sou · GQB387d3 · 2003-01-01 00:00:00 — Genom inhämtningen från kontaktmännen kunde grupp B rapportera om tusentals kommunister över hela landet. Bara i kartlades ca 2 500 kommunister. En del av de rapporterade betecknades som farliga. ingav grupp B en omfattande rapportering om extremist- 79Några kommunkort har inte påträffats i MUST:s eller men av det diarium som förts vid Fst/Säk framgår att man mottog kommunkort från IB. Det finns där också en anteckning om att kommunkorten för förstördes . 4:e översikt över med namn på nio personer och 2:a översikt över och län omfattande uppgifter om 38 personer, , 81Samtliga dessa handlingar brändes av Fst/Säk men kopior finns bevarade i . rörelser och organisationer för täckverksamhet på riksplanet och i . En befattningshavare vid inrikesavdelningens personalkontroll- detalj har uppgett att rapporteringen från grupp B bedömdes som värdefull och att det förekom att uppgifterna lades till grund för anteckningar i beredskapsregistret. Direkta förfrågningar från de- taljen till grupp B skall enligt denne befattningshavare ha före- kommit endast inför anställning av personal i befattningar som krävde personalkontroll. Också mikrofilmskopiorna av det register som fördes vid detalj I bär spår av rapporter från grupp B. Som nämnts bedömde man också inom statspolisen rapporteringen som välinformerad och pålitlig. Inte endast de militära och polisiära säkerhetstjänsterna mottog information från grupp B. besökte ofta försvarsminister gjorde också i vart fall ett besök hos grupp B i lokalerna på . träffade också statssekreteraren i försvarsdepartementet . En av sekreterarna tror att också rapporterade till . har uppgett att han överlämnat en handling till spår av denna rapportering har emellertid inte påträffats. Också SAP fick information från grupp B. har i påträffats rapporter som kan hänföras till grupp B. Ett viktigare led i informationsutbytet torde dock varit de personliga kontakter som hade med många ledande social- demokrater.84 9.3IB och dess efterföljare85 Per /65 sammanslogs T-kontoret och grupp B till en enhet. Anledningen härtill skall ha varit att erfarenheten visat att man inte kunde särskilja vare sig underrättelsetjänsten från säker- 82Av almanackor framgår att han besöktes av (ibland åtföljd av andra befattningshavare) vid sammanlagt mer än 50 tillfällen. 83Uppgifterna lämnade vid samtal med en säkerhetspolis , HK 73/65, 84Mer härom i kap. 11 85Detta avsnitt grundas väsentligen på : a.a. hetsunderrättelsetjänsten eller säkerhetsunderrättelsetjänsten från övriga säkerhetstjänstfunktioner. Den nya organisationen, vars verksamhetsområde beskrevs som Militär Säkerhetsutredning, beräknades omfatta totalt ett knappt 50-tal befattningshavare och byggde på ett förslag som under hand skall ha underställts för- svarsministern. Den sammanslagna enheten kom att betecknas IB.86 Chef för IB blev Elmér.87 Ställföreträdande chef var Wen- blad. Chefen för försvarsstabens sektion 2 svarade för inriktningen av IB:s verksamhet. ställdes IB direkt under ÖB. Dåvaran- de försvarsstabschefen har emellertid uppgett att han, fram till dess att han själv utnämndes till ÖB, hade i uppdrag att följa verksamheten. Det skall dock endast ha gällt utri- kesdelen; inrikesdelen skall inte ha berörts. tycks verksamheten ha bedrivits i organisa- toriskt tämligen obundna former. 88 Den del som tidigare utgjort grupp B bildade dock en separat enhet under beteckningen 03 un- der Paues´ ledning. Enheten hade ett tiotal anställda, men efter hand minskade personalstyrkan och uppgick senhösten 1969 till endast tre personer. Enheten fortsatte inhämtningen rörande svensk politisk extremism och rapporterade härom till såväl Fst/Säk som RPS/Säk. Antalet rapporter rörande misstänkta svenska säkerhetsrisker var betydligt mindre än ti- digare. 89 Enheten ägnade sig också åt inhämtning rörande förhål- landen i och samt inom exilkretsar i . Rap- porterna rörande utrikes (nordiska) förhållanden tillställdes för- svarsstabens underrättelseavdelning. Dit gick också merparten av IB:s övriga rapportering. I den mån några rapporter överlämnades 86Liksom betr. grupp B har organisationen beteckningar. I Fst:s anslagsfram- ställning för /66 betecknades den Militär säkerhetsutredning. I följande års anslagsframställning kallades den Särskilda byrån, vilket kom att bli den officiella be- teckningen. Det är oklart om IB är en förkortning och i så fall för vad; Informationsbyrån och Inhämtning har nämnts. 87Olof uppgav i samband med FöU:s utredning av IB-affären att han personligen inte hade medverkat vid rekrytering av personal till försvarsstabens särskilda byrå i vidare mån än vid tillsättningen av chefsbefattningen; FöU 1973:25. Det är oklart om han härvid syfta- de på Elmérs tillsättning som chef för grupp B eller för IB. 88I Wenblads: a.a. finns dock en organisationsskiss enligt vilken IB bestod av sex enheter, bl.a. 01 för expeditionsgöromål, arkivhållning, mobiliseringsplanläggning, liaison och säker- hetsskydd, 03 för Regi kp [troligen register över ] Emi- grantgrp och 04 för operationer. 89Ett exempel på en rapport om svenska förhållanden är Nuläget inom kom- munistiska partidistrikt, 2.12.1966, i vilken bl.a. framhålls att det är föga troligt att det inom SKP skulle finnas en färdig illegal organisation att användas i en krissituation; KU 14, Ö IV, vol. till regeringen och/eller SAP, har det inte avsatt några spår i arki- ven. torde IB, som hade tillgång till avlyss- ningsutrustning, ha buggat ett sammanträde med SKP:s partistyrel- se i i . Ett 15 sidor långt referat av samman- trädet innehåller flera lokutioner som tydligt indikerar att samman- trädet avlyssnades av en person som inte deltog. Då IB bildades skall grupp B:s register ha sammanlagts med ett register som förts vid T-kontoret. Enligt vad och uppgett skall registret ha omfattat 15 000-20 000 kort. En stor del av registret, nämligen kommunistregistreringen, skall enligt åtskilliga uppgifter ha förstört /70 och då på direkt order från försvarsminister . Vid tiden för försvarsutskottets utredning av IB-affären upptog IB:s register endast ca 5 000 kort, mot vars innehåll utskottet inte hade något att invända. Det kan inte uteslutas att de förstörda delarna av registret, före destruktionen – i likhet med – mikrofilmades. Några spår av sådana filmer har emellertid inte på- träffats. 9.3.2Samarbete med försvarsstabens säkerhetsavdelning och säkerhetspolisen förekom det att officerare från IB regelbundet besökte vid analysdetaljen vid Fst/Säk för att få uppgif- ter. hade instruktioner från avdelningschefen att besvara ställ- da frågor. Dessa rörde oftast händelser som föreföll märkliga, strömningar och organisationer. I enstaka fall lämnade även ut uppgifter om enskilda personer. hade och byråchefen besökt i grupp B:s lokaler. Vad som då avhandlades är oklart. Det kan emellertid konstateras att det senast ingåtts någon form av avtal mellan säkerhetspolisen och MSU, som inled- ningsvis var IB:s arbetsnamn, om fördelning av arbetsuppgifter. aktualiserades nämligen inom statspolisen att föra ett säkerhetssamtal med en LO-anställd som haft kontakter med sov- jetiska diplomater. En säkerhetspolis föreslog att uppdraget skulle anförtros en befattningshavare vid RPS/Säk som tidigare fört ett sådant samtal med en socialdemokrat. Enär MSU träffat avtal med om en sådan fördelning att MSU håller kontakt med arbetarorg. bör MSU taga upp förbin- delse. Jag har talat med chefen. Varken eller säger sig ha något minne av en sådan överenskommelse. De har hänvisat till att säkerhetspolisen hade egna kontakter med fackföreningsrörelsen. Att det förekom ett nära samarbete mellan säker- hetspolisen och IB framgår också av att det hölls ett möte mellan en kommissarie vid RPS/Säk, Wenblad från IB och chefen för detalj 1 vid Fst/Säk, vid vilket man diskuterade bearbet- ningsläge och en synkronisering av registreringssystemen. Kontakterna mellan en av detaljcheferna vid säkerhetspolisens svenskrotel och ett par befattningshavare vid enhet 03 fortsatte, efter hand dock i allt mindre omfattning. Säkerhetspolisens sektio- ner i och samverkade med IB-kontoren i dessa städer. Den omständigheten att ett antal tidigare säkerhetspoliser vid olika tillfällen var anställda vid grupp B/IB och dess föregångare torde ha underlättat kontakterna mellan de båda organisationerna. 9.3.3Enhet 03 upplöses och återuppstår Revirstriden mellan de polisiära och militära säkerhetstjänsterna hade emellertid inte upphört. tog rikspolischefen upp frågan vid en beredning om säkerhetstjänsten med statsminister och statsråden , , och . Han hävdade att Elmérs verksamhet orsakade säkerhetspolisen problem bl.a. i form krock- ar ute på fältet mellan de två verksamheterna och begärde besked om huruvida säkerhetspolisen eller IB skulle svara för rikets inre säkerhet. Regeringsföreträdarna gav beskedet att säkerhetspolisen skulle ha hela ansvaret för säkerhetstjänsten inom landet. IB:s inri- kesverksamhet och personregistren vid försvarsstabens inrikesav- delning skulle alltså avvecklas helt.91 skall enligt ha blivit rasande då han fick känne- dom om beskedet. Enligt skall ha utövat starka påtryckningar för att IB skulle få ta över säkerhetspolisens manuellt förda register sedan detta förts över till ADB. Vid ett möte med skall i närvaro av chefen för 90Meddelandet finns i HS 1191/58, ; cit. 91Carl : Utan omsvep s. 307 f. IB:s operationsavdelning och (och möjligen också chefen för /Säk) ha gjort gällande att han hade klartecken från att fortsätta med inrikesverksamheten som om ingenting hänt och att han skulle få överta säkerhetspolisens regis- ter för att inte tappa någon information. Personalkontrollkungö- relsen med dess åsiktsregistreringsförbud var bara en politisk skenmanöver. ville att säkerhetspolisens sektioner skulle sva- ra för den fortsatta inhämtningen för IB:s räkning, eftersom möj- ligheten att utnyttja de tidigare kontakterna var körd. för- klarade, enligt Frånstedt, att han inte ville lyssna till detta, lade handen på en lagbok och sade: Detta är mitt rättesnöre. har berättat om ett möte och med samma upplösning men inget om att då skulle ha deltagit.92 har sagt sig sakna minne av såväl ett sådant möte som av att ställt krav på att få ta del av säkerhetspolisens register eller på att få ta del av uppgifter på något annat sätt . Oavsett hur det förhåller sig med denna sak meddelade att inrikesverksamheten skulle upphöra. Enligt gick verksamheten på tomvarv, kontaktnätet utvecklades inte och det gick allt mellan besöken hos kontaktmännen ute i landet. Enhet 03 upplöstes . Just – som sammanföll med konflikten i malmfälten – gjorde ett besök i . Han har emellertid förnekat att detta haft något samband med gruvstrejkerna. fick tjänst i en statlig utredning, hans ena medarbetare började arbeta inom HSB medan den andra, en sekreterare, erhöll en administrativ befattning vid en annan enhet inom IB. tog enligt hand om ar- betsmaterialet. återupptog på Elmérs initiativ sina kontakter med finländska och norska socialdemokrater.93 Des- sa kontakter upprätthöll han inledningsvis vid sidan av arbetet i den statliga utredningen. återgick emellertid på heltid i tjänst hos IB (med täckanställning hos Fortifikationsför- valtningen). skall, enligt , sagt till ho- 92Vinge har i sina memoarer beskrivit ett möte mellan å ena sidan rikspolischefen och ho- nom själv och å andra sidan några höga företrädare för Fst, då av militärerna uppma- nats att strunta i de restriktioner i fråga om åsiktsregistrering som skulle komma, varvid han lade handen på en lagbok och förklarade att detta var hans rättesnöre; : Säpochef 1962-70 s. 75 f. Inför kommissionen har uppgett att vid tillfället förklarat att det var RPS/Säk:s skyldighet att strunta i att IB upprättade kommunkort och att RPS/Säk skulle fortsätta som om ingenting hänt. 93Bergh och : Den hemmelige krigen ger vid handen att detta samarbete främst rörde politiska förhållanden inom fackföreningsrörelsen i med tonvikt på kommunisternas strategi. nom att med tanke framför allt på att det förekom så mycket bråk med (r):are kunde det inte vara fel att man försökte följa vad som skedde också på detta fält, även om det var förbjudet att registrera. aktiverade sina tidigare kontaktmän på olika håll i landet och studerade tidningar och fackliga val. Särskilt intresserade han sig för kommunistisk aktivitet inom industrin och varven. Han följde konflikten mellan de olika falangerna inom VPK med speciell ton- vikt på stalinisterna. Till sin hjälp fick han den sekreterare som ti- digare tjänstgjort vid enhet 03. I begränsad omfattning återupptogs registreringsverksamheten; enligt skall några hundra svenska medborgare ha registrerats. Vid sidan härav fortsatte han att upp- rätthålla kontakterna i och . Han rapporterade en- dast till och säger sig inte veta om denne förde uppgifterna vidare. I MUST:s och finns inte heller några rappor- ter som kan kopplas till Paues´ senare verksamhet.94 rekryterade den avgående förbundssekre- teraren i SSU som medhjälpare. fick tjänst som byrådirektör vid . Men enligt vad han själv uppgett träf- fades en uppgörelse mellan verkets generaldirektör eller dennes ställföreträdare och försvaret om att försvaret skulle stå för en del av hans lön mot att han på halvtid arbetade för IB.95 an- ställning varade endast ett knappt halvår. /73 övergick han till tjänst som informationssekretare i försvarsdepar- tementet. har berättat att bakgrunden till hans anställning var att KFML(r):are, ofta väl utbildade personer, genom agitation, hot och ofredanden försökte skrämma socialdemokrater från att ställa upp som fackliga förtroendemän. De förstörde fackliga mö- ten genom filibusterpolitik. uppgift var att finna per- soner ute på arbetsplatserna som kunde stå emot KFML(r):arnas provokationer och avslöja sabotörerna genom att i diskussioner få upp dem på banan. Han uppfattade KFML(r):arna som farliga för demokratin. Med hjälp av lokalt ledande socialdemokrater i och kartlade vilka personer och arbetsplatser som drabbats av KFML(r):arnas odemokratiska metoder. 94Några rapporter från enhet 03, t.ex. Socialistiska valarbetare, 23.1.1970, Erik-akten, löpnr 17, , levererades strax /70, vilket sannolikt har sin förklaring i sedvanlig eftersläpning i rapporteringen. 95Enligt dåvarande departementsrådet i Försvarsdepartementet var beslu- tet att anställa förankrat hos försvarsminister . har upp- gett att för honom förklarat att beslutet förankrats hos . AMS då- varande generaldirektör har på förfrågan uppgett att han inte har något minne av saken. var i och . Särskilt vid varven, spårvägarna och sjukhusen före- kom problem. De lokala socialdemokratiska ledarna hjälpte också till med att handplocka personer som skulle vara lämpade för uppgiften att stå emot vänsterextremisterna. Härigenom kom i kontakt med ca 25 socialdemokratiska fackföreningsmän med vilka han resonerade kring de aktuella frågorna. Det skedde dels vid ett antal mindre möten, dels vid två eller tre halvdagskonfe- renser på i . Vid dessa konferenser deltog ett tiotal personer. Förutom lokala fackföreningsmän fanns bland deltagarna vid dessa konferenser högt uppsatta social- demokrater som partisekreteraren och de kommu- nala ledare som bistått vid rekryteringen. Vid en konfe- rens deltog även och troligen också . I vart fall vid en konferens förekom inpasseringskontroll och över huvud taget tycks utbildningen ha omgetts av hemlighetsmakeri. Enligt Karls- son förskotterades fackföreningsrepresentanternas reskostnader av respektive fackförening, vars utlägg sedan ersattes av IB. Flertalet deltagare torde inte ha varit medvetna om att det var försvarsstaben som arrangerade konferenserna och svarade för kostnaderna. Per- soner som enligt hjälpt honom med att välja ut deltagare till konferenserna har visserligen vidgått detta. Men de har förnekat kännedom om att var verksam för IB:s räkning eller i vart fall att utbildningen till någon del bekostats av statliga medel. har också uppgett att han vid IB träffade vid fyra eller fem tillfällen och då berättade om vad han kän- de till om vänsterextremister. Han skall också ha hjälpt att finna pålitliga personer i de politiska ungdomsförbunden. Några rapporter som kan knytas till verksamhet har inte påträf- fats. bedrev SAP också i egen regi veckoslutskurser och seminarier vid vilka deltagarna utbildades i hur vänsterextremismen skulle bemötas. En person, som enligt egen uppgift var med vid en av konferenserna på , har berättat att han under 1970- talet deltog i utbildning av motsvarande slag, främst i men även på andra orter. Deltagarna, som kom från hela landet, rapporterade om kommunister på sina respektive hemorter och det informerades om säkerhetssituationen i och utomlands. En del av lärarna vid dessa kurser var kända social- demokrater medan andra, enligt sagesmannens uppfattning, kan ha varit officerare (dock civilklädda och utan att presenteras med ti- tel). Kurserna var värdefulla dels för att de gav en allmän inblick i verksamheten, dels för att man fick veta vilka som var med i sam- ma lag. Sagesmannen har uppgett att han rappor- terade till IB och att han uppfattade utbildningen som ett sätt att ge deltagarna erforderliga kunskaper men också som en belöning för gjorda insatser.96 9.3.4Vem tog initiativ till att återuppta inrikesverksamheten? Skilda uppgifter har lämnats om varför återupptog inrikes- verksamheten, trots att statsministern och andra regeringsledamö- ter ställt sig bakom rikspolischefens krav på att den inre säkerheten uteslutande var en fråga för säkerhetspolisen. En officer som tjänstgjorde vid IB har uppgett att sagt till honom att IB efter order uppifrån slutat med undsäktjänst och att senare, eller , förklarat för honom att det kommit kontraorder och att vi fortsätter som förut. Det ursprungliga be- slutet att upphöra med inrikesverksamheten skulle enligt ha grundats på okunnighet om underrättelsetjänst – den kunde inte upphöra vid gränsen. Elmérs uttalanden ger vid handen att han handlat på order och att det således inte var hans eget initiativ. Ett så känsligt beslut skulle han knappast heller ha fattat på egen hand. Dessutom krävdes pengar för dess genomförande. Dåvarande statssekreteraren i försvarsdepartementet har gjort gällande att beslutet om att återuppta inrikes- verksamheten fattats av med försvarsminister tysta medgivande. Bakgrunden skulle ha varit ar- betskonflikterna i malmfälten /70 och ÖB:s misstro mot säkerhetspolisens effektivitet. Också bl.a. socialdemokratiska riksdagsmän, fackföreningsledare och statstjänstemän framförde, enligt Thunborg, efter gruvstrejkerna krav på att IB:s inrikesverk- samhet skulle återupptas. Synnergren, som konsekvent hävdat att IB över huvud taget inte bedrev någon in- rikesverksamhet, har förklarat att det är lögn att han skulle ha be- ordrat IB att återuppta en sådan verksamhet. Det var, enligt Syn- nergren, de själva som gjorde det. Fst/Säk fortsatte däremot att 96 Sagesmannen har berättat om hur han via telefon rapporterade om situationen på sin stra- tegiskt viktiga arbetsplats i till ett telefonnummer i , varvid lösenord och koder förekom. Han säger sig inte minnas med vilken eller vilka han hade kontakt men är övertygad om att det var IB. skall han i stället ha rapporterat till en säker- hetspolis. har förnekat all kännedom om personen i fråga. Den utpekade polismannen har ställt sig helt oförstående till sagesmannens uppgifter. intressera sig för extremistiska organisationer. , som var IB:s kontaktman i departementet, har upp- gett att han deltog i diskussioner med och om att IB skulle återuppta inri- kesverksamheten mot bakgrund av konflikten i malmfälten och avgrundsvänsterns framväxt. Thunborg skall därvid ha varit ange- lägen om att verksamheten inte fick för stor omfattning. I dessa diskussioner nämndes inte Synnergren. vet inte om Syn- nergren informerades om beslutet att IB skulle återuppta inrikes- verksamheten men utgår från att så skedde. Thunborg har förnekat att han deltagit i diskussioner av detta slag och uppgett att han först efter IB:s avslöjande av informerades om att inrikesverksamheten återupptagits. Några säkra slutsatser om vem eller vilka som låg bakom det po- litiskt känsliga beslutet att IB skulle återuppta viss inrikes verk- samhet anser sig kommissionen inte kunna dra. Så mycket står dock klart att försvarsminister i allt fall var under- rättad om att så skedde. Huruvida statsministern och/eller andra statsråd var informerade (eller rentav hade initierat eller sanktione- rat beslutet) har inte gått att utreda. Den omständigheten att någon rapportering från Paues´ verksamhet inte påträffats i MUST:s (eller ) arkiv ger visst stöd för att verksamheten inte bedrevs för försvarsstabens räkning och därmed för Synner- grens uppgift att han saknat kännedom om verksamheten. Kom- missionen återkommer till frågan i kap. 11. Operationsavdelningens chef var fram /1974 , som tidigare tjänstgjort vid T-kontoret. medförde i boet bl.a. meddelaren Kandidaten. Denne, som ju sägs ha anslutit sig till organisationer som Clarté för att stärka sin vänsteridentitet för att underlätta uppdrag utomlands, fortsatte fram sin rapportering bl.a. om vänsterextremistiska kretsar i Lunds student- värld. Rapporterna vidarebefordrades till säkerhetspolisen. hade också en (och enligt vad uppgett endast en) annan meddelare som, enligt vad han gjort gällande, på hans uppmaning infiltrerade vänsterorganisationer för att skapa sig en identitet för underrättelseuppdrag av annat slag. Denne, , knöts till IB . anslöt sig till Gö- teborgs Vietnamgrupp. överenskommelse mellan säkerhetspolisen (Frånstedt efter samråd med ) och IB () om att säkerhetspolisen skulle få del av rapportering, som man fått se prov på. Förutsättningen var att säkerhetspolisen stod för en del av kostna- derna (inledningsvis ). Bakgrunden till säkerhets- polisens intresse skall enligt och ha varit att man förutsåg en utveckling av revolutionära rörelser som var nära sam- mankopplade med arabiska kamporganisationer. rapporte- ring finns så gott som i sin helhet bevarad i arkiv.97 Sommaren och ägnade sig huvudsakligen åt att delta i möten och diskussioner med företrädare för FNL- grupperna och KFML i . invaldes han i KFML. deltog han i diskussioner om bildandet av en lokal Palestinagrupp. Han anslöt sig också till den svensk- cubanska och den svensk-kinesiska föreningen. Han tycks på ett tidigt stadium ha framhållit sina militära kunskaper (han hade full- gjort en kvalificerad värnpliktsutbildning). Enligt vad han själv uppgav i en rapport verkade han inom för att denna skulle göra så grova propagandanummer som möjligt (helst flaggbränning), för att därmed misskreditera verksamheten hos allmänheten. I samband med konflikten mellan KFML och KFML(r), i vilken tog parti för KFML (och endast spelade en passiv roll) uppmuntrade han tankar på att KFML skulle instal- lera avlyssningsutrustning hos KFML(r). Någon sådan avlyssning torde dock inte ha kommit till stånd. Han övertalade personer att till honom överlämna sina pass och förlustanmäla dessa, varefter han vidarebefordrade passen till företrädare för . Passen hade spärrats, så att den som eventuellt använde ett sådant pass skulle avslöjas. Han tycks ha sökt initiera en splittring av den svenska Palestinagruppen Palestinsk i . Han för- mådde även en ledande KFML:are att be sin bror som arbetade inom att lämna uppgifter bl.a. om regeringens in- ställning till en fredsplan för och det sionistiska infly- tandet inom regeringen. hade för vana att göra skisser över de lokaler som dispo- nerades av vänsterorganisationer och vilka han besökte. I anslut- ning därtill noterade han förhållanden som t.ex. låstyp, att golvet knarrade, etc. Vid olika möten medförde han ofta en bandspelare och spelade dolt in vad som försiggick. Som exempel kan nämnas i 1970. 97 Meddelarserien och delvis i .