sou · GQB3120d1 · 2003-01-01 00:00:00 — Inriktningsblockens uppgift är att ge kunskaper inom ett mera avgränsat kunskapsområde. Den tänkta omfattningen är 300 poäng. Inriktningsblocket kan bestå av en, två eller tre kurser. Kommittén föreställer sig att många av inriktningsblocken på yrkessidan kom- mer att bestå av en kurs på 300 poäng. På inriktningsblock som syftar till en särskild behörighet i högskolan kommer det att vara vanligare med tre 100-poängskurser. Fördjupningsblockens syfte är att ge mer specialiserade kun- skaper inom ett område. De kan vara knutna till ett bestämt inriktningsblock, en bestämd sektor eller mera allmänna, t.ex. studieförberedande. Omfattningen är densamma som för inrikt- ningsblocken, dvs. 300 poäng, vilket innebär att de i teknisk mening är utbytbara. Lokala kurser har visat sig ha en mycket varierande kvalitet. De skapar också problem för elever som i efterhand vill göra prövning på en sådan kurs, eftersom de inte alltid går att återskapa. föreslår därför att lokala kurser inte skall finnas i fortsättningen. Kommittén vill betona att det lokala initiativet inte försvinner med de lokala kurserna. Möjligheten till lokala profile- ringar inom ramen för de nationella kurserna är redan stor i dagens system och förväntas bli större . När det finns ett genuint behov av en ny kurs i gymnasieskolan bör man lokalt ta initiativ till att denna fastställs som nationell kurs av med den kvalitetsgaranti detta innebär. har haft i uppdrag att utreda och föreslå om och hur ett ämnesbetygssystem kan införas i gymnasieskolan och gymnasial vuxenutbildning. Kommittén skall utforma ett förslag som, med bibehållande av nuvarande antal betygssteg, minskar betygsstressen i den gymnasiala utbildningen och skapar förutsätt- ningar för en bättre helhetssyn på elevernas kunskapsutveckling. tolkar sitt uppdrag så att ett förslag om den framtida gymnasieskolans struktur och därmed sammanhängande frågor också innefattar ett för den kommande gymnasieskolan passande betygssystem. sammanfattar sin syn på förändring av betygssystem på följande sätt. För det första skall en ändring av gällande betygssystem vara nödvändig som en konsekvens av andra förändringar och därmed lätt att motivera för såväl lärare som elever och deras föräldrar. För det andra skall betygsystemet anpassas till gymnasieskolans struktur. I detta fall innebär det att kommitténs förslag till betygs- system skall utgå från den struktur för den framtida gymnasie- skolan som kommittén föreslår, dvs. att utbildningen organiseras i block som består av en eller flera kurser. För det tredje är det en fördel om betygssystemet också är tillämpbart för gymnasial vuxenutbildning, eftersom det underlättar för elever som vill bygga på sina gymnasiestudier i komvux. För gymnasial vuxenutbildning är ett bibehållande av kursbetygen angeläget. Principen för vuxna studerande är att de måste kunna studera endast den del av ett ämne, dvs. den kurs, som de behöver och som är lämplig för dem. För det fjärde skall en förändring av betygssystemet ske med så lång framförhållning att det finns nödvändiga förutsättningar för genomförandet. Det innebär att skall hinna göra betygs- kriterier och eventuellt allmänna råd. Det skall finnas tid för skolor, skolledare och lärare att bli förtrogna med systemet. Det skall finnas tid för högskolesystemet att anpassa reglerna såvida betygen skall användas för behörighetsbedömningar och urval och för att göra dessa regler kända för dem som kommer att bli föremål för dem. förslag är, att eftersom gymnasieskolan även framgent består av kurser, att kursen utgör grunden för betygsättning. blir kurserna mera omfattande än i dagens gymnasieskola – endast undantagsvis mindre än 100 gymnasie- poäng och ofta lika stora som ett block, dvs. på 300 gymnasie- poäng. Detta innebär att betyg på kurs i flertalet fall också innebär betyg på ämne. menar att de sammanlagda förslagen till struktur och betyg kommer till rätta med merparten av de nack- delar som dagens system med kursbetyg innebär. längre en fragmentisering och trivialisering av undervisningen. Lärare får bättre underlag för att sätta betyg genom att de träffar eleverna – provhysterin kan undvikas och stressen minska. Lärarna får större förutsättningar att samarbeta. Antalet kursbetyg i elevernas slutbetyg kommer att minska betydligt. Några av nackdelarna med dagens system kommer emellertid att kvarstå, om än i minskad grad. Ett slutbetyg kommer att kunna innehålla flera betyg i samma ämne, t.ex. i matematik, men troligen inte så många i samma ämne som . Risken finns att betygsstress och intresse för konkurrenskomplettering blir kvar för elever som siktar på högskoleutbildningar med stor konkurrens om platserna. Benämningen på betygsstegen är Icke Godkänd, Godkänd, Väl godkänd och Mycket väl godkänd. Det finns elever som upp- fattar betygen som en bedömning av deras person, vilket är särskilt bekymmersamt då de får betyget Icke godkänd. förslår att benämningen på betygen ändras till att sluta på –t, dvs. Icke godkänt, Godkänt, Väl godkänt och Mycket väl godkänt. Enlig de nu gällande bestämmelserna får elever slutbetyg när de gått igenom ett nationellt eller specialutformat program och fått betyg i alla kurser som ingår i elevens studieväg. Det spelar däremot inte någon roll vilka betygen är. Betygen kan t.ex. vara IG (Icke godkänd). Studieresultaten bland elever som fått slutbetyg kan vara högst skiftande. En elev som gått individuellt program (IV) får slutbetyg efter att ha fullföljt den plan som lagts upp för eleven. Om man saknar betyg i någon kurs som ingår i studie- programmet får man i stället ett samlat betygsdokument. Om man saknar betyg i någon kurs kan man alltså ha gått alla tre åren men ändå inte ha slutfört gymnasieskolan. Samlat betygsdokument får man också om man flyttar eller avbryter sina studier. föreslår att alla elever – oavsett hur många poäng de uppnått – skall få avgångsbetyg när de avslutat sina gym- nasiestudier. Ambitionen är att så många elever som möjligt uppnår godkända betyg i samtliga kurser och får ett avgångsbetyg som innehåller 2 500 gymnasiepoäng. Kommittén vill under- stryka att det är bättre att elever med skolproblem går kvar i gymnasieskolan och får stöd för att nå så långt som möjligt i stället för att de ger upp och avbryter gymnasiestudierna . Efter- som elever kommer att få avgångsbetyg med olika antal gymnasie- poäng bör det av avgångsbetyget också framgå det totala antalet poäng som utbildningen i gymnasieskolan normalt omfattar, dvs. 2 500 gymnasiepoäng. Samlat betygsdokument bör elever få som avbrutit sin gymnasie- utbildning vid en skola – antingen för att flytta till en annan skola eller av andra skäl. förordar att elever skall kunna få ett bevis på gymnasieexamen. För den enskilde eleven bör detta kunna bli ett erkännande från samhället att ansträngningarna under gymnasie- åren varit framgångsrika. För blivande arbetsgivare kan examens- beviset underlätta en bedömning av den arbetssökandes kompetens och för högskolor – både i och utomlands – ett bevis på att vederbörande uppfyller de grundläggande förutsättningarna för att kunna bli antagen. har övervägt vilka krav som bör ställas på en elev för att han eller hon skall få gymnasieexamen och menar att det är rimligt att eleven fått godkänt resultat på åtminstone av de 2 500 gymnasiepoäng som utbildningen i gym- nasieskolan normalt omfattar. Eleven bör således för att få gym- nasieexamen ha fått minst godkänt i lägst 2 250 gymnasiepoäng, däribland godkänt betyg på Gymnasiearbetet. Individuell studiegång i gymnasieskolan I kapitlet Individuell studiegång i gymnasieskolan tar kommittén upp frågor i anslutning till det nuvarande individuella programmet (IV). omfattar det individuella programmet för merparten av eleverna trots att de saknar godkänt betyg från grund- skolan i endast ett eller ett par ämnen. Alltför många elever lämnar dessutom gymnasieskolan för gott på IV som endast delvis kommit att fungera som tänkt. Elevernas rättsliga ställning har, enligt kommitténs uppfattning, varit för svag, bl.a. avseende deras möjligheter att påverka omfattningen av studierna. Till skill- nad från vad som gäller för övriga program saknas regler om garanterad undervisningstid. Kommitténs huvudsakliga inställning är att elever, som saknar behörighet i ett eller ett par av de behörighetsgivande ämnena skall få en individuell studiegång som gör det möjligt att läsa in det eller de saknade ämnena från och successivt påbörja de ordinarie gymnasiestudierna på sektorn. skapa en gymnasiestruktur som uppmuntrar alla elever att lära sig så mycket som möjligt. Kommittén föreslår därför ett system där eleverna så långt möjligt kan påbörja de reguljära studierna inom sektorn som de reparerar bristerna från . I vilken takt och omfattning som eleverna kan följa med i sektorns reguljära studiegång kommer att skifta från elev till elev. Detta kommer att ställa höga krav på skolledningens förmåga att orga- nisera utbildningen, men innebär att eleverna inte ute- stängs från möjligheten att ta del av gymnasiekurser. Alla elever, såväl behöriga som obehöriga, skall enligt kommit- téns förslag, omfattas av rätt till heltidsstudier i gymnasieskolan. För obehöriga elever gäller att de skall ha en rätt att bli preliminärt antagna på vald sektor. När de läst in det eller de behörighets- givande grundskoleämnen där de saknar godkända betyg övergår den preliminära antagningen till att bli definitiv. Arbetslagen i gymnasieskolan måste förstärkas med den breda kompetens som finns på de individuella programmen. Det flexibla arbetssätt och de otraditionella pedagogiska metoder som utvecklats där måste fortsätta att utvecklas inom ramen för de åtta sektorerna och spridas som goda exempel. Kommittén är medveten om att det finns behov av särlösningar för ett fåtal elever, t.ex. elever som kommit till och behöver undervisning i svenska. För dessa elever måste det, liksom , finnas möjlighet till sådan undervisning inom ramen för gymnasieskolan. Det finns också andra grupper av elever, för vilka det kan finnas behov av mer permanenta särlösningar. För dessa elever gäller att skolan ensam eller tillsammans med andra samhällsorgan, exempel- vis socialtjänst, hälso- och sjukvården eller arbetsmarknadsmyndig- heter, finner lämpliga lösningar. Viktigt är att även dessa elever omfattas av gymnasieskolans uppdrag och erbjuds en verksamhet med hög kvalitet. För ungdomar i gymnasieåldern som av olika skäl lämnat eller aldrig påbörjat studier i gymnasieskolan bör kommunens uppfölj- ningsansvar förtydligas så att det i skollagen klart framgår skyldig- het för kommunen att informera sig om var ungdomar som aldrig påbörjat eller avbrutit gymnasiestudierna befinner sig och vad de är sysselsatta med. Dessa ungdomar skall kontinuerligt erbjudas utbildning i gymnasieskolan. Att lära i arbetslivet skall enligt sina direktiv bl.a. föreslå hur samverkan mellan skola och arbetsliv kan utvecklas samt hur ett ökat inslag av lärande i arbetslivet i gymnasieskolan bör utformas. En ökad integration mellan arbete och lärande kan utöver att förmedla kunskaper och färdigheter inom yrkesområdet, även bidra till en fortsatt socialiseringsprocess och skapa motivation för och realism i den aktuella utbildningen hos eleverna. APU innebär att delar av den yrkesförberedande utbildningen sker på en arbetsplats. Av dagens program har 13 krav på APU. Skolhuvudmannen ansvarar för anskaffandet av samt för att platserna uppfyller kvalitetskraven. Även på de fyra övriga programmen får utbildningen arbetsplatsförläggas efter lokalt beslut. (Lärande i arbetslivet) är ett nytt koncept för att lära i arbetslivet som genomförs som försöksverksamhet. I huvud- sak innebär försöksverksamheten att eleverna får utbildning i yrkesämnen motsvarande 700 poäng för- lagda till en arbetsplats. Alla elever i gymnasieskolan bör enligt mening få möjlighet att lära i arbetslivet genom APU eller annan verksamhet som planeras i samråd med det lokala arbetslivet. Kon- takter med arbetslivet bör förekomma redan under det inledande sektorsblocket, dvs. innan eleverna valt mer yrkesförberedande respektive studieförberedande inriktningsblock. Elever som väljer mer yrkesförberedande inriktnings- och fördjupningsblock bör sammantaget få minst APU. För övriga elever anges inte någon bestämd omfattning. Utlandsförlagda praktik- och utbild- ningsinslag bör stimuleras och hinder att delta bör undanröjas. Kvaliteten i yrkesutbildningen bör stärkas genom att dagens APU och fortsätter att utvecklas parallellt . Särskild uppmärksamhet bör riktas mot handledarfrågan inom alla former av lärande i arbetslivet. Både rekrytering och utbildning samt villkor för handledare bör övervägas. Lärarnas möjligheter att besöka eleverna på arbetsplatserna är en viktig kvalitetsfaktor. Skolhuvudmännen bör stödja denna strävan. Om erfarenheterna av försöksverksamheten med blir goda bör integreras i den struktur som kommittén föreslår. Möjlig- heten att integrera APU och i en enhetlig, men flexibel form för lärande i arbetslivet bör övervägas . Den möjlighet som finns inom ramen för det individuella programmet att genom lärlingsutbildning förena en anställning som syftar till yrkesutbildning med studier av kurser i gymna- sieskolan bör finnas kvar även . Lokalt samråd med arbetsmarknadens parter i fråga om utbild- ning inom studievägar med yrkesämnen bör göras obligatoriskt men formerna för detta bör inte bindas nationellt. Elevernas val och kommunernas utbud av gymnasieutbildning har enligt sina direktiv i uppdrag att överväga formerna för hur alla studievägar kan göras tillgängliga för elever i hela landet och de ekonomiska konsekvenserna av detta. Kom- mittén har även i uppdrag att skapa incitament för ökad samverkan inom gymnasieskolan. Det utbud kommunen erbjuder sina ungdomar skall bestå av ett allsidigt urval av nationella program. Kommunen skall an- passa antalet platser på de olika programmen och deras inriktningar med hänsyn till elevernas önskemål. Kommunernas erbjudande om nationella program kan antingen ske genom att kommunen anord- nar utbildningen själv eller genom att kommunen sluter sam- verkansavtal med en annan kommun som anordnar utbildningen. En elev har rätt att söka alla nationella program, men är ej garanterad plats. av eleverna får sitt förstahandsval av program tillgodosett. Utgångspunkten för överväganden har varit att skapa en större valfrihet för eleverna att få gå önskad utbildning utan att detta inkräktar på andra elevers rätt att få utbildning. Elevernas önskemål om utbildning skall i största möj- liga utsträckning styra gymnasieskolans organisation. Elevernas val från avser val av sektor. Enligt kommitténs förslag är hemkommunen skyldig att se till att eleven får plats på vald sektor. Eftersom det inte är troligt att alla kommuner kommer att kunna anordna alla sektorer själva måste det ske i samverkan med andra kommuner. Förutom samverkan förutsätter detta också en tydlig informationsplikt gentemot eleven. Kommuner kan också sluta avtal med enskilda skolors huvudmän. En elev skall enligt uppfattning alltid kunna söka utbildning också utanför hemkommun eller sam- verkansområde, även om utbildningen finns hemma. En sådan sökande tas emot endast i mån av plats. Eleverna väljer inriktningsblock under den andra terminen av det första gymnasieåret. Varje elev har rätt att två söka samtliga nationella inriktningsblock som kan vara en lämplig fortsättning på den sektor de börjat. Huvudmannen skall anpassa sitt utbud med hänsyn till elevernas önskemål och garantera att de elever som inte får plats på det sökta inriktningsblocket får plats på annat inriktningsblock inom kommunens gymnasieskola. Elev som på- börjat sina studier på en sektor har rätt att liksom fullfölja utbildningen där hon eller han blivit antagen. Om det önskade inriktningsblocket inte finns i hemkommunen eller samverkans- området får eleven söka utbildningen i en kommun där inrikt- ningsblocket anordnas och skall då i fråga om rätt till utbildningen jämställas med eleverna i den kommunen eller dess samverkans- område. Med dessa jämställs även elever från en annan kommun som redan påbörjat sin utbildning inom anordnarkommunen eller dess samverkansområde. Ytterligare specialisering skall enligt för- slag ske genom val av fördjupningsblock. Elever bör ha möjlighet att välja bland de fördjupningsblock som kan vara en lämplig fort- sättning på valt inriktningsblock. Kommunerna bör anpassa utbudet med hänsyn till elevernas önskemål, men har ingen skyl- dighet att garantera plats på valt block. Om en elev efter genomgånget sektors- eller inriktningsblock fortsätter sin utbildning hos annan huvudman övergår ansvaret för eleven till den nye huvudmannen. Ett drygt 100-tal specialutformade program och lokala inrikt- ningar på nationella program har genom beslut av regeringen fått ställning som riksrekryterande utbildningar. föreslår att vissa utbildningar eller delar av utbildningar i den föreslagna strukturen skall kunna göras riksrekryterande i särskild ordning efter beslut av regeringen eller . Beslutet bör gälla i taget och avse väsentligt färre utbildningar än . I samband med att en ny gymnasiestruktur införs bör alla gamla beslut om riksrekrytering upphöra att gälla. Den riksrekrytering som finns beträffande utbild- ning som är speciellt anpassad för ungdomar med svåra rörelse- hinder (Rh-anpassad utbildning) bör gälla även fortsättningsvis. Motsvarande gäller för utbildning för döva och hörselskadade. ser heller ingen anledning att ändra de regler som ger möjlighet att efter samråd med besluta om riksrekryterande idrottsutbildningar. Samma förhållande bör enligt mening gälla även för enskilda skolor, dvs. enskilda skolor bör även omfattas av riksrekrytering. Den ökade möjligheten att söka utbildning i annan kommun, även om utbildningen finns i elevens hemkommun, bör föranleda en begränsning i kostnaden för den kommun vars elev väljer, och kommer in på, en utbildning (sektor, inriktningsblock eller för- djupningsblock) utanför samverkansområdet. Begränsningen bör utformas så att den ersättning en sådan kommun skall betala till anordnande kommun högst uppgår till den kostnad som hemkom- munen själv har för motsvarande utbildning. Kommunerna bör samverka regionalt om gymnasieskolan för att garantera gymnasieskolans elever ett stort och allsidigt utbud med ansvar speciellt för lågfrekventa utbildningar. Det är också troligt att samverkan kan leda till högre kvalitet i utbildningen genom att olika kommuner kan specialisera sig på vissa komplexa eller dyrbara utbildningar och fördela utbildningarna mellan sig. Från gymnasieskolan till eftergymnasiala studier Regeringen har antagit det långsiktiga målet att av en årskull skall ha påbörjat högskolestudier . Detta och behovet av en breddad rekrytering till högskolan har varit viktiga utgångspunkter för kommitténs förslag. Det visar sig att den sociala snedrekryteringen till högskolestudier börjar med valen av studieväg i gymnasieskolan. måste elever redan i vid valet av program i gymnasieskolan avgöra om de skall förbereda sig för högre studier eller om de skall sikta på förvärvsarbete direkt efter gymnasieskolan. förslag till struktur innebär att detta val skjuts upp och att det därefter kan korrigeras om eleven får en förändrad syn på sin egen förmåga och sina intressen. finns en kungsled till högskolan, nämligen det naturvetenskapliga programmet. Genom kommitténs förslag till struktur kommer det att finnas många kungsleder genom den framtida gymnasieskolan till högskolan. Den framtida gymnasieskolan kommer i likhet med den nuvaran- de gymnasieskolan att innebära att alla elever kommer att ha möjlighet – oberoende av studieväg – att uppnå vad som kallas grundläggande behörighet. De kunskaper som fordras för detta överensstämmer med dem som alla människor behöver för att kunna ta till vara sina medborgerliga rättigheter och påverka sitt eget liv. förslag till struktur för den framtida gym- nasieskolan innebär att elever på alla sektorer skall kunna göra sådana val att de fyller kraven för det som kallas särskild behörighet inom respektive utbildningsinriktning. I vissa fall måste de dock förlänga sina gymnasiestudier. Förslagen innebär ökade möjligheter jämfört med vad dagens gymnasieskola ger. är angelägen att betona att kraven för grundläggande behörighet bör kvarstå oförändrade vad gäller nivå. Det är viktigt att alla gymnasieelever får klart för sig att man måste ha en bredd i sina kunskaper både för det fortsatta livet som människa och samhällsmedborgare och som högskolestuderande. Kommittén föreslår att den som avlagt gymnasieexamen skall anses ha grundläggande behörighet för högskolestudier. föreslår att systemet med särskilda behörig- hetskrav för högskolestudier för nybörjarstuderande ses över i en särskild utredning med utgångspunkt i den föreslagna strukturen för den framtida gymnasieskolan. Kommittén anser att man därvid bör sikta på ett system för särskild behörighet som inte är så fast knutet till enstaka i förväg definierade kurser som . Kommittén anser att också bestämmelserna om meritvärdering vid urval bör ses över. Dagens bestämmelser, som återfinns i en bilaga till Högskoleförordningen, leder till taktikval i gymnasie- skolan och uppmuntrar till konkurrenskomplettering i komvux. Kommittén är angelägen betona att de framtida reglerna bör ha en utformning som inte negativt påverkar arbetet i gymnasieskolan. Kommittén har ovan redovisat bedömningarna att arbetslivet kommer att ställa krav på längre utbildning och därmed höjd kompetens. Denna kan inte tillgodoses genom en förlängning av gymnasieutbildningen och inte heller genom enbart högskole- studier. Kommittén framhåller att ett reguljärt system av eftergym- nasial yrkesutbildning med olika specialiseringsgrad och längd bör övervägas. Vuxnas utbildning på gymnasial nivå Programmen med programmål i den nuvarande gymnasieskolan har haft ringa betydelse för den gymnasiala vuxenutbildningen och den framtida gymnasieskolans struktur med sektorer och block kom- mer heller inte att prägla framtidens vuxenutbildning. Sektorsmålen bör alltså endast gälla i tillämpliga delar för komvux. Vuxna studerande behöver kunna skapa sin egen väg genom utbildningen och kombinera kurser utifrån det egna behovet. kommer de vuxna studerande att vilja studera en kurs. I förslag ingår att kurserna bör vara mera omfattande än . Dagens bestämmelse i förordningen om kom- munal vuxenutbildning om delkurser bör därför finnas kvar. Del- kurser är viktiga i förhållande till individuella kunskapsmål. I den individanpassade vuxenutbildningen där validering av kunskaper och kompetenser kommer att få en allt viktigare roll krävs ett mycket flexibelt kurssystem. är det många unga som söker sig till komvux för att komplettera sina gymnasiebetyg, både för att studera kurser de saknar och för att få högre betyg i kurser som de redan har ett betyg i. Det finns ingen likvärdighet då det gäller möjligheten för ungdomar att konkurrenskomplettera sina betyg efter gymna- sieskolan. I vissa kommuner tas man in, i andra inte. Hur unga sökande prioriteras i olika kommuner påverkar utrymmet för vuxna. Det är alltså även för vuxenutbildningen av stor vikt att behörighet, urval och konkurrenskomplettering utreds. Även de som studerat i gymnasial vuxenutbildning bör, liksom de som gått i gymnasieskolan, kunna få gymnasieexamen. Reglering av studietid m.m. Gymnasieskolan är nu både mål- och tidsstyrd. I en mål- och resul- tatstyrd skola är den tidsstyrning, som den garanterade under- visningstiden utgör, artfrämmande och kommittén anser att den bör avskaffas. Resultatet av en granskning av hur kommunerna hanterar den minsta garanterade undervisningstiden tyder emeller- tid inte på att staten kan avstå från en reglering av den minsta garanterade undervisningstiden. föreslår därför att en sådan skall finnas också i den framtida gym- nasieskolan.