sou · GQB310 · 2003-01-01 00:00:00 — I 40 – 42 §§ RäF ges bestämmelser om andra staters rätt att delta i flygräddningstjänst inom svenskt område med egna resurser om insatser gäller luftfartyg från dessa stater. Om ett luftfartyg är regi- strerat i främmande stat och havererar inom svenskt område skall meddela den främmande staten. Enligt 27 a § RäL har polisen att även i andra fall än som avses i bestämmelserna om fjäll-, sjö- och flygräddningstjänst i 25 – 27 §§ RäL att svara för efterforskning av försvunna personer. Det gäller dem som har försvunnit under sådana omständigheter att det kan befaras att det föreligger fara för deras liv eller allvarlig fara för de- ras hälsa. All efterforskning av personer som har försvunnit under sådana förhållanden betraktas således som räddningstjänst, om verksamheten inte är ett led i spaningsarbete i samband med förun- dersökning på grund av brott. till sjöss regleras i 27 b § RäL. Enligt be- stämmelsen ankommer det på att svara för rädd- ningstjänst, när olja eller andra skadliga ämnen har kommit ut i vattnet. ansvar för miljöräddningstjänsten har samma geografiska avgränsning till svenskt sjöterritorium och svensk ekonomisk zon som enligt 26 och 27 §§ RäL gäller i fråga om flyg- respektive sjöräddningstjänst. Även utanför svenskt sjö- territorium skall i enlighet med internationella överenskommelser och enligt bestämmelserna i 46 § RäF svara för miljöräddningstjänst till sjöss. När olja eller skadliga ämnen har flutit i land ankommer det enligt 6 § RäL på kommunen att vidta de akuta åtgärder som behövs. Enligt 46 a § RäF skall det för miljöräddningstjänsten till sjöss finnas ledningscentraler. I 46 b § RäF ges på motsvarande sätt som för fjällräddnings-, flyg- och sjöräddningstjänsterna bestämmelser om att det skall finnas en plan för tjänsten och om innehållet i pla- nen. I 28, 28 a och 29 §§ RäL ges bestämmelser om räddningstjänst vid utsläpp av radioaktiva ämnen och om sanering efter sådana ut- släpp. Sålunda föreskrivs i 28 § att skall svara för räddningstjänsten vid utsläpp av radioaktiva ämnen från en kärn- teknisk anläggning om utsläppet har sådan omfattning att särskilda åtgärder krävs för att skydda allmänheten eller vid överhängande fara för ett sådant utsläpp. skall också svara för sane- ringen efter utsläpp från en sådan anläggning. För sanering efter utsläpp av sådana radioaktiva ämnen, som staten enligt 2 a § RäL har ansvar för och som inte härrör från en kärnteknisk anläggning, Den nuvarande räddningstjänstlagstiftningen - en bakgrund kan regeringen i särskilda fall besluta att en viss myndighet skall svara. Av en hänvisning till lagen (1984:3) om kärnteknisk verksamhet i 28 a § RäL framgår att anläggningsinnehavaren har det primära ansvaret för att vidta de åtgärder som behövs för att upprätthålla säkerheten vid anläggningen. Enligt 29 § RäL är kommunerna skyl- diga att delta i planeringen av räddningstjänsten och medverka vid övningar i räddningstjänst vid utsläpp och saneringen av radioakti- va ämnen för vilka staten har ansvar. Att kommunerna är skyldiga att delta vid saneringen om det inträffar utsläpp för vilka staten sva- rar framgår av 34 § RäL. Föreskrifter finns i 47 – 58 §§ RäF om räddningstjänst vid ut- släpp av radioaktiva ämnen från en kärnteknisk anläggning och sa- nering efter sådana utsläpp. Enligt 47 § skall alla länsstyrelser upp- rätta planer för räddningstjänsten vid utsläpp av radioaktiva ämnen och för sanering efter sådana utsläpp. I 48 § anges att planen skall innehålla uppgifter om bl.a. organisation och ledning, information till allmänheten, resurser som står till förfogande och sanerings- metoder. I 48 a § RäF ges föreskrifter om kompetenskrav för rädd- ningsledare i räddningstjänst vid utsläpp. Särskilda föreskrifter gäl- ler enligt 48, 53 och 55 §§ RäF för länsstyrelserna i de län där kärn- kraftverk finns och för länsstyrelserna i och Väs- terbottens län. I 49 – 52 §§ RäF ges regler om särskilda bered- skapszoner och zoner för strålningsmätning och varning kring kärnkraftverken och om information och utdelning av jodtabletter. Enligt 54 § RäF skall kommunen biträda i dess upp- gifter med bl.a. beredskapsplanering inför utsläpp och sanering vad avser den inre beredskapszonen. får enligt 56 § RäF meddela ytterligare föreskrifter om räddningstjänsten och sa- neringen. Verket skall enligt 57 § utöva tillsyn över efterlevnaden av RäL och RäF i förevarande hänseenden. Som central myndighet inom strålskyddsområdet har enligt 58 § RäF att ge råd om strålningsmätning samt samordna och bl.a. svara för bedömningar om indikering och larmkriterier. 2.2.4För och statlig räddningstjänst gemensamma regler I 30 – 37 §§ RäL ges vissa för samtliga räddningstjänster gemen- samma bestämmelser. För alla delar av såväl den kommunala som den statliga räddningstjänsten gäller enligt 30 § RäL att det skall Den nuvarande räddningstjänstlagstiftningen - en bakgrund finnas anordningar för alarmering av räddningsorganen. Bestäm- melsen innehåller även föreskrifter för räddningsorganen om viss underrättelseskyldighet. I 31 § RäL föreskrivs, såsom redan har framgått, att det vid varje räddningsinsats skall finnas en rädd- ningsledare, som har att bestämma över de räddningsåtgärder som skall vidtas. Bestämmelsen syftar till att räddningsinsatsen skall bli så effektiv som möjligt. Räddningsledaren i såväl statlig som kom- munal räddningstjänst har också av den anledningen givits särskilda befogenheter (se 34, 44, 45 och 53 §§ RäL). Vem som är räddningsledare i olika slag av räddningstjänst fram- går av 32 § RäL. Räddningsledare i den kommunala räddnings- tjänsten är räddningschefen i den kommun där insatsen görs eller den som räddningschefen har utsett. Detta gäller även om en rädd- ningskår från andra kommuner deltar i insatsen. Inget hindrar att räddningschefen därvid utser något befäl i från den andra kommunen till räddningsledare. I fjällräddningstjänsten och vid efterforskningen av försvunna personer är polischefen i di- striktet eller den som denne har utsett räddningsledare. I övrig statlig räddningstjänst utses räddningsledaren av den ansvariga myndigheten. Räddningsledare kan utses såväl i förväg som i den akuta situationen. En räddningsinsats kan beröra fler än en kommun. Om två eller flera räddningskårer samverkar i en sådan insats kan det uppstå tvekan om vem som enligt 31 § RäL skall vara räddningsledare. En- ligt 32 § RäL förutsätts det att de berörda räddningsledarna kan komma överens om detta. Gör de inte det, skall utse en av dem att leda insatsen. Vid gemensamma räddningsinsatser från två eller flera statliga myndigheter med ansvar för räddnings- tjänst skall räddningsledarna enligt 59 § RäF komma överens om vem som skall leda insatsen. I fråga om räddningsinsatser som är mer omfattande får rege- ringen enligt 33 § RäL föreskriva eller i särskilt fall bestämma att en länsstyrelse eller någon annan statlig myndighet skall ta över ansva- ret för räddningstjänsten inom en eller flera kommuner. I sådana fall utses en räddningsledare av den myndighet som har fått ansva- ret. Det sagda gäller såväl som statlig räddningstjänst och kan bli aktuellt särskilt vid samordning av rädd- ningstjänst. Bestämmelsen i 33 § reglerar även, på motsvarande sätt som vid räddningstjänst, övertagande av ansvaret för sanering efter utsläpp av radioaktiva ämnen från en kärnteknisk anläggning när utsläppet drabbar flera län. Den nuvarande räddningstjänstlagstiftningen - en bakgrund Enligt 34 § RäF skall , om det fordras omfattande räddningsinsatser i , ta över ansvaret för räddningstjänsten i de kommuner som berörs av insatserna. Om insatserna även innefattar statlig räddningstjänst, skall enligt samma bestämmelse i RäF svara för att insatserna samordnas. skall enligt 35 § RäF efter samråd med kommu- nerna i länet och med berörda myndigheter upprätta de planer som behöver för att kunna ta över ansvaret för räddnings- tjänsten enligt 34 § RäF. får meddela föreskrifter om innehållet i planerna. skall informera allmänheten om innehållet i planerna. Räddningsledaren har som redan framgått i RäL givits betydande befogenheter, som bl.a. innefattar myndighetsutövning. Enligt 34 § RäF är sålunda statliga och kommunala myndigheter och då även sådana, som inte svarar för räddningstjänst eller för sanering efter utsläpp av radioaktiva ämnen, skyldiga att på räddningsledarens anmodan delta i en räddningsinsats med personal och utrustning, om myndigheten har lämpliga resurser och ett deltagande inte all- varligt hindrar myndighetens vanliga verksamhet. I detta samman- hang skall nämnas att räddningsledaren enligt 44 § RäL kan anmoda var och en som är att medverka i räddnings- tjänst. Någon motsvarande skyldighet, tjänsteplikt, föreligger dock inte att medverka vid sanering. Räddningsledaren får också enligt 45 § företa sådana ingrepp i annans rätt som är försvarliga med hän- syn till omständigheterna och även ta i anspråk utrustning och an- nan egendom eller förstöra egendom. Ingrepp i annans rätt enligt 45 § omfattar såväl räddningsinsatser som saneringsåtgärder efter utsläpp av radioaktiva ämnen. I 60 § RäF ges föreskrifter, som bl.a. kompletterar reglerna i 34 § RäL. Genom föreskrifterna åläggs statliga myndigheter, som har lämpliga resurser för att delta i räddningsinsatser, att medverka i planläggningen och vid övningar i räddningstjänsten. 61 § RäF ger rätt att ge de övriga föreskrifter som en samord- ning av statlig räddningstjänst och saneringen efter utsläpp av radi- oaktiva ämnen fordrar. I detta sammanhang kan nämnas att Rädd- ningsverket enligt 62 § RäF skall utöva tillsyn över frågor som rör samordningen mellan den statliga räddningstjänstens olika grenar. I övrigt innehåller 62 § RäF bestämmelser om tillsynen över den statliga räddningstjänsten (se vidare nedan). Om en kommun har medverkat i en annan kommuns räddnings- tjänst, har kommunen enligt 35§ RäL rätt till skälig ersättning av den andra kommunen. En kommun, som har medverkat i statlig Den nuvarande räddningstjänstlagstiftningen - en bakgrund räddningstjänst eller vid sanering efter utsläpp av radioaktiva äm- nen eller vid övningar i sådan tjänst eller sanering, har enligt samma bestämmelse rätt till skälig ersättning av staten. Enligt 36 § RäL har kommunen rätt till viss ersättning av staten för sådan räddnings- tjänst som kommunen svarar för men som har föranletts av utsläpp av olja eller andra skadliga ämnen i vissa vatten, bl.a. utanför Sveri- ges sjöterritorium och inom den del av sjöterritoriet där räddnings- åtgärder skall vidtas enligt bestämmelserna om miljöräddnings- tjänst till sjöss. (Jfr vad som har anförts ovan i anslutning till 27 b § RäL.) Närmare bestämmelser om beräkningen av ersättningen och om en kommuns rätt till ersättning av staten för den sanering som skall ske inom ett skadat område och som inte är räddningstjänst ges i 63 respektive 65 § RäF. Om en räddningsinsats i har medfört betydande kostnader, har kommunen enligt 37 § RäL rätt till er- sättning av staten för den del av kostnaderna som överstiger en självrisk. Frågan huruvida en räddningsåtgärd är att betrakta som räddningstjänst eller ej har varit föremål för domstolsprövning i flera fall. I 64 § RäF anges enligt vilka grunder självrisken skall be- räknas. 2.2.5Bestämmelser som rör enskilda m.m. Bestämmelserna i 38 – 53 §§ RäL berör i första hand enskildas skyldigheter och rätt till ersättning i vissa fall, men innefattar även bl.a. viktiga regler om räddningsledarens befogenheter i samband med tjänsteplikt och ingrepp i annans rätt samt om dennes åtgärder efter räddningstjänst. Bestämmelserna om den enskildes skyldig- heter tar, förutom tjänsteplikt och skyldighet att underkasta sig ingrepp, sikte på alarmering och förebyggande åtgärder. Vid utsläpp av giftiga eller skadliga ämnen från en sådan anlägg- ning med särskild riskfylld verksamhet som avses i 43 § RäL skall anläggningsinnehavaren enligt 38 § RäL underrätta (alarmera) läns- styrelsen, polisen och den kommunala räddningstjänsten, om ut- släppet påkallar särskilda åtgärder för att skydda allmänheten. Un- derrättelse skall också lämnas vid överhängande fara för sådana ut- släpp från anläggningen. Ytterligare bestämmelser om underrättel- seskyldigheten för anläggningsinnehavaren och om vilken infor- mation som skall lämnas finns i 70 § RäF. Enligt sistnämnda be- stämmelser skall information lämnas till kommunen där anlägg- ningen är belägen och till . Den nuvarande räddningstjänstlagstiftningen - en bakgrund enligt 70 a § RäF informera Europeiska Unionen (EU) om åtgärder för att förebygga och begränsa följderna av olyckshändelser där farliga ämnen ingår. (Se SOU 1998:13 s. Enligt 39 § RäL föreligger det en allmän skyldighet för den, som upptäcker eller på annat sätt får kännedom om en brand eller om en olyckshändelse som innebär fara för någons liv eller allvarlig risk för någons hälsa eller för miljön, att om möjligt varna dem som är i fara och vid behov tillkalla hjälp. Detsamma gäller den som får kännedom om att det föreligger en överhängande fara för en brand eller en sådan olyckshändelse. Bestämmelsen om denna allmänhe- tens skyldighet att varna (alarmera) liksom bestämmelserna i 38 § RäL om anläggningsinnehavarens skyldighet att underrätta om ut- släpp av giftiga eller skadliga ämnen eller fara för utsläpp är straff- sanktionerade (se 58 § RäL). Den som äger eller innehar en sådan anläggning som avses i 43 § RäL har enligt 75 § RäF rätt att efter medgivande av kommunen för varning (alarmering) enligt 39 § RäL använda de varningsanord- ningar som har installerats enligt bestämmelsen i 7 kap. 1 § lagen (1994:1720) om civilt försvar. Enligt 76 § RäF får utfärda föreskrifter om varning enligt 39 § RäL. 40 § RäL innehåller bestämmelser om skyldighet för enskilda men även för myndigheter att på begäran av en myndighet, som svarar för räddningstjänst eller för sanering efter utsläpp av radio- aktiva ämnen, lämna uppgifter om personal och egendom som kan användas i räddningstjänsten eller vid saneringen. Uppgiftsskyldig- heten för myndigheter syftar till att göra det möjligt för rädd- ningsledaren eller den som svarar för saneringen att få kännedom om vilka resurser som finns tillgängliga för disposition enligt 34 § RäL. Uppgiftsskyldigheten för enskilda är avsedd att underlätta räddnings- och saneringsorganens möjligheter att genom avtal knyta till sig lämpliga resurser som disponeras av enskilda. Upp- gifterna kan också läggas till grund för räddningsledarens beslut om tjänsteplikt enligt 44 § RäL eller räddningsledarens och den sane- ringsansvariges beslut att vid en insats förfoga över egendom enligt 45 § RäL. (Se prop. 1985/86:170 s. Även bestämmelsen i 40 § RäL om uppgiftsskyldighet är straffsanktionerad (se 58 § RäL) 41 § RäL innehåller tillsammans med 42 och 43 §§ RäL bestäm- melser om olycks- och skadeförebyggande åtgärder. I 41 § anges att ägare eller innehavare av byggnader eller andra anläggningar i skälig omfattning skall hålla utrustning för släckning av brand och för livräddning vid brand eller annan olyckshändelse. Ägaren eller in- nehavaren skall enligt samma bestämmelse även i övrigt i skälig Den nuvarande räddningstjänstlagstiftningen - en bakgrund omfattning vidta de åtgärder som behövs för att förebygga brand och för att hindra eller begränsa skador till följd av brand. Bestäm- melserna i 41 § RäL utgör grund för den fortlöpande kontroll av brandskyddet som skall utövas vid brandsyn och sotning enligt 15 – 17§§ RäL. Om det behövs för att förebygga att människor skadas på grund av brand får regeringen enligt 42 § RäL föreskriva att material i lös inredning, i byggnader eller andra anläggningar får användas endast efter godkännande (typgodkännande). Syftet med bestämmelsen har varit att minska omfattningen av de skador som bränder i den lösa inredningen kan innebära. På grund av regelsystemet inom EU kan emellertid inte upprätthålla några egna tekniska krav på materialet i lös egendom och bestämmelserna i 42 § RäL tillämpas följaktligen inte (se m.fl., Lagkommentar Rädd- ningstjänst, 1999, s. 74). Vid en sådan anläggning, där verksamheten innebär fara för att en olycka skall orsaka allvarliga skador på människor eller i miljön är anläggningens ägare eller innehavare enligt 43 § RäL skyldig att, i skälig omfattning hålla och bekosta beredskap med personal och egendom och i övrigt vidta erforderliga åtgärder för att hindra eller begränsa nyssnämnda skador. Detsamma gäller även flygplatser som har godkänts enligt luftfartslagen. I 68 och 69 §§ RäF ges reg- ler om ägarens eller innehavarens skyldighet att analysera riskerna för olyckshändelser vid nyssnämnda anläggningar och om kommu- nens skyldighet att upprätta en plan för räddningsinsatser för vissa anläggningar när det är fråga om hanteringen av kemiska produk- ter. (Se SOU 1998:13 s. 134 ff.) Föreskrifterna i 70 och 70 a §§ RäF om information om olyckshändelser eller befarade sådana vid an- läggningarna har berörts tidigare. Ägaren eller innehavaren kan en- ligt 56 § RäL föreläggas vid vite att vidta åtgärder som avses i 41 och 43 §§ RäL liksom att företa åtgärder enligt bestämmelserna i 68 – 70 §§ RäF. Som redan har framgått innehåller 44 § RäL regler om tjänste- plikt att medverka i räddningstjänst för var och en mellan 18 och 65 i den mån hans eller hennes kunskaper, hälsa och kroppskrafter tillåter det. Tjänsteplikten, som fullgörs på anmodan av räddnings- ledaren, omfattar endast räddningstjänst och inte medverkan i sa- nering efter radioaktiva utsläpp. Den nämnd som avses i 10 § RäL (tidigare kallad räddningsnämnden) kan med stöd av 44 § RäL ta ut lämpliga personer för att ingå i kommunens räddningsvärn. I den mån sjuktransporter är att betrakta som räddningstjänst omfattar tjänsteplikten även utförande av sådana transporter (se prop. Den nuvarande räddningstjänstlagstiftningen - en bakgrund 1985/86:170 s. 86). Den som inte fullgör ålagd tjänsteplikt kan straffas med böter (se 58 § RäL). Räddningsledaren har, såsom också har berörts tidigare, rätt en- ligt 45 § RäL att vid en räddningsinsats ta i anspråk utrustning och annan egendom om fara för liv, hälsa eller egendom eller för skada i miljön inte kan lämpligen hindras på något annat sätt. Sålunda får räddningsledaren bereda sig och medverkande personal tillträde till annans fastighet, avspärra eller utrymma områden, använda, föra bort eller förstöra egendom samt företa andra ingrepp i annans rätt, i den mån ingreppet är försvarligt med hänsyn till farans beskaffen- het, den skada som vållas genom ingreppet och omständigheterna i övrigt. Ingrepp i annans rätt får också företas av den kommunala myndighet (tidigare kallad räddningsnämnden) eller, i fråga om statlig räddningstjänst av den myndighet, som svarar för rädd- ningstjänsten. Om en statlig myndighet, enligt vad som sägs i 33 § första stycket RäL, har tagit över ansvaret för den kommunala räddningstjänsten, får ingrepp företas av den myndigheten i stället för den kommunala nämnden. Även den myndighet som svarar för sanering efter utsläpp av radioaktiva ämnen får enligt 45 § RäL göra ingrepp i annans rätt. Särskilda bestämmelser gäller enligt 45 § RäL i fråga om att med- dela förbud eller förelägganden, som avses i 7 kap. 5 § lagen (1980:424) om åtgärder mot vattenförorening från fartyg och som är nödvändiga för att förebygga eller begränsa vattenföroreningar. Det gäller bl.a. förbud att påbörja eller fortsätta lastning eller loss- ning och föreläggande att läktra olja eller annat skadligt ämne. En- ligt 45 § RäL får förbud eller föreläggande meddelas av räddnings- ledaren eller nämnden bara om beslut inte kan av- vaktas. Polisen skall lämna det biträde som behövs när ingrepp görs i annans rätt. Den som med stöd av 45 § RäL har beslutat om avspärrning eller utrymning, skall enligt 46 § RäL hjälpa till med att ordna uppehälle för dem som till följd av åtgärden är i behov av detta. Skyldigheten att hjälpa till med att ordna hjälpinsatser gäller både i den kommu- nala och den statliga räddningstjänsten. Frågan om åtgärder som t.ex. inkvartering i samband med utrymning skall betraktas som räddningstjänst har varit föremål för domstolsprövning i ärenden om ersättning för kostnader för åtgärden. Enligt 47 § RäL får en anordning som varaktigt behövs för rädd- ningstjänsten placeras på envars mark eller byggnad av den myn- dighet som svarar för räddningstjänst, om det inte medför inverkan av någon betydelse på markens eller byggnadens användningssätt. Den nuvarande räddningstjänstlagstiftningen - en bakgrund De åtgärder som avses är till för räddningstjänstens behov och inte för skydd av den ifrågavarande marken eller byggnaden. Det är här fråga om bl.a. brandskåp, brandposter och larmanläggningar. Beslut om placering av anordningar fattas av nämnd eller i frå- ga om statlig räddningstjänst av vederbörande myndighet. För åt- gärder som får allvarligare följder får expropriation tillgripas. I 48 – 52 §§ RäL ges bestämmelser om enskildas rätt till ersätt- ning vid medverkan i räddningstjänst eller i övning med en rädd- ningskår samt vid ingrepp som innebär att utrustning tas i anspråk för att användas för räddningstjänst eller sanering efter utsläpp av radioaktiva ämnen. Ersättning kan även utgå om egendom tas i an- språk för anordningar enligt 47 § RäL. Ersättning skall betalas av kommunen eller, i fråga om statlig räddningstjänst och sanering efter utsläpp av radioaktiva ämnen, av staten. Några regler om rätt till ersättning eller bistånd till den som på grund av beslut om av- spärrning eller utrymning enligt 45 § RäL drabbas av kostnader finns inte i RäL. I 78 – 80 §§ RäF finns närmare föreskrifter om ersättningen till enskilda för deltagande i räddningstjänst och be- myndigande för att meddela vissa bestämmelser som rör ersättningen. I 53 § RäL ges vissa regler om räddningsledarens skyldighet att efter en avslutad räddningsinsats underrätta ägaren eller innehava- ren av den egendom som en räddningsinsats har avsett om behovet av bevakning, restvärdesskydd, sanering och återställning. Ansvaret för egendomen ankommer på ägaren och innehavaren, men om be- vakning behövs med hänsyn till risken för nya olyckor kan rädd- ningsledaren utföra bevakningen på ägarens eller innehavarens be- kostnad. skall lämna räddningsledaren det biträ- de som behövs i nu nämnda avseenden. När en räddningsinsats är avslutad efter en olyckshändelse då miljön har blivit skadad, skall räddningsledaren enligt 66 § RäF un- derrätta de myndigheter som fullgör uppgifter inom miljö- och häl- soskyddsområdet. Det gäller eller kommunala nämn- der. I 54 – 68 §§ RäL ges under rubriken övriga bestämmelser regler om tillsyn, ansvar, överklagande och bemyndiganden samt om rädd- ningstjänst under krig och höjd beredskap. Den nuvarande räddningstjänstlagstiftningen - en bakgrund samma rubrik i 69 – 72 §§ RäL bestämmelser om utländskt bistånd och internationellt samarbete rörande räddningstjänst. I 54 § anges vilka myndigheter som skall utöva tillsyn över ef- terlevnaden av RäL och de föreskrifter som meddelas med stöd av RäL. Sålunda anges att inom kommunen utövar en sådan nämnd som avses i 10 § (tidigare kallad räddningsnämnden) den omedelba- ra tillsynen. Inom länet utövas tillsynen av . Den cen- trala tillsynen utövas av eller, i fråga om statlig räddningstjänst, av annan myndighet som regeringen bestämmer. I 62 § RäF anges såsom redan har framgått att i fråga om den statliga räddningstjänsten utövar den myndighet som svarar för räddnings- tjänsten också den centrala tillsynen över efterlevnaden av RäL och de föreskrifter som har meddelats med stöd av lagen. Räddnings- verket skall dock, som också har framgått, enligt 62 § RäF utöva tillsyn över frågor som rör samordningen mellan den statliga rädd- ningstjänstens olika grenar. tillsynsuppgifter en- ligt 57 § RäF när det gäller planläggningen av räddningstjänsten och sanering enligt 28 § RäL har berörts tidigare. utövar enligt 62 § RäF tillsynen över fjällräddningsverksamheten.