sou · GQB3110 · 2003-01-01 00:00:00 — Paragrafen innehåller bestämmelser om undantag från tillstånds- plikt för allmän kameraövervakning som bedrivs vid trafiköver- vakning av Öresundsförbindelsen. bedrivs trafik- övervakningen av Konsortiet. Skälen för bestämmel- sen redovisas i avsnitt 9.3. Bestämmelsen i paragrafens första stycke innebär att all kamera- övervakning av trafiken på Öresundsförbindelsen, som inte om- fattar avlyssning eller upptagning av ljud, undantas från kravet på tillstånd. Övervakning utan tillstånd får alltså ske t.ex. i syfte att förhindra olyckor, verka trafikstyrande, stödja räddningsinsatser eller dokumentera olyckstillbud. Vid betalningsanläggningen på Öresundsförbindelsen får övervakning bedrivas t.ex. för att möjlig- göra trafikstyrning och överblicka köbildning, för att kunna rekapi- tulera passager samt för att åstadkomma tillförlitlighet i de auto- matiserade betalningsformerna samt för att tillskapa bevismedel vid indrivning av fordringar. Enligt paragrafens andra stycke får bilder förmedlas från kameraövervakningen till en polismyndighet, till en tullmyndighet eller till den som är räddningsledare enligt räddningstjänstlagen (1986:1102). Bilder får också förmedlas till en polismyndighet i . Förmedlingen kan ske genom att den mottagande myndigheten har en monitor som visar bilder från övervakningen, men kan också gå till så att inspelade bilder från övervakningen skickas till den mottagande myndigheten. Tredje stycket i paragrafen reglerar rätten att bevara upptaget bildmaterial. Bildmaterial får bevaras om materialet inte har betydelse vid utredning av brottslig verksamhet och inom har lämnats över till en polismyndighet, åklagare eller domstol. Med polismyndighet avses både en svensk och en dansk polismyndighet. Bestämmelsen är inte tillämplig på ljudmaterial. Upptagning av ljudmaterial kräver som nämnts tillstånd av och får enligt 14 § bevaras under högst en månad om inte beslutar om en längre bevarandetid. Bestämmelsen reglerar en polismyndighets möjlighet att utan tillstånd bedriva allmän kameraövervakning i syfte att förebygga eller förhindra brott. Tillägget i paragrafens andra stycke innebär att en polismyndighet får bedriva allmän kameraövervakning utan tillstånd av en särskilt brottsutsatt plats i syfte att förebygga eller förhindra sådan brottslig verksamhet som kan antas komma att utföras där. Bestämmelsen behandlas relativt utförligt i avsnitt 9.2.1. Upplysning skall lämnas om övervakningen. Enligt 10 § får övervakningen pågå under högst en månad utan att ansökan getts in till . Bestämmelsen kan tillämpas vid övervakning som bara är avsedd att pågå en enda månad. Men tillståndsfri kameraövervakning med stöd av bestämmelsen kan också utgöra inledningen på ett övervakningsprojekt som efter bedrivs med stöd av tillstånd. Parker, torg, parkeringshus och andra liknande platser dit allmänheten har tillträde utgör exempel på platser som bör kunna övervakas med stöd av den aktuella bestämmelsen. För att det skall kunna sägas vara fråga om en särskilt brotts- utsatt plats bör det finnas någon dokumentation som visar att det på platsen inträffat ett betydande antal händelser som inne- fattat brott. Det krävs dock inte att brottsligheten skall vara av någon viss svårighetsgrad utan bestämmelsen är främst tänkt att användas i syfte att förebygga och förhindra vardagsbrottslighet. Dokumentationen kan bestå av brottsanmälningar, ingripande- rapporter från polismän eller annan polisiär händelserapportering. Genom uttrycket brottslig verksamhet markeras att det inte krävs att kameraövervakningen bedrivs för att förebygga eller förhindra något bestämt brott. Bestämmelsen anger förutsättningarna för anmälningsskyldig allmän kameraövervakning i banklokaler och postkontor. Med postkontor avses enligt tillägget en lokal där det huvudsakligen bedrivs verksamhet i vilken ingår postverksamhet enligt postlagen (1993:1684) eller kassaservice enligt lagen (2001:1276) om grundläggande kassaservice. Skälen för bestämmelsen framgår av avsnitt 9.4.2. Bestämmelsen reglerar rätten att efter anmälan sätta upp övervak- ningskamera för allmän kameraövervakning i butik. Det ena tillägget i tredje stycket innebär att om ett omklädningsrum eller en provhytt övervakas skall särskild upplysning lämnas om detta. För att informationen skall bli tillräckligt tydlig bör skylten om övervakningen vara placerad bredvid omklädningsrummet eller provhytten. Den andra ändringen i tredje stycket innebär att bilder av hela butikslokalen får behandlas eller bevaras utan tillstånd. Båda bestämmelserna behandlas i avsnitt 9.4.3. Bestämmelsen innebär att den som i yrkesmässig verksamhet säljer övervakningsutrustning i samband med en överlåtelse av utrustning skall informera köparen om innehållet i lagen om allmän kamera- övervakning. De överväganden som ligger till grund för bestämmel- sen redovisas i avsnitt 8.3.8. Informationsplikten omfattar alla bestämmelser i lagen, men är också begränsad till själva lagen. Det krävs således inte att leveran- tören informerar om den praxis som fortlöpande utvecklas i anslutning till lagen. Informationen behöver heller inte lämnas i viss form. Eftersom leverantören i efterhand kan behöva bevisa att information lämnats, kan det dock vara lämpligt att informationen lämnas skriftligen. Bestämmelsen sanktioneras genom skadestånd enligt 25 b §. Paragrafen reglerar hanteringen av inspelat material. Tillägget innebär att får besluta att fler personer än som behövs för att övervakningen skall kunna bedrivas får ha tillgång till behandlade eller bevarade bilder eller upptaget ljud. En ansökan om tillåtelse till bildspridning skall ges in till den länsstyrelse som gett tillstånd eller mottagit anmälan om den kameraövervakning från vilken bilder planeras att spridas. Bestämmelsen behandlas i avsnitt 8.3.6. Tillåtelse till en sådan spridning som avses i bestämmelsen kan lämnas om intresset av spridning av materialet väger klart tyngre än integritetsintresset. Med tanke på integritetsintresset bör bestämmelsen tillämpas med försiktighet. En spridning bör komma i fråga bara om sökanden visar ett tydligt och berättigat intresse av att sprida materialet till andra än som behövs för att övervakningen skall kunna bedrivas. I 9 § första stycket personuppgiftslagen anges vissa grundläggande krav på behandlingen av personuppgifter. Vad som där sägs om behandling av personuppgifter bör kunna ge viss ledning när det gäller att bedöma om en spridning av material från allmän kameraövervakning bör tillåtas. En spridning av bilder mellan bankkontor får anses utgöra ett exempel på ett sådant fall där det kan komma i fråga att tillämpa bestämmelsen. bör i ett beslut om tillåtelse till aktuell bild- spridning reglera vilka uppgifter som får spridas och ändamålet med bildspridningen. Beslutet bör också innehålla uppgifter angående omfattningen av den personkrets som skall få ha tillgång till materialet. Vidare bör det finnas villkor om säkerhetsåtgärder som motverkar att oriktiga uppgifter sprids. Ett sådant villkor kan t.ex. bestå i att säkerhetschefen vid en bank skall besluta om vilket material som skall spridas. Huvudregeln om en månads gallringstid i 14 § gäller även vid den aktuella formen av spridning av material. På något sätt måste därför den som tillåtits att sprida bildmaterial se till att materialet förstörs innan gallringstiden löpt ut. I paragrafens sista mening föreskrivs att behandlat eller bevarat material från allmän kameraövervakning skall hanteras så att miss- bruk motverkas. Lagrummet reglerar alltså säkerheten vid behand- ling av material och utgör en motsvarighet till reglerna i 30-32 §§ personuppgiftslagen om säkerheten vid behandling av person- uppgifter (jfr avsnitt 8.3.6). Reglerna i personuppgiftslagen bör därför kunna ge vägledning när det gäller att fastställa den närmare innebörden av bestämmelsen. Paragrafen innehåller bestämmelser om skadeståndsansvar för den som bedriver allmän kameraövervakning. Paragrafen har sin förebild i 48 § personuppgiftslagen. Bestämmelserna kommenteras relativt utförligt i avsnitt 8.3.8. Paragrafen innehåller bestämmelser om skadeståndsansvar för leve- rantörer av övervakningsutrustning. Den som uppsåtligen eller av vårdslöshet har underlåtit att lämna information enligt 12 a § och därigenom har bidragit till att allmän kameraövervakning i strid med lagen har bedrivits, skall enligt paragrafen ersätta den enskilde för skada eller kränkning av den personliga integriteten som övervakningen har orsakat. Regeln förutsätter alltså till skillnad från regeln i 25 a § uppsåt eller vårdslöshet hos skadevållaren för att ersättning skall utgå. Bestämmelsen behandlas i avsnitt 8.3.8. Paragrafen förutsätter ett orsakssamband mellan den uteblivna informationen och skadan för den enskilde, för att ersättning skall utgå. Om en leverantör har underlåtit att lämna erforderlig information bör dock leverantören i de allra flesta fall få anses ha bidragit till skadan för den enskilde. Lagen skall träda i kraft . Bestämmelserna om skadestånd skall dock bara tillämpas om den omständighet som skadeståndsyrkandet hänför sig till har inträffat efter ikraft- trädandet. Den föreslagna ändringen av 13 § lagen om allmän kameraöver- vakning innebär att den som bedriver kameraövervakning efter beslut från kan få sprida bilder från övervakningen till en vidare krets än de personer som behövs för att övervakningen skall kunna bedrivas. Det är svårt att överblicka konsekvenserna av en sådan ordning. Det framgår inte tillräckligt klart av förslaget i vilka fall och under vilka förutsättningar en utökad bildspridning skall tillåtas utan dessa frågor överlämnas till länsstyrelsernas tillämpning. Bilder från kameraövervakning kan innehålla person- uppgifter om lagöverträdelser som innefattar brott. Sådana upp- gifter är särskilt integritetskänsliga och enligt personuppgiftslagens regler får uppgifterna endast behandlas av myndigheter. Risken för att uppgifterna missbrukas och därmed risken för kränkning av enskildas integritet ökar om uppgifter från kameraövervakning sprids till en vidare personkrets. Risken för missbruk kan också öka beroende på hur och i vilken omfattning uppgifterna sprids. För att ett tillräckligt skydd för den personliga integriteten skall uppnås måste det finnas mer detaljerade bestämmelser om under vilka förutsättningar och för vilka ändamål en spridning av bilder kan tillåtas. Sådana bestämmelser bör också omfatta krav på att den som ansvarar för övervakningen vidtar lämpliga tekniska och organisatoriska åtgärder för att skydda de personuppgifter som sprids. Utvärdering av lagen om allmän Beslut vid regeringssammanträde . En särskild utredare skall överväga och analysera användningen av allmän kameraövervakning ur ett brottsförebyggande perspektiv. Utredaren skall utvärdera lagen (1998:150) om allmän kameraöver- vakning samt ta ställning till om det finns ett behov av förändringar i lagen och i så fall, lämna förslag till de författningsändringar som krävs. trädde lagen om allmän kameraövervakning i kraft. Den ersatte då lagen (1990:484) om övervakningskameror m.m. Lagen syftar liksom den tidigare gällande lagen till att skapa ett skydd mot integritetskränkningar som användning av övervak- ningskameror kan ge upphov till. Lagen om allmän kameraövervakning bygger på principen att upplysning om övervakningskameror måste lämnas och att en kamera inte får användas för övervakning av ett utrymme som allmänheten har tillträde till, om inte intresset av att tillgodose ändamålet med övervakningen väger tyngre än integritetsintresset. I den nya lagen utvidgades rätten att, främst i brottsförebyggande syfte, bedriva kameraövervakning. Rätten att bedriva övervakning utan tillstånd utvidgades till att även omfatta banklokaler, postkontor och butiker. Behovet av en utvärdering och en översyn Användning av övervakningskameror är en åtgärd som kan förebygga brott och förhindra olyckor. Inspelat material kan dessutom vara av betydelse för utredningen om ett begånget brott. Kameraövervakning kan härigenom bidra till att öka tryggheten i samhället. Regeringen har uttalat att det brottsförebyggande arbetet skall breddas och fördjupas samt att arbetet för att öka kunskapen om brottsförebyggande åtgärder skall fortsätta. Mot denna bakgrund är det angeläget att öka kunskapen om de brottsförebyggande effekterna av kameraövervakning och hur kameraövervakning på bästa sätt kan användas i det brottsföre- byggande arbetet utan att integritetsintressen träds för när. Redan i förarbetena till lagen om allmän kameraövervakning uttalades också att det fanns skäl att inom en överskådlig framtid överväga en utvärdering av reformen (prop. 1997/98:64, s. 18). Där uttalades vidare att vid en kommande utvärdering borde också frågan om anmälningsskyldighet belysas (s. 37). Lagen om kameraövervakning tar sikte på utrustning som ofta är tekniskt avancerad. Utvecklingen på detta område går mycket snabbt, vilket möjligen kan ha ändrat förutsättningarna för kameraövervakning. Det har t.ex. blivit allt vanligare att s.k. digitala kameror används vid kameraövervakning. Användningen av sådana kameror kan i vissa fall medföra att personuppgiftslagen (1998:204) eller polisdatalagen (1998:622) blir tillämplig. Även samhälls- utvecklingen i övrigt har medfört förändringar, ett exempel är att ett postkontor numera kan vara integrerat med en butikslokal. Detta kan också förändra förutsättningarna för kameraöver- vakning. Regeringen har för avsikt att tillsätta en parlamentariskt sammansatt kommitté som skall kartlägga, analysera och utvärdera sådan lagstiftning som berör den personliga integriteten. I kartlägg- ningen ingår att undersöka hur integritetsaspekten har hanterats och reglerats i lagstiftningen, både på det offentligrättsliga och det privaträttsliga området. Avsikten är dock inte att den kommittén skall föreslå ändringar på varje särskilt område inom den befintliga lagstiftningen. Det finns därför ett behov av att inom ramen för en översyn av lagen om allmän kameraövervakning särskilt beakta integritetsaspekterna, och vid behov föreslå förändringar. Den nyssnämnda kommitténs arbete bör dock beaktas i det samman- hanget. Integritetsskyddet är emellertid ingen företeelse som bör ses isolerad för sig utan måste vägas mot andra samhällsintressen. Kravet på effektivitet när det gäller att förebygga, förhindra och utreda brott måste t.ex. beaktas. Det integritetsintrång som kameraövervakning medför måste också ställas mot det integritets- intrång som det innebär att inte kunna röra sig fritt av rädsla för att bli utsatt för brott. Lagen om allmän kameraövervakning har varit i kraft och användningen av kameraövervakning har efter att den nya lagen trätt i kraft ökat väsentligt i samhället. Ett flertal frågeställ- ningar om användningen av kameraövervakning har väckts . Flera av dessa avser övervakning i brottsförebyggande syfte. Regeringen anser att tiden nu är mogen för en utvärdering av lagen. Vid en utvärdering är det angeläget att alla relevanta frågor belyses. Det är motiverat att nu också undersöka möjligheterna till att i andra sammanhang än de som lagen nu medger tillåta kameraövervakning, främst i brottsförebyggande syfte. Det finns också anledning att se hur användningen av övervakningskameror utvecklats, att belysa frågan om anmälningsskyldighet (prop. 1997/98:64, s. 37) samt att överväga om tillsynen fungerat tillfreds- ställande. Grundläggande inriktning och utgångspunkter Utredaren skall göra en utvärdering av lagen om allmän kamera- övervakning. Huvuduppgifterna är att överväga och analysera användningen av kameraövervakning ur ett brottsförebyggande perspektiv, att se över lagens avgränsning och utformning samt att överväga behovet av författningsändringar. Den övergripande utgångspunkten för utredaren skall vara att lagen alltjämt måste skydda enskilda mot omotiverade integritets- intrång. Utredaren skall följa upp hur användningen av kameraövervakning har utvecklats sedan den nya lagen trädde i kraft. Uppföljningen skall bl.a. avse hur tillståndsgivningen utvecklats i praxis samt i vilken utsträckning och hur den tillståndsfria användningen har utnyttjats. I det sammanhanget skall utredaren studera lagstiftningen och den praktiska användningen av kamera- övervakning i några andra länder. I är kameraöver- vakning, s.k. closed circuit television (CCTV) mycket utbrett. Erfarenheter som där gjorts av kameraövervakning kan vara av stort värde för detta arbete. Utredaren skall också samla den kunskap som finns och belysa frågan om allmänhetens inställning till kameraövervakning och de risker för integritetskränkningar som är förknippade med sådan övervakning. () har medverkat i en undersökning av människors attityder till kameraövervakning i , och i har genomfört en motsvarande undersökning i . Dessutom har undersök- ningsföretag under en följd av år undersökt allmänhetens inställning till kameraövervakning genom frågor till ett statistiskt urval av personer. Dessa undersökningar utgör ett betydelsefullt underlag i en sådan kunskapssammanställning. Utredaren skall ta BRÅ:s erfarenheter till hjälp vid sitt arbete och beakta de resultat BRÅ kommer fram till samt överväga möjligheterna att använda uppgifter som samlats in av undersökningsföretag. För att kunna överväga och ta ställning till den framtida använd- ningen av kameraövervakning är det av avgörande betydelse att ha kunskap om kameraövervakningens effekter. Forskningen på detta område är begränsad. BRÅ har dock påbörjat en utvärdering av kameraövervakningens effekter på i första hand brottsligheten, den upplevda tryggheten och den personliga integriteten. Utvärdering- en gäller effekter i parker, på torg och eventuellt på andra platser där kameraövervakning används i ett brottsförebyggande syfte. Inledande mätningar har genomförts vid i och i i . Utredaren skall samla och analysera den kunskap som finns om effekter av kameraövervakning och utifrån denna kunskap försöka dra slutsatser om kameraövervakningens effektivitet och vilka möjligheter som finns att förbättra tryggheten i samhället genom användning av kameraövervakning. Kameraövervakning i brottsförebyggande syfte Även om forskningen på området är begränsad finns det mycket som talar för att kameraövervakning kan förebygga brott om den används på rätt sätt. Mycket tyder också på att kameraövervakning kan vara ett effektivt hjälpmedel för att förebygga, men också utreda, flera olika typer av brott, t.ex. rån, överfall, skadegörelse, bedrägerier och stölder. Utredaren skall särskilt belysa användning- en av kameraövervakning ur ett brottsförebyggande perspektiv. Utredaren skall överväga och lämna förslag till hur kameraövervak- ning på ett effektivt och strategiskt sätt kan användas i det brottsförebyggande arbetet utan att integritetsintressen träds för när. Utredaren skall också beakta att inspelat material kan vara av betydelse för utredningen av ett begånget brott. Utredaren skall i detta sammanhang bl.a. undersöka –om det är möjligt att utforma en ordning för kameraövervakning i taxibilar som är acceptabel ur integritetssynpunkt, –om användningen av kameraövervakningen i samband med värdetransporter kan göras effektivare och –om banker, vid misstanke om bedrägeri eller penningtvätt, i brottsförebyggande syfte kan ges möjlighet att sända ut bilder från kameraövervakning från ett bankkontor till andra Det har visat sig att en viktig förutsättning för att uppnå brottsförebyggande effekter är att kameraövervakning används tillsammans med andra brottsförebyggande åtgärder. För att kameraövervakning skall vara effektiv – inte bara i ett inledningsskede – är det dessutom viktigt att brottsliga gärningar som tas upp av kamera utreds och beivras. Utredaren skall därför också belysa i vad mån kameraövervakning kan användas tillsammans med andra brottsförebyggande åtgärder för att uppnå ett bättre resultat. Kameraövervakning i andra syften än brottsförebyggande Kameraövervakning används i stor utsträckning för att förebygga eller bekämpa brott, men även andra användnings- områden förkommer. I första hand är det fråga om att minska risken för olyckor eller att minska skadeverkningarna av inträffade olyckor eller därmed jämförliga ändamål. Om integritetsriskerna är mycket små kan även andra legitima syften godtas enligt gällande lagstiftning. Grundtanken är att övervakningskameror kan användas när det finns ett samhälleligt intresse av övervakningen. Utredaren skall överväga om den nuvarande avgränsningen är lämplig eller om det är motiverat att ändra den. sker kameraövervakning av med stöd av tillstånd från i län. (Länsrätten har efter överklagande av Justitiekanslern, , prövat överklagade frågor). Kameraövervakning på , som är ett unikt objekt, har gett upphov till ett flertal specifika frågeställningar. (Se bl.a. beslut av i län, diarienr 652-13684- 00 och dom i mål nr 6818-00 av Länsrätten i län.) I har övervakningen av bron författnings- reglerats. Utredaren skall ta ställning till om övervakningen av helt eller delvis bör författningsregleras särskilt. Som anförts under rubriken av en översyn och en utvärdering tar lagstiftningen om allmän kameraövervakning sikte på utrustning som ofta är tekniskt avancerad. Teknikutvecklingen på detta område kan få konsekvenser för lagstiftningen. Det finns därför anledning att utredaren nu särskilt beaktar den tekniska utvecklingen på området och den inverkan som denna utveckling kan ha på lagstiftningen. En annan viktig fråga att överväga är vilka normer för den geografiska avgränsningen av ett övervakat område som bör gälla. Utredaren skall överväga om nuvarande krav på tillstånd respektive anmälningsskyldighet är lämpligt avgränsade och om anmälnings- skyldigheten är ändamålsenlig. Anmälningsskyldighet infördes bl.a. för att möjliggöra tillsyn av den tillståndsfria kameraövervak- ningen. I detta sammanhang skall utredaren särskilt överväga frågan om tillståndskrav vid polisens tillfälliga användning av kameraöver- vakning. Även tillsynsverksamheten skall belysas vid en utvärdering. tillsynsverksamhet utvidgades genom lagen om allmän kameraövervakning, bl.a. med hänsyn till att den tillståndsfria övervakningen utvidgades. Ambitionen angavs i propositionen vara att varje övervakningsanläggning regelbundet inspekterades men några kvantitativa mål för tillsynen angavs inte. Utredaren skall i detta sammanhang redovisa omfattningen av den nuvarande tillsynen och kostnaderna härför samt bedöma om den har en lämplig avgränsning. Utredaren skall vidare ta ställning till om tillsynsverksamheten fungerat tillfredsställande och, om det behövs, lämna förslag på hur tillsynsverksamheten kan förbättras och effektiviseras. Skyddet för enskildas integritet Lagen om allmän kameraövervakning skall skydda enskildas integritet. Detta skall utredaren utgå från i sin analys av hur det skyddsvärda området lämpligen skall bestämmas. I detta sammanhang skall utredaren överväga och utgå från vilka konsekvenser lagen om allmän kameraövervakning fått för den enskildes integritet och ta ställning till om förändringar är befogade. Efter det att lagen om allmän kameraövervakning trädde i kraft har personuppgiftslagen tillkommit. Detta kan aktualisera behov av överväganden om personuppgiftslagens tillämpnings- område på kameraövervakning och behovet av särregler i förhållande till personuppgiftslagen. Här aktualiseras också frågan om hur eventuell s.k. överskottsinformation som uppkommer vid kameraövervakning med inspelningsrätt skall behandlas. skall överväga behovet av en reglering av användning av sådan överskottsinformation. Justitiekanslern () har tillsyn över att bl.a. statliga myndig- heter och anställda vid sådana myndigheter efterlever lagar och andra författningar samt i övrigt fullgör sina åligganden. JK har i lagen om allmän kameraövervakning getts rätt att överklaga ett beslut för att ta till vara allmänna intressen.