på att främja neutra- litet erbjuda få fördelar, och när neutraliteten betraktades som ett attraktivt alternativ gällde det alltid kapitalistiska länder, aldrig socialistiska. Den uppvärdering av de neutrala ländernas betydelse som skedde knöts främst till tredje världen och till de länder som snart skulle bli självständiga. och andra neutrala stater i fick alla del härav genom sitt värde att kunna framställas som lockande exempel. Den positiva neutraliteten, eller neutralismen, som den kom att kallas, bidrog i ett sovjetiskt perspektiv till att beröva västmakterna terräng bland de nya länderna, ekonomiskt, militärt och politiskt. Revalveringen av begreppet var direkt knuten till dess värde för att utbreda Sovjet- unionens inflytande.63 Stora förhoppningar fästes härvidlag vid den alliansfria rörelsen, som ansågs ha en historisk roll. I takt med att denna rörelses styrka växte , och med att den alltmer tog till sig ett nord-sydperspektiv, kom den sovjetiska ideologiska kartan att stämma allt sämre med den politiska verkligheten. kunde man märka en klar försvagning av det sovjetiska intresset för neutralism och neutralitetspolitik i tredje världen överhuvudtaget. Detta hade också viss betydelse för den sovjetiska synen på den svenska socialdemokratin (se nedan). Den svenska traditionella neutralitetspolitiken, dvs. alliansfrihet i fred syftande till neutralitet i krig, måste naturligtvis i sig betraktas som värdefull från sovjetisk synpunkt när den utövades vid den sovjetiska västgränsen, och därmed berövade en angripare ett upp- marschområde. Även om denna neutralitetens skyddsfunktion dominerade det sovjetiska Nordenperspektivet gick den antagligen inte att helt separera från det mer ideologiska perspektivet av brofunktion i en värld präglad av den fredliga samexistensen. 62Bertelman, , s. 17. 63Ibid, s. 18. 3.3.2Synen på neutralitet i krig och i fred En fråga som är värd att särskilt uppmärksammas i sammanhanget är att det förelåg en väsentlig skillnad i den svenska och den sovjetiska synen på neutralitetsbegreppet och dess innehåll under fred respektive under krigsförhållanden. Medan man i såg ett närmast linjärt samband mellan neutralitetens betydelse i dessa båda fall alliansfrihet i fred syftande till neutralitet i krig tycks man ha sett saken på helt annat sätt på sovjetisk sida. I krig inträdde en ny situation som krävde helt andra överväganden än under fredstid. Det sovjetiska intresset att respektera och bevara den svenska neutralitetspolitiken under fredstid var uppenbart. Denna politik innebar en rad fördelar ur sovjetisk synpunkt, och även om den kunnat vara ännu bättre, dvs. mer tillmötesgående mot sovjetiska intressen, så kunde den också ha varit mycket sämre, och alter- nativet med en svensk alliansanslutning hade varit klart sämre. I ett krigsläge kunde resultatet emellertid bli ett annat. I en dylik situation fanns den fredstida synen på den svenska neutralitets- politiken givetvis kvar, men då blott som ett element bland andra, till stor del militäroperativa överväganden.64 Den militära strate- giska planeringen i sovjetiska staber kunde sålunda under vissa förutsättningar leda till att man ignorerade den deklarerade svenska neutraliteten. På så sätt hade det t.ex. varit tydligt att i Warszawa- paktens krigsmaktsövningar planerna i många fall omfattade genommarsch av det neutrala (men ej ) terri- torium.65 (Se avsnitt 3.7.) När man från sovjetisk sida sade sig respektera den svenska neutralitetspolitiken var det sannolikt i huvudsak fredstida för- hållanden som avsågs. Även om det alltså kunde ha funnits ett visst samband också i den sovjetiska synen på neutralitet i freds- respektive krigstid, så torde detta samband ha varit svagare än man på svensk sida ansåg. Den sovjetiska militära planeringen levde i viktiga avseenden sitt eget liv. Det är inte svårt att tänka sig lägen, där man på sovjetisk sida hade ansett sig tvungen att dra in i ett europeiskt krig. Svaret på frågan om i händelse av en militär konflikt i skulle ha respekterat neutralitet eller ej torde ha varit beroende av en rad faktorer - vilken slags konflikt det var frågan om, vilka kostnader ett angrepp 64Ibid, s. 25. 65Åström för , , HP 1 Er, . på skulle medföra, vilka fördelar som stod att vinna, och vilket politiskt och militärt läge som rådde i stort. En tung faktor i dessa överväganden var dock som framgått av utredningens samtal i , den högst troliga konsekvensen av ett angrepp på skulle bli en svensk uppslutning på Nato:s sida. En incident som gav färg åt denna frågeställning utspelades i samband med försvarsminister besök i . Vid en middag med försvarsminister uppehöll sig bl.a. vid den svenska neutraliteten. Chefen för den sov- jetiska försvarsmaktens politiska ledning, armégeneralen , som var närvarande, tog med anledning av detta upp en diskussion på ryska med ambassadör . Jag kan försäkra Er, sade Jepisjev med pekfingret lyft mot Jarring, att om det blir krig igen så är er neutralitet, som er försvarsminister talat om, inget värd. Ingen kommer att respektera de neutrala och de kommer inte att kunna upprätthålla den. Vardera sidan kommer att hänsynslöst flytta fram sina positioner. Det kommer inte att finnas några neutrala stater. Detta uttalande, som inte översattes, sades i en argumentering för att övertyga om vikten av att gick in för säkerhetskonferensen (ESK) som skulle ge möjligheter att lösa de europeiska frågorna utan krig. Jarring kommenterade avslutnings- vis uttalandena med att de inte stämde med de förhållandevis mjuka och fredsbejakande tongångar som fram kom på den civila sidan, som bl.a. tal under partikongressen. Jarring trodde inte heller att den sovjetiska försvarsledningens synpunkter vägde tyngre än exempelvis centralkommitténs. Men marskalkars och generalers synpunkter bör dock noteras och icke helt råka i glömska, avslutade Jarring.66 3.3.3De första efterkrigsåren, 1945 1947 – inga illusioner De tidiga efterkrigsåren liksom perioderna därefter fram ligger utanför utredningsuppdraget, men eftersom i mycket av den politiska och militära ledningens syn på och dess neutralitetspolitik formades då, har jag funnit det motiverat att beskriva viktigare inslag i utvecklingen av den sovjetiska synen på svensk säkerhetspolitik. Den sovjetiska bilden av svensk neutralitetspolitik före det utbrott präglades uppenbart av erfarenheterna 66 Jarring för Jödahl, , HP 1 Er, Från har en hel del sovjetiska dokument frisläppts.67 Den bild som då tecknades i sovjetisk press var över- vägande negativ och misstänksam, även om tonen inte var särskilt skarp. Betecknande var att synen på den svenska neutralitets- politiken var generellt skeptisk, och att man i inte gjorde sig några illusioner om samarbete med väst, inklusive på det militära området. Stockholmsambassadör rap- porterade strax före krigsslutet att på samma sätt som intensivt manövrerade och gick med på varje kompromiss för att inte dras in i världskriget, skulle landet med all säkerhet komma att bete sig även i framtiden.68 På sovjetisk sida gjorde man bedöm- ningen att man kunde förvänta sig en intensiv kamp mellan stormakterna om inflytandet över , främst mellan och . var det land som låg längst framme vid krigs- slutet, och att fortsatta fredstida neutralitet skulle komma att bli synnerligen välvillig gentemot och synes ha stått klart för ryssarna redan vid krigsslutet.69 Kollontajs efterträdare, Tjernysjev, ansåg att eftersom den svenska politiken bestått av ett evigt kryssande mellan stor- makterna och eftergifter mot starkaste, så kunde inte heller undgå att beakta ökade tyngd och auktoritet. Den svenska neutralitetspolitiken i fredstid kunde förstås som en balanspolitik mellan och , menade sökte stöd och uppbackning hos mot , som de till det yttre upp- rätthöll vänskapliga förbindelser och handelsutbyte med Sovjet- unionen för att undvika ett fullständigt beroende av engelsmännen. Framför allt fann Tjernysjev de flitiga kontakterna på flygsidan mellan och anglosaxarna oroande. Tjernysjev ansåg att dessa sökte etablera en solid militär kontakt med , syftande till att förvandla svenskt territorium till ett operativt bas- områdeför flyget.71 Tjernysjev rapporterade också att amerikanerna utövat påtryckningar mot för att få till stånd en breddning av gamla och anläggning av nya, stora , sekreterare i , har refererat en del av detta material. 68Ibid, s. 40. 69Ibid, s. 42. 70Ibid, s. 41. 71Ibid, s. 43. flygfält, i syfte att anpassa dessa till de tyngsta amerikanska flyg- planstyperna. I samma rapport (1946) skrev Tjernysjov följande om det svenska militära västsamarbetets karaktär: Det är oss obekant om det finns några formella politiska eller militära överenskommelser mellan å ena sidan och och å den andra rörande det västliga blocket. Som bekant förnekade den genom utrikesminister i å det bestämdaste att det skulle finnas en sådan överens- kommelse eller att det fanns planer på att sluta en sådan. Saken gäller emellertid inte det formella fastläggandet av tingen, utan snarare deras reella tillstånd. Även på marin- och sjöfartssidan sades det ha kommit till den sovjetiska beskickningens kännedom att amerikaner och britter sökt utverka att svenska hamnar skulle rustas upp för att kunna betjäna anglosaxiska krigsfartyg.72 3.3.4Det fram till död, åren 1947 1953från allmän skepsis till uttalad misstänksamhet Perioden från mitten av och fram till död var av dramatiska händelser som ledde till blockuppdelning och det utbrott. uppfattades krigsriskerna som högst reella. , och var händelser som påverkade den svenska opinionen i starkt anti- sovjetisk riktning, liksom också bilaterala spionaffärer och Catalinaaffären. Förståelsen för en neutral hållning minskade på båda sidor av den allt skarpare konflikten mellan öst och väst. med den fränaste sovjetiska kritiken var den tid då neutralitetspolitik utsattes för hårdast kritik från västmakternas sida. Men det rådde inget tvivel om att tvålägersteori hade föga utrymme för någon äkta neutralitet. En principiellt negativ inställning till neutralitet som sådan var förhärskande. I en kommentar till Stockholmsambassadens årsrapport skriver avdelningschefen vid utrikesministeriet i , Abramov, att blott tre ting avhöll den från att ansluta sig till : en nykter och realistisk analys av makt, en bristande tilltro till effektiviteten hos den anglo-ame- 72 Ibid, s. 46. rikanska militära hjälpen i händelse av krig, samt de anti-militära stämningarna hos folkmajoriteten.73 Att man på sovjetisk sida ansåg att samverkade med Nato utan att formellt ha anslutit sig, framgick av ett samtal med kommunikationsminister , som ambassadören rapporterat om.74 I ambassadens årsrapport noterades också att politiska och militära samarbete med och framför allt stärkts. räknade regeringen, enligt ambassaden, med att kunna undgå att delta i ett framtida krig, åtminstone i dess första skede. Men, detta utesluter, enligt ambassadens uppfattning, inte möjligheten av att i händelse av ett nytt krig kommer att kränka sin neutralitet till förmån för Atlantpaktsländerna på samma sätt som hon kränkte den till förmån för under andra världskriget.75 Statsminister utnyttjades i den sovjetiska pressen som utgångspunkt för insinuationer om svensk- amerikanskt dubbelspel.76 I var man också väl medveten om samarbetsavtalet mellan och . Att avtalet var hemligt spädde på misstänksamheten. Det noterades att en mängd svenska militära representanter som en följd av avtalet åkt till för att göra uppköp och studera amerikanska militära erfarenheter.77 I en efterhandsbedömning inom det svenska hölls det för troligt att politik ingivit den ryska ledningen uppfattningen att var på glid i riktning mot Nato.78 3.3.5Chrusjtjovtiden och den fredliga samexistensen, åren 1954 1964 neutraliteten som möjlighet En förändring av den negativa sovjetiska synen på neutralitets- politik kom inte förrän efter död, och då som en del av de stora och viktiga förändringar som ledde till den fredliga sam- existensens politik, som proklamerades av vid den 20:e partikongressen . tes om krigets oundviklighet 73Ibid, s. 49. 74Ibid, s. 56. 75Ibid, s. 60. 76Bertelman, , s. 61. 77Petersson, Med ögon, s. 61. 78Bertelman, , s. 62. ersattes av principen om fredlig övergång till socialismen. Neutra- liteten, som inte passat in i två läger-tänkandet, fick nu i stället en nyckelroll som övergångsstadium, och fredslägret skulle utbreda sig på det kapitalistiska lägrets bekostnad. Denna politik, som alltså hade mindre med och neutra- litet att göra än med en förändrad sovjetisk världsbild, kodifierades för svensk del i den gemensamma kommunikén från besök i , vari förklarade sig respektera den svenska neutralitetspolitiken. Men om principiellt stöd för den svenska neutralitetspolitiken sålunda fastlagts på högsta ort kom i ett bilateralt perspektiv nästan hela Chrusjtjovperioden att präglas av komplikationer och upp- blossande kriser.79 Från besök skulle det dröja till nästa högnivåbesök. Ett Sverigebesök av Chrustjov var visserligen aktuellt , men inställdes från sovjetisk sida med kort varsel, bl.a. efter inrikespolitisk kritik i mot ett besök, en diskussion som senare ledde till den s.k. Hjalmarsonaffären. Betydelsen av det inställda besöket sammanfattades av Utrikes- departementets sovjetexpert på följande vis: För den ryska ledningen underströk sannolikt det inträffade känslan av en vitt utbredd sovjetfientlighet i och aktua- liserade frågan, vilken politik en alternativ regering skulle föra visavi . Om någon tilltro till en svensk neutralitet öst-väst funnits vilket inte är säkert måste den sannolikt ha minskat avsevärt efter denna incident.80 En mer positiv syn på neutralitet kunde för också innebära problem med de egna allierade. blev ett exempel på detta, och reagerade också mycket tydligt mot de tankar som bl.a. gav uttryck för om ett neutralt bälte på den europeiska kontinenten. En fråga som tilldrog sig viss uppmärksamhet i var (se avsnitt 6.4.4), och från sovjetisk sida uttrycktes vid upprepade tillfällen oro för projektets implikationer. Rodionov överlämnade ett memorandum i frågan till , som indignerat tillbakavisade anklagelsen om att det hela visade att samarbetade med Nato. Projektet hade ingenting med mili- tära aspekter att skaffa, sade till Rodionov.81 Frågan tonades 79Ibid s. 73. 80Ibid s. 76. 81Petersson, Med ögon, s. 71 f. sedan ned, och i det underlag som gavs till politbyrån inför besök hölls tonen saklig. En annan fråga där starka sovjetiska synpunkter framkom var kärnvapenfrågan. I ett samtal som den svenske hade med försvarsstabschefen marskalk uttalade sig denne positivt om den politik syftande till att förbli neutral i händelse av krig. Beträffande atomvapenfrågan förklarade dock att det inte skulle bli möjligt för att ta risken av att respektera ett land som neutralitet, om det lade sig till med dylika vapen. Om man visste att länder som förfogade över kärnvapen skulle man av säkerhetsskäl bli tvungen att redan i början av ett krig belägga landet med förintande raketer.82 Också Europafrågan, eller EEC-frågan, som den då kallades, bevakades noga från sida. Kontakter, även associering, skulle undergräva den svenska självständigheten och därmed riskera neutraliteten. Även om man i ständigt påtalade vad man såg som en svensk slagsida västerut så verkade man dock i det sovjetiska utrikesministeriet ha gjort den bedömningen att det var bättre med en ofullständig svensk neutralitetspolitik än ett regelrätt Natomedlemskap. Målsättningen var att se till att inte övergav sin neutralitetspolitik utan, som man uttryckte det kvarstannade på neutralitetens positioner.83 3.3.6Brezjnevtiden fram till U 137, åren 1965 1981 neutralitet och stabilitet