sou · GQB39d2 · 2003-01-01 00:00:00 — Källa: Egna bedömningar Merkostnad för insamling och sortering Kvalitetskraven på det avfall som går till kompostering är höga. Det kan ställa stora krav på insamlingssystem och källsortering. Ett re- sonemang om merkostnader för insamling och sortering för biolo- gisk behandling förs under avsnittet om reaktorrötning ovan. Här har en merkostnad på per ton avfall bedömts som rim- lig. Ansättning av kostnad för kompostering Jag ansätter en kostnad på per ton avfall för komposte- ring. Det förutsätter att det material som ska komposteras är väl lämpat för just det ändamålet. Extra kostnader i insamlings- och sorteringsleden med per ton har inräknats för att värdet ska täcka kostnaden för tillkommande komposterbart material som Kostnader och avgifter för avfallshantering kräver större insatser. Någon intäkt för komposten har inte inräk- nats. bör noteras att hemkompostering kan göras till en vä- sentligt lägre kostnad och vid rätt hantering kan utgöra ett intres- sant alternativ till storskalig kompostering. Kostnaderna för materialåtervinning varierar mycket kraftigt bero- ende på vilken form av materialåtervinning det är fråga om. I denna analys är det i första hand kostnaderna för ökad återvinning av material som annars skulle kunna brännas som är intressant. Användning av rötrest eller kompost för täckningsändamål eller som jordförbättringsmedel är en form av materialåtervinning. Kostnaderna för detta diskuteras under avsnitten om rötning och kompostering ovan. Nettokostnader för materialåtervinning av hushållsavfall Materialåtervinningen från hushållsavfall sker till omkring 80 pro- cent genom insamling av material som omfattas av producentan- svar. För att praktiskt lösa producentansvaret för förpackningar, har så kallade materialbolag bildats för olika materialslag. Materialbola- gen åtar sig att, mot en avgift, ombesörja det praktiska genomfö- randet av enskilda företags producentansvar. Materialbolagen ska drivas helt utan vinstintresse och har till uppgift att se till att producentansvaret uppfylls så kostnadseffek- tivt som möjligt för respektive materialslag. De avgifter som tas ut kan därigenom ge en indikation av kostnaderna för återvinning av olika material. Materialbolagen redovisar dock inte öppet hur deras kostnader fördelar sig på olika kostnadsposter. De avgifter materi- albolagen tar ut för förpackningar av olika material ska täcka in- samlings- och transportkostnader minus intäkter för materialet. Det insamlade materialet säljs ofta i oförädlat skick. Kostnaden för själva materialåtervinningen kan antas vara inräknad i försäljnings- priset så att materialbolagens avgifter speglar den totala kostnaden för hela hanteringskedjan. Kostnader och avgifter för avfallshantering Tabell 11.6: Materialbolagens avgifter för ett urval av producent- ansvarsmaterial Avgift, kr/ton Metall (Aluminium) Metall (Plåtfat) Metall (Stålplåt) Plast (Skummad cellplast) Tidningar har ett högre marknadsvärde än kostnaderna för insam- ling. Det tas därför inte ut någon avgift för att finansiera tidnings- insamlingen. Enligt (2000b) uppgår kostnaden för material- återvinning av förpackningar från villahushåll till 1 500–3 000 kro- nor per ton. Uppgiften bygger på data som insamlats –1998. Även i denna skattning ingår insamling, behandling och eventuella intäkter från försäljning av materialet. Utifrån dessa uppskattningar kan man sluta sig till att kostna- derna för materialåtervinning beror mycket på vilket materialslag det handlar om. Värt att notera att uppskattningarna är gjorda per viktenhet och att volymvikten varierar kraftigt mellan olika materi- alslag. Inom industrin lönar sig återvinning och återanvändning ofta, men . Skillnaderna mellan olika branscher och avfallsslag torde vara betydande. Materialåtervinning är till stor del en integrerad del i produktionen. En del material blir dock avfall som går till depone- ring eller förbränning utanför industriprocessen. Inom industrin kan ofta blandning av avfall undvikas, och där- igenom erhålls förhållandevis väldefinierade avfallsfraktioner som kan återanvändas inom samma anläggning eller som kan säljas vi- dare till annan anläggning. Material som sorteras ur avfall konkur- rerar med annat återvunnet eller jungfruligt material. Kostnader och avgifter för avfallshantering av återvunnet material kompliceras av att prisbilden varierar bero- ende på vilket material det är fråga om. En indikation på vad merkostnaden för ökad materialåtervinning kan vara är att den danska förbränningsskatten på avfall på (ca ) per ton inte var tillräcklig för att åstadkomma en märkbar ökning av utsortering till materialåtervinning (Ander- sen 1997). Vid nivån (ca ) per ton ökade dock utsorteringen märkbart i företag med god ekonomi. En närmare redogörelse för det danska avfallsskattesystemet återfinns i kapitel 15. Ansättning av kostnad för materialåtervinning Jag ansätter i analysen en kostnad på per ton avfall för materialåtervinning. Detta ligger i nivå med de avgifter som tas ut för återvinning av flera metaller och plast inom ramen för produ- centansvaret. Vid den ansatta kostnaden kan det antas att materi- alinsamling genom källsortering hos hushåll i större utsträckning blir intressant. Utsortering av tunga fraktioner som skrot och betong vid av- fallsförbränning och deponering är intressant redan vid betydligt lägre kostnadsnivåer. Lätt, starkt fragmenterat och förorenat material blir intressant att sortera ut först vid betydligt högre kostnadsnivåer. Uppförandet av en deponianläggning kräver investeringar i form av mark, miljötillstånd, maskiner, markarbeten, byggnader etc. Krav ställs också på diverse åtgärder som motiveras av miljöskäl och som kräver investeringar. Genom införandet av EG:s nya deponerings- direktiv skärps kraven på deponierna och därmed ökar också kost- naderna. För deponier som inte klassificeras som deponier för inert avfall, ställs krav på bl.a. bottentätning och uppsamlings- provtag- nings- och mätsystem för lakvatten. Kostnaden för bottentätning antas stå för av den totala investeringskostna- den och system för hantering av gas och lakvatten för . Kostnader och avgifter för avfallshantering Skaleffekterna är små vid deponering, varför jag bara har räknat med en (relativt liten) anläggningsstorlek. Normal driftstid för en deponianläggning bedöms vara 20–. I kalkylen har jag valt en avskrivningstid och en kalkylränta på . Driften av en deponianläggning medför kostnader för personal, lakvattenhantering, gasutsugning, el, underhåll m.m. Utsugning av biogas medför också kostnader, men beräknas medföra en viss nettointäkt. I kalkylen måste också räknas med kostnader för sluttäckning och andra kostnader som uppstår efter att anläggningen inte längre an- vänds som deponi, som lakvattenuppsamling. Även dessa kostnader ökar genom det nya deponeringsdirektivet. Kostnaderna hanteras normalt genom att medel fonderas . I en deponi bildas, precis som vid rötning, biogas som innehåller metan och koldioxid. Gasproduktionen blir mindre per ton avfall vid deponering än vid rötning eftersom avfallet är annorlunda sammansatt. Gasen har ett marknadsvärde. I de flesta fall bränns biogasen i värmeproduktion. Intäkten för gasen har i kalkylen an- satts till per kWh. Kostnader och avgifter för avfallshantering Tabell 11.7: Beräkning av kostnad för deponering Behandlingskapacitet, ton avfall/år Räntekostnad, kr/år Driftskostnad, kr/år Fonderingsbehov, kr totalt Fonderingsbehov, kr/år Total kostnad, kr/år Bruttokostnad, kr/ton avfall Gasintäkt, kr/ton avfall Nettokostnad, kr/ton avfall Värmevärde avfall, kWh/kg Gasintäkt, öre/kWh Källa: Egna bedömningar Ansättning av kostnad för deponering Jag ansätter kostnaden för deponering till per ton av- fall, exklusive avfallsskatt. Det ansatta värdet avser en ny deponi- anläggning som uppfyller alla de krav som deponeringsdirektivet ställer. I beloppet ingår även avsättning av medel för inköp och lag- ring av sluttäckningsmaterial. Kostnader och avgifter för avfallshantering 11.2.7Jämförelse av totala kostnader för olika behandlingsformer Sammanfattningsvis redovisas intervall och ansatta kostnader för olika behandlingsmetoder i tabell 11.8. Dessa bygger på de skatt- ningar och resonemang som redovisats ovan. Av tabellen framgår att kostnadsskillnaderna mellan olika be- handlingsformer inte nödvändigtvis behöver vara alltför stora. Skaleffekten är påtaglig för många åtgärder. Små energianlägg- ningar och rötningsreaktorer uppvisar betydligt högre specifika kostnader än större, men med ökad storlek avtar fördelen med yt- terligare ökad storlek. innebär större anläggningar ökat upptagningsområde och därmed ökade transportkostnader, även om dessa spelar en underordnad roll jämfört med kostnader för själva avfallsbehandlingen och för den delen också kostnaden för insamling. Vid en jämförelse av kostnaderna att behandla avfall med olika metoder är det viktigt att komma ihåg att kostnaderna varierar be- roende på vilken typ av avfall som behandlas. Vid jämförelse av kostnaderna för behandling av en specifik fraktion måste hänsyn tas till dess speciella egenskaper, t.ex. i fråga om fukthalt, askmängd och innehåll av olika ämnen. Tabell 11.8: Ansatta kostnader* för avfallshantering, kronor per ton inlämnat avfall, exklusive dagens avfallsskatt *) Merkostnader för sortering och insamling ingår. Observera att metoderna endast delvis kan användas för samma typ av avfall. Källa: Egna bedömningar Kostnader och avgifter för avfallshantering 11.2.8Kostnader för behandling av farligt avfall För behandling av farligt avfall finns speciell reglering och särskilt tillstånd krävs för sådan verksamhet. Detta beskrivs i kapitel 9. Kostnaderna för behandling av farligt avfall är mycket svåra att schablonisera. Det finns typer av farligt avfall som kostar flera tio- per ton att behandla. Behandling av andra typer av farligt avfall kostar betydligt mindre. Generellt kostar dock även billigare behandling av farligt avfall mer än behandling av annat av- fall. En uppskattning kan hamna någonstans per ton avfall. De avgifter som avfallsanläggningarna tar ut för att ta emot och behandla avfall brukar kallas behandlings- eller mottagningsavgif- ter. Dessa avgifter finansierar anläggningarnas verksamhet. Avgifterna varierar kraftigt mellan olika anläggningar och för olika typer av avfall och behandlingsmetoder. Anläggningarna be- slutar i princip själva över de behandlingsavgifter de tar ut för det avfall de tar emot. Varje anläggning har sitt eget system för hur av- gifterna differentieras. Det gör det svårt att direkt jämföra avgifts- nivån. Många behandlingsanläggningar drivs i form av kommunala bo- lag och kommunerna kan därför ha inflytande i hur avgiftsnivåerna sätts. Kommunerna är skyldiga att följa självkostnadsprincipen för hanteringen av det avfall som omfattas av kommunernas renhåll- ningsskyldighet. De kommunala anläggningarna har ingen skyldighet att ta emot annat avfall än det som samlas in av ägarkommunerna. Därför kan avgifterna sättas på marknadsmässiga grunder för annat avfall. Kommunala anläggningar tar regelmässigt ut en lägre avgift för de- ponering av det avfall som de själva låter samla in än vad t.ex. en livsmedelsindustri får betala för deponering av hushållsliknande avfall. gäller olika avgifter för ägarkommunerna och andra kommuner som lämnar avfall till anläggningen. Privata anläggningar kan sätta sina avgifter på marknadsmässiga grunder för allt avfall. I vissa regioner finns flera avfallsanlägg- ningar, men ofta har en avfallsanläggning i princip monopol på av- Kostnader och avgifter för avfallshantering fallsbehandling, eller åtminstone på en viss typ av avfallsbehand- ling. Avgifterna är i regel differentierade utifrån avfallsfraktion och utsorteringsgrad. I de fall anläggningen bedriver behandling med flera metoder kan det ses som en differentiering utifrån behand- lingsform. Riktlinjerna för detta bestämmer anläggningen själv. Differentieringen behöver därför inte bestämmas utifrån kostna- derna för behandlingen. Även kommunala anläggningar kan välja att korssubventionera mellan olika behandlingsformer. Någon klar koppling mellan mottagningsavgifterna och faktorer som avfallsanläggningens typ eller kapacitet finns inte. Tvärtom finns exempel på anläggningar som har valt att utforma mottag- ningsavgifterna så att de premierar utsortering som gör att fraktio- nerna kan behandlas på det sätt som anses vara bäst ur miljösyn- punkt. Därmed kan man säga att de redan på eget initiativ har ge- nomfört den kostnadsdifferentiering som en utvidgad avfallsskatt kan antas syfta mot. Det är av ovanstående skäl viktigt att inte förledas att tro att mottagningsavgifterna motsvarar kostnaden för olika behand- lingsformer. Enligt RVF (2001a) ligger mottagningsavgifterna, inklusive alla skatter i följande intervall: Deponering: 400–per ton avfall Förbränning: 200–per ton avfall Biologisk behandling: 400–per ton avfall Avgifterna kan förväntas öka, särskilt för förbränning som en följd av utbyggnad av nya och dyrare anläggningar. En ny och fullt ut- avfallsförbränningsanläggning kan behöva ta ut en avgift på per ton avfall för att uppnå kostnadstäckning. Avgiften beror av hur stora värmeintäkter som kan fås. Även mottagningsavgifterna för deponering kan förväntas öka som en följd av ökade miljökrav och höjd avfallsskatt . Ök- ningen av dessa skäl kan uppskattas ligga kring per ton . Kostnader och avgifter för avfallshantering Kommunerna ansvarar för hanteringen av det hushållsavfall som inte omfattas av producentansvar. Denna hantering finansieras ge- nom avgifter. Dessa renhållningsavgifter tas ut av fastighetsägaren och fastställs av kommunfullmäktige i enlighet med bestämmelser. Avgiften ska baseras på självkostnadsprincipen. Det innebär att högre avgifter än vad som krävs för att täcka kostna- derna i princip inte får tas ut. Avgifternas nivå skiljer sig mycket åt mellan kommunerna. Varje kommun och fastighet har sin egen lösning på avfallshanteringen. En del har säckar i sopskåp placerade utanför fastigheten, en del har kärl i ett källarutrymme eller liknande. Vissa kommuner erbjuder hämtning en gång , andra har 14-dagarshämtning. Vissa kommuner tillämpar källsortering med uppdelning i en komposter- bar och en brännbar del. En del kommuner som inför källsortering höjer också avgifterna för osorterat avfall för att öka motivationen att källsortera. Vissa kommuner tar ut avgift i relation till avfalls- vikten. (, 2001). Det är därför svårt att direkt jämföra kostnaderna. Enligt Natur- vårdsverket (2001a) varierade renhållningsavgifterna , om- räknat till kostnad per ton, per ton. Medelvärdet var per ton. Renhållningsavgifterna består vanligen av en grundavgift samt avgifter för behållare, hämtning, transport och behandling. På detta tillkommer moms. Tabell 11.9: Renhållningsavgiftens komponenter för ett typiskt villahushåll med 14-dagarshämtning Kostnader och avgifter för avfallshantering Hur fördelningen mellan olika behandlingsmetoder ser ut för hus- hållsavfall framgår av tabell 11.10. Observera att även materialåter- vinningen inom ramen för producentansvaret ingår i sammanställ- ningen. Detta avfall samlas alltså inte in genom kommunernas ren- hållning, och kostnaden för materialåtervinningen tas därför inte ut på renhållningsavgifterna. av material bekostas istället genom avgifter på de förpackningar m.m. som omfattas av insamlingen. Tabell 11.10: Behandling av hushållsavfall, Källa: Egna beräkningar. För beräkningarna har använts uppgifter om av- fallsmängder till behandling från . Vidare har förutsatts att befolkningsmängden var ca 8 880 000 personer. Antalet personer per hushåll har förutsatts vara 1,9 personer. 11.3.3Industrins kostnader för avfallsbehandling Till skillnad från kommunala och privata avfallsanläggningar har industrianläggningar som själva behandlar sitt avfall inte möjlighet att ta ut kostnaderna för hanteringen genom mottagningsavgifter. Avfallet är deras eget. Kostnaderna för transporter kan antas vara låga och en stor del av hanteringskostnaden ligger i själva behandlingen. Industrianläggningar producerar ofta avfall som är homogent, i förhållande till det avfall som avfallsanläggningar tvingas hantera. Därmed kan behandlingen på ett annat sätt optimeras för den typ Kostnader och avgifter för avfallshantering av avfall som uppkommer. I övrigt är den teknik som finns till- gänglig och de krav som ställs inte skild från villkoren för andra avfallsanläggningar. 12Vissa miljöeffekter av avfallsförbränning I det här kapitlet presenteras visst underlag för bedömningar av miljöeffekter av avfallsförbränning i jämförelse med annan avfalls- behandling och fjärrvärmeproduktion. Systemstudier (LCA-analyser) av avfallsbehandling genomförs inom ramen för forskningsprogram Energi från avfall. Avsikten är att klarlägga olika avfallsstrategiers inverkan på viktiga miljöpåverkande utsläpp (emissioner). För Naturvårds- verkets räkning har en studie som sammanfattar de fram- tagna resultaten på nationell nivå gjorts av IVL Svenska Miljöin- stitutet AB (IVL, 2001). Samtliga projekt pågår . Tre olika systemstudier ingår i den sammanfattande studien. Systemanalys av energiutnyttjande från avfall – utvärdering av energi, miljö och ekonomi. Projektet är en utveckling och tillämpning av den så kallade ORWARE-modellen och benämns ORWARE i det följande. Projektet är ett samarbetsprojekt mellan IVL, (Avdelningen för In- dustriellt Miljöskydd), och (teknik och ). Avfall som bränsle. En integrerad studie av energi- och avfalls- hanteringssystem. Projektet är en utveckling och tillämpning av MIMES/Waste-modellen. Projektet bedrivs vid Tek- niska Högskola, Avdelningen för Energisystemteknik. Projektet är uppdelat i en nationell studie och en /regional studie. I det följande benämns den nationella studien och den kommunala/regionala studien /. Vissa miljöeffekter av avfallsförbränning Framtidsorienterade livscykelanalyser av energi från avfall. Pro- jektet görs inom forskningsgruppen för miljöstrategiska studier (fms), FOA. Projektet benämns fms i det följande. De olika systemstudierna som ingår i den sammanfattande natio- nella studien utgår från delvis skilda avgränsningar och villkor. Sy- stemperspektivet är i samtliga fall från vaggan till graven eller ett 100-års perspektiv. Den geografiska omfattningen är lokal/regional för ORWARE och MIMES/, och nationell för fms och NatWaste. I fms-studien ingår enbart hushållsavfall. I de övriga tre studi- erna ingår även varierande delar av industriavfall och bygg- och riv- ningsavfall. Vissa avfallstyper är exkluderade i skiftande omfattning i studierna. I ORWARE ingår inte returpapper, wellpapp, metall- förpackningar och glas som går till återvinning. I fms-studien är avfall som inte kan materialåtervinnas, rötas eller komposteras ute- slutet. I samtliga systemstudier ingår avfallsförbränning och rötning. I ORWARE, MIMES/och ingår även komposte- ring och deponering. Termisk förgasning ingår i ORWARE och MIMES/. Materialåtervinning ingår i varierande grad i ORWARE, fms och NatWaste. Den sammanfattande studien baseras på basscenarier eller basfall i respektive systemstudie. De kvantitativa slutsatser som redovisas i följande stycken grundar sig på att biobränsle är den alternativa energikällan till avfallsförbränning vid fjärrvärmeproduktion. Al- ternativ produktion av el antas ske genom kolkondens (dvs. import av el). Några allmänna reservationer och anmärkningar om de kvantita- tiva slutsatser som beskrivs i nedanstående stycken är: En del av emissionerna av främst växthusgaser (i mindre utsträck- ning också övriga emissioner) sker utomlands, t.ex. vid framställ- ning av jungfrulig plast. Likaså sker en del av energiförbrukningen utomlands. Emissioner av växthusgaser från deponering utgörs av framtida emissioner från det avfall som deponeras . De slutsatser som dras gäller för hushållsavfall och därmed jämför- bart avfall. Vissa miljöeffekter av avfallsförbränning Det kan också noteras att utfallen för systemstudier på lokal och regional nivå kan vara annorlunda än den här refererade nationella studien. 12.2Miljöpåverkan av avfallsförbränning i förhållande till totala utsläpp Avfallsförbränning har historiskt kritiserats för att ge upphov till stora utsläpp av luftföroreningar och farlig aska. Det kan därför finnas skäl att närmare belysa totala utsläpp i relation till nationella utsläpp. För att belysa detta har jag utnyttjat resultat från den na- studien som innehåller kvantifieringar gjorda i ORWARE. För de studerade emissionerna är utsläppen från avfallsförbrän- ning förhållandevis små i förhållande till de nationella utsläppen, från några promille till några procent (IVL, 2001). De högre siff- rorna fås för försurande och klimatpåverkande utsläpp. I analysen förutsätts avfallsförbränning ersätta värmeförsörjning med bio- bränsle. Vissa miljöeffekter av avfallsförbränning Tabell 12.1: Nationella utsläpp från avfallssystemet vid avfallsför- bränning enligt systemstudier i ORWARE-modellen. ton NOX/år eten–ekv./år ton O2/år ton SO2-ekv./år ton CO2-ekv./år Källa: IVL, 2001 12.3Jämförelser mellan avfallsförbränning och andra behandlingsformer Av särskilt intresse för min utredning är att den nationella studien innehåller jämförelser mellan avfallsförbränning och andra behand- lingsalternativ. Dessutom kvantifieras resultaten, vilket i princip gör det möjligt att bedöma totala miljöeffekter av förändringar av sammansättning av avfallsbehandling. I dessa miljöeffekter ingår Vissa miljöeffekter av avfallsförbränning bl.a. förändringar i transporter, energianvändning och långsiktiga effekter i ett 100-årsperspektiv. är systemanalyserna känsliga för de systemavgräns- ningar som gjorts och de egenskaper som tilldelats de olika ingå- ende komponenterna. Resultaten får därför inte övertolkas. Resultaten av systemanalyserna bekräftar i stort sett att avfallshie- rarkin och den nuvarande miljöpolitiken på avfallsområdet är bra ur miljösynpunkt. Det huvudsakliga resultatet sammanfattas i sju punkter i den sammanfattande studien: Deponering av avfall bör i allmänhet undvikas för avfall som kan förbrännas, rötas, komposteras eller materialåtervinnas. Då depo- nering ofta innebär en förskjutning av emissioner till framtiden kan deponering på kort sikt ha vissa fördelar som t.ex. fördröjda emissioner av metaller eller av växthusgaser. Det bör påpekas att i samtliga scenarier och fall som studerats förekommer deponering av aska och slagg från avfallsförbränning och av vissa andra avfall från återvinningsprocesser eller biologiska processer. Rötning och förbränning av biologiskt lättnedbrytbart avfall från hushållen är svåra att jämföra. Ingetdera är miljömässigt entydigt bättre än det andra. Däremot är både rötning och förbränning tumregelsmässigt fördelaktigare än deponering. För vissa industri- ella avfall som t.ex. slakteriavfall och avfall från livsmedelsindustri, kan dock rötning vara det enda praktiskt genomförbara alternati- vet till deponering. Kompostering av lättnedbrytbart avfall har nästan inga miljömäs- siga fördelar gentemot förbränning. Kompostering av lättnedbryt- bart avfall ger inte heller några fördelar jämfört med rötning. Det bör dock noteras att den form av rötning som ingår i analyserna i huvudsak är den enklare öppna komposteringen. Materialåtervinning bedöms generellt sett vara miljömässigt bättre än förbränning. Däremot kan resultaten vara olika för olika mate- rial. Störst fördelar med återvinning visar icke förnybara material som plast och metaller. För skogsbaserade material fås större för- delar för återvinning av mekanisk massa som t.ex. tidningspapper, än av kemisk massa som t.ex. kartong. Vissa miljöeffekter av avfallsförbränning Transporter av avfall, sedan det väl är insamlat, är av begränsad energimässig och miljömässig betydelse. Hushållens transporter med personbil kan dock påverka resultatet i ogynnsam riktning för materialåtervinning.