sou · GQB3104 · 2003-01-01 00:00:00 — Snarare välkomnar utredningen en etablering av en utländsk aktör eftersom det bör leda till att konkurrensen stimuleras. Dessa kommer dock sannolikt få svårt att konkurrera med svenska banker om hanteringen av svenska värdepapper. En etablering i behöver emellertid inte innebära att depåbanken tar hand om den svenska portföljen. Den utländska depåbanken kan istället delegera 2 400 000 000/600 000 000 000 =0,. förvaltningen av portföljen till en svensk bank. Utländska depåbanker har sannolikt störst möjlighet att konkurrera om uppdrag från större fondförvaltare med en stor andel utländska portföljer. 6.2Hur hanteras omställningen internt i bankerna? För bankerna, som agerar förvaringsinstitut innebär förslaget att de kommer att förlora en inkomstkälla om de inte expanderar verksamheten. Beräknat intäktsbortfall från de fondbolag som ingår i samma koncern framgår av nedanstående tabell. Beräknat intäktsbortfall med ett antagande om en marknad som värderas till . Dessa summor får anses vara förhållandevis små i förhållande till bankernas övriga intäktskällor. En stor del av dessa intäkter går dessutom till andra förvaringsinstitut som förvarar värdepapper på uppdrag från det ansvariga förvaringsinstitutet. Särskilt gäller det förvaringen av utländska värdepapper som uppgår till drygt en tredjedel av stocken. Fondbolagen kommer att behöva ändra i sina rutiner med för- varingsinstituten i framförallt två avseenden; dels själva värdepap- pershandeln, dels flödena till och från fondandelsägarna. För värdepappershandeln är omställningens komplexitet bero- ende av hur många utländska värdepapper som skall flyttas. Att byta depåbank för svenska värdepapper är enkelt eftersom systemen är standardiserade och förvaringsinstituten använder samma clearingcentral, (värdepapperscentralen). Det handlar om en ombokning av konton. Däremot är det mer komplicerat att byta depåbank för utländska värdepapper, eftersom förvaringsinstituten använder sig av olika banker utomlands som måste samarbeta om ett värdepapper skall flyttas från en depåbank till en annan. Denna procedur blir inte lika standardiserad som i eftersom det berör dels värdepapper från flera olika länder, dels flera olika depåbanker. Omställningen blir därför mer tids- ödande och mer komplicerad. Den kan dessutom dra ut efter kupongskatter och utdelningar även fortsättningsvis av ungefär kommer att hamna hos det gamla förvaringsinstitutet. Om någon fond äger aktier i bolag som gått i konkurs går det heller inte att flytta dessa aktier. Byte av förvaringsinstitut liknar i allt väsentligt ett byte av en depåbank. Sådana affärer är inte ovanliga. Det har före- kommit att ett svenskt medelstort fondbolag har bytt förvarings- institut. I samband med omfördelningen av AP-fondernas till- gångar /flyttades också stora mängder värdepapper mellan olika depåer. De större depåbankerna har särskilda s.k. transition-team som är specialiserade på att hantera omflyttningar vid byte av depåbank. Själva omflyttningen av värdepapperna kan gå på men erfarenheten säger att bytet av depåbank måste planeras några månader i förväg. Ofta spelar den mottagande depåbanken en aktiv roll eftersom den har ett stort intresse av att själva omflyttningen fungerar väl. Ändring av flöden till och från fondandelsägarna kommer att beröra interna operationer i bankerna som agerar förvarings- institut åt sitt egna fondbolag. De bankägda fondbolagen får sina flöden direkt från banken via särskilt upprättade rutiner. Dessa rutiner varierar mellan bankerna men är i hög grad automatiserade. Flöden går direkt från något av kundens konto i banken till fond- bolagets fondkonton i banken. Denna automatik kommer sanno- likt att behöva ändras när förslaget genomförs. Då måste bank- kundernas medel gå till förvaringsinstitutets konto som kommer att vara i ett annat kreditinstitut. Medlen måste alltså till skillnad från den nuvarande ordningen lämna koncernen. Vad som krävs för att ändra denna automatiserade kontorutin är svårt att bedöma. Det är dock inte säkert att rutinändringen behöver innebära så stora förändringar. De medel som slussas från bankkundernas konton borde kunna samordnas innan de överförs till fondens konton i ett annat institut. Fondandelsägarna bör inte drabbas av högre kostnader med anledning av detta förslag. I de flesta fall ingår kostnaden för förvaringsinstitut i förvaltningsavgiften vilket gör att fondbolagen kommer att få stå för merkostnader med anledning av att de måste byta förvaringsinstitut. Kostnaderna kommer att bestå dels i att instruktioner och rutiner kommer att behöva ändras i kontakten med det nya förvaringsinstitutet, dels av själva flytten av värde- papper. Kostnader för ändringar av rutiner och instruktioner för kontakter med det nya institutet blir av engångskaraktär och bör kunna hanteras i den befintliga organisationen. Skulle det trots allt medföra ökade kostnader för fondspararna får detta vägas mot det förbättrade skydd som åstadkoms genom förslaget. Själva flytten av värdepapper kommer emellertid att innebära extra kostnader för fondbolagen. Erfarenheten av liknande omflytt- ningar är dock att det mottagande institutet behandlar den nya kunden välvilligt för kostnader som är hänförliga till själva bytet. Det förvaringsinstitut som blir av med en kund lär däremot debitera fondbolaget för flytten av värdepapper enligt avtal. Denna kostnad kan beräknas till i genomsnitt av fond- förmögenheten.3 I tilläggsdirektiven till utredningen (dir 2002:48) efterfrågas särskilt en redogörelse för de ekonomiska konsekvenser som de ändrade reglerna medför för . I utredningens delbetänk- ande gjordes bedömningen att kommer att behöva extra resurser till det nya tillståndskravet för fondbolagen, nya och förändrade föreskrifter för fondbolagen samt förstärk- ningar i form av extra utbildningsinsatser för personalen. Till en del måste nya föreskrifter skrivas eftersom utredningen har föreslagit föreskriftsrätt inom nya områden. De gamla före- skrifterna måste också i många fall arbetas om och utvidgas. Även förslagen om lednings- och ägarprövning kommer att vara en resurskrävande juridisk och administrativ uppgift. För detta ända- mål behöver anställa fler jurister. Med den nya regleringen kommer tillsynen att bli mer om- fattande. Förslagen innebär bland annat att fondbolagen kommer att underkastas kapitalkrav vilket kommer att kräva analys och 3 Enligt uppgift från förvaringsinstitut är av den totala kostnaden för tjänsten förvarings- institut ungefär hälften till följd av den fasta avgiften och hälften hänförlig till den rörliga delen av avgiften. Med ovanstående beräkningar som underlag skulle fondbolaget drabbas av en extra kostnad som är av . Den fasta delen i avgiften påverkas inte av byte av förvaringsinstitut. Även förslaget om ett flaggningsförfarande vid onot- erade innehav kommer att kräva utökade resurser. Dessutom medför de regler som följer av de nya ucitsdirektiven att fonderna i större utsträckning kan investera i derivat vilket ställer större krav på fondbolagens riskhantering. Tillsynen kommer för detta ända- mål att omfatta fondbolagets riskhanteringssystem innefattande vilka typer av derivatinstrument som en fond får placera i, vilka de underliggande riskerna är, kvantitativa begränsningar och metoder som valts för att beräkna risker som följer med transaktionen. Denna tillsyn är mer komplicerad och tar mer tid i anspråk än den nuvarande. Det gör att det blir nödvändigt med mer personal för den operativa tillsynen samt att personalen behöver utbildas i de nya frågorna. Vidare medför utredningens förslag beträffande specialfonder en mer komplicerad process vid tillståndsgivningen och vid tillsynen. Specialfonder med minimiinsättning på som riktar sig till investerare kommer att kunna bli mycket stora sett till fondvärde. Förslaget ställer nya krav på tillsynen eftersom fonderna skall kunna få obegränsade undantag från lagens krav på placeringar och information samt kunna vara helt unika. Förslagets ökade fokusering på risknivåer och uppföljning av dessa kräver också utbildningsinsatser för personal. Dessutom måste beaktas att fondandelsfonderna är en växande kategori och att ska bedöma om underliggande utländska fonder är underkastade en godtagbar tillsyn och om dessa underliggande fonder har placeringsregler/fondbestämmelser som uppfyller grundläggande krav. Detta ska göras vid själva till- ståndsgivningen men även en löpande kontroll av fondernas plac- eringar måste göras. Åtminstone följande extra resurser bedöms nödvändiga för . För normering (föreskrifter) och ansökningsförfarande För tillsyn och ansökningsförfarande Finansiering av ökade utgifter föreslås ske genom att deras anslag utökas. Eftersom har i uppdrag att ta ut avgifter av de företag som står under deras tillsyn innebär dock inte anslagshöjningen en nettokostnad för staten. I praktiken är det fondbolagen som via avgifter kommer att få betala för utökade verksamhet. Några andra effekter på de områden som räknas upp i 15 § kom- mittéförordningen (1998:1474) finns inte. Några andra negativa effekter på samhällsfunktioner eller samhällsintressen förutses inte heller. Förslaget till lag om investeringsfonder Paragrafen ändras för att uttryckligen möjliggöra för s.k. differ- entierade avgifter. Frågan behandlas i avsnitt 2.5.5. I första stycket anges nämligen som huvudregel att alla andelar skall behandlas på samma sätt. Denna likabehandlingsprincip har ansetts förhindra att fondbolaget för en fond tar ut olika avgifter från olika andelsägare. I stället förekommer att fondbolaget tar ut samma avgift och sedan ger tillbaka en del till vissa andelsägare. Lagändringen syftar till att möjliggöra för olika avgiftssättning. Att bedriva fondverksamhet är förenat med kostnader som inte ökar i samma takt som den förvaltade fondförmögenheten ökar; marginalkostnaden är låg. Detta innebär att fondbolaget tjänar på att dra till sig ett större kapital och därför är beredd att pruta på avgiften för större investerare. finns den möjligheten endast genom att fondbolaget ger tillbaka en del av förvaltningsavgiften till vissa investerare, t.ex. PPM. Denna ordning är inte transparant och det är svårt att få en bild av vilka rabatter som ges på detta sätt. En fördel med på förhand och i fondbestämmelserna angivna kriterier för rabatter är således att alla potentiella investerare vet vad de kan få för rabatter och rätta sig efter det. Grunderna för hur fondbolaget tar ut avgifter skall anges i fondbestämmelserna. Det är naturligt att fondbolaget också anger hur avgifterna skiljer sig åt mellan olika kategorier av andelar. Beräkningsgrunden måste vara objektiv och lika för alla som uppfyller de fastställda villkoren. Fondbolaget får alltså inte ge sig själv rätt att efter eget fritt skön differentiera avgifterna. Naturligt är att avgifterna varieras beroende på investerat kapital. gränser är lätta att definiera och använda. Det kan dock tänkas finnas även andra objektiva kriterier som kan godkännas, under förutsättning att en större krets investerare har möjlighet att uppfylla dessa kriterier. Sålunda kan t.ex. sparande via s.k. unit- link-försäkringar får en särskild avgiftssättning. Det torde också vara lämpligt att tillåta en särskild kategori av fondandel som endast säljs till PPM. Visserligen utgör PPM endast en kund, men med hänsyn till att PPM inom det allmänna pensionssystemet vänder sig till en stor krets sparare bör undantag medges. Det bör ankomma på att i samband med godkännandet av fondbestämmelserna bedöma om villkoren kan godtas. Av 3 kap. 22 § framgår också att inspektionen får meddela närmare före- skrifter om vad som skall ingå i fondbestämmelserna; härigenom kan alltså inspektionen närmare ange hur grunderna för differen- tierade avgifter skall utformas. Paragrafen är ny och behandlas i avsnitt 3.1.5. Regeln motsvarar den som finns i artikel 37 i ucitsdirektivet och möjliggör för fondbolag att stänga en fond om det skulle ligga i andelsägarnas gemensamma intresse. Så är fallet om fondförmögenheten och därmed fondandelarna inte kan värderas till sitt marknadsvärde. Om fondbolaget i stället skulle tvingas att sälja eller lösa in andelar till ett tidigare fastställt värde, eller till ett uppskattat värde, finns en risk att vissa andelsägare gynnas på bekostnad av andra andelsägare. Detta är inte förenligt med likabehandlingsprincipen. Det kan också finnas ett värde i att andelsägarna inte behöver känna sig tvingade att vidta åtgärder avseende sitt sparande i en krissituation. I de fall det är lämpligt att stänga en fond bör givetvis stäng- ningen inte bli längre än vad som är nödvändigt. Det är fond- bolagets ansvar att bedöma vilka av deras fonder som skall bli före- mål för stängning vid t.ex. en naturkatastrof, och . skall informeras om stängningen, men det är fondbolagets ansvar att stängningen går rätt till. Om inspek- tionen vid anmälan gör den bedömningen att fondbolaget miss- tolkat lagens möjligheter eller i övrigt missbrukar rätten till stäng- ning, finns möjligheten för inspektionen att förelägga fondbolaget att vidta rättelse (se 8 kap. 13 §). Paragrafen är ny och behandlas i avsnitt 5.3. I årsberättelsen skall fondbolaget närmare redogöra för hur de har agerat i situationer som kan ha inneburit en intressekonflikt. Intressekonflikter kan uppstå såväl när fondbolaget placerar en fonds medel som när fondbolaget agerar i ägarfrågor. Så kan vara fallet om fondbolaget för en fonds räkning t.ex. deltar i en nyemission som sköts av något annat bolag i koncernen eller om fondbolaget röstar på ett visst sätt på bolagsstämman i ett bolag där moderbolaget har intressen. Det går inte att i lag ange alla de situationer som kan uppstå utan det får ankomma på fondbolaget att göra den analysen. Indirekt innebär således denna bestämmelse att fondbolagen måste skaffa sig ett ökat medvetande om potentiella intressekonflikter. I de fall fondbolaget gör affärer med närstående bolag i samma koncern är det lätt att identifiera potentiella intressekonflikter. Så är fallet om fondbolaget köper och säljer värdepapper för en fonds räkning via ett annat bolag i koncernen. I sådana fall uppbär det närstående mäklarbolaget courtage och andra transaktionskost- nader. Det är lämpligt att fondbolaget anger hur stor del av affär- erna som går via närstående bolag. Av 3 kap. 22 § framgår att kan meddela närmare föreskrifter om vad som skall ingå i årsberättelsen. Häri- genom har inspektionen en möjlighet att närmare reglera hur situa- tioner och avtal som innebär potentiella intressekonflikter skall redovisas. Paragrafen är ny och ger fondbolagens revisorer i uppdrag att granska de räkenskaper som ligger till grund för en fonds års- berättelse. Regeln, som behandlas i avsnitt 1.10, har sin mot- svarighet i artikel 31 i ucitsdirektivet och är utformad efter förslag från FAR. Paragrafens första stycke, andra meningen tas bort. skall individuell kostnadsinformation lämnas till fondandelsägare. Informationen skall avse samtliga kostnader som belastat fonden, angivet i kronor och ören. Härigenom får andelsägarna en lätt- fattlig information om vad fondprodukten kostat dem under det På detta sätt skapas en ökad medvetenhet om avgifternas betydelse, även om fondens avkastning utgör den viktigaste informationen. Genom ändringen skall inte längre förvaltningsavgiften (och avgiften till förvaringsinstitutet) särredovisas. Däremot kvarstår kravet på att de totala kostnaderna skall redovisas. Det innebär att förvaltningsavgiften, kostnader för förvaringsinstitut och transaktionskostnader skall ingå i redovisningen. Även andra kostnader som belastar fonden skall tas med i redovisningen. Bestämmelsen diskuteras närmare i avsnitt 2.5.3. Paragrafen ändras i syfte att säkerställa förvaringsinstitutets obero- ende i förhållande till fondbolaget. Bestämmelsen behandlas närmare i avsnitt 1.9.3. Fondbolaget och förvaringsinstitutet får inte ingå i samma koncern. Det innebär att de fondbolag som ägs av en bank eller ett värdepappersbolag inte får anlita modern att vara fonder som förvaltas. får heller inte ligga i ett systerbolag. Genom att förbjuda koncerngemenskap stärks förvaringsinstitutens kontrollfunktion. Även med denna regel finns det behov av att sätta fokus på hur förvaringsinstitutet skall vara organiserat. agerar en eller flera avdelningar i en bank som förvaringsinstitut. Det kan vara så att den avdelning/enhet som normalt tar hand om depåtjänster ser till förvaringen av fondens medel, medan kontroll och verk- ställighet utförs av en särskild enhet. Det finns ingen anledning att förorda den ena lösningen framför den andre, men det finns skäl att närmare reflektera över det som kallas Chinese Walls. I de flesta fall har bankerna tänkt över sin organisation i syfte att säkerställa en tillförlitlig sekretess och tydlig ansvarsfördelning. Inspektionen bör dock ha möjligheten – om det skulle visa sig behövligt – att meddela närmare föreskrifter om hur förvaringsinstitutet skall organisera sig för att fondandelsägarnas intressen skall säkerställas. I paragrafen regleras förvaringsinstitutets uppdrag. Bestämmelsen är utformad efter ucitsdirektivets bestämmelser och efter Finans- inspektionens förslag. Bestämmelsen behandlas närmare i avsnitt 1.9.1. har i princip tre huvuduppgifter; institutet skall förvara fondtillgångarna, verkställa fondbolagets beslut och kontrollera fondverksamheten. Den närmare innebörden av detta uppdrag har diskuterats mer ingående i kapitel 1. Det är mindre lämpligt att detaljreglera förvaringsinstitutets uppgifter i lag; för att åstadkomma en ökad flexibilitet bör den regleringen i stället åter- finnas i föreskrifter. Den tidigare punkten 4 i andra stycket har tagits bort. Där angavs att förvaringsinstitutet skall se till att fondens tillgångar utan dröjsmål kommer institutet till handa. Punkten har inte sin motsvarighet i ucitsdirektivet. Kritiken mot regeln är att den till sin ordalydelse inte stämmer överens med hur verkligheten ser ut. Det går t.ex. inte att säga att tillgångarna kommer förvaringsinstitutet till handa om det är fråga om utländska värdepapper som förvaras av en utländsk depåbank. Som har påpekat är syftet med bestämmelsen att förvaringsinstitutet ser till att förvaringen är betryggande. Detta uppnås genom det föreslagna första stycket, nämligen att förvaringsinstitutet skall ta emot och förvara (eller registrera eller vidta annan liknande åtgärd) fond- egendomen. Punkten 5 motsvarar i huvudsak artikel 7 (3) d i ucitsdirektivet och är delvis utformad efter förslag. Bestämmelsen anger att de affärstransaktioner som utförs för en fond skall avvecklas på marknadsmässiga villkor. Detta innebär i huvudsak att avvecklingen, inbetalning av ersättning m.m., skall ske inom sedvanlig tid och i övrigt på sätt som är normalt på marknaden. I lagrummet reglerades tidigare det s.k. låneförbudet för för- varingsinstituten. Det förbudet föreslås tas bort (se avsnitt 1.9.2). I paragrafen intas nu i stället regler avseende förvaringsinstitutens möjligheter att delegera förvaringen till någon annan (se av- snitt 1.9.4). Varje fond måste ha ett förvaringsinstitut som uppfyller lag- stiftningens krav på förvaringsinstitut. Det är detta institut som ansvarar i enlighet med 10 kap. 2 § för att fondbestämmelserna och lagstiftningen följs. Dessa ansvariga förvaringsinstitut regleras också i ucitsdirektivet. I denna paragraf behandlas den situation där förvaringsinstitutet i sin tur låter en underförvarare ta hand om en viss egendom, finansiella instrument och/eller likvida medel. Denna underförvarare omfattas inte av ucitsdirektivets regler och är inte strikt ansvarigt enligt 10 kap. 2 §. I stället är allt jämt fondens ansvariga förvaringsinstitut ansvarigt oavsett uppdraget till annan. På grund av denna ansvarsfördelning behöver regleringen för förvaringsuppdrag inte vara särskilt detaljerad. Paragrafen är i huvudsak utformad efter förslag och går ut på att underförvararen skall uppfylla de krav som allmänt ställs på ett förvaringsinstitut. Till skillnad från det ansvariga förvarings- institutet behöver dock underförvararen inte vara ett EES-bolag. Fondbolaget skall kunna förbjuda förvaringsinstitutet att delegera förvaringen till annan. Denna möjlighet får anses vara en del av avtalsfriheten mellan fondbolaget och förvaringsinstitutet. Ett undantag görs dock från detta och det är i de fall utländska värdepapper ingår i fonden. Då måste förvaringsinstitutet uppdra åt en utländsk depåbank att förvara värdepappren. I sådana fall bör fondbolaget inte utan vidare kunna diktera villkoren. ansvar enligt fondlagstiftningen förblir oförändrat även om förvaringen uppdragits åt annan. Detta är självklart och någon uttrycklig lagregel fordras egentligen inte. Utredningen har dock – i linje med ucitsdirektivet – i 3 kap. 5 § föreslagit en sådan uttrycklig regel vad avser fondbolaget. Det finns därför skäl att införa en motsvarande regel även avseende förvaringsinstituten. Ansvarets omfattning när utländska depå- banker förvarar utländska värdepapper diskuteras särskilt i den allmänna motiveringen. Paragrafen är ny och behandlar de fall förvaringsinstitutet inte kan fullgöra sina åtaganden på grund av att tillståndet har återkallats, institutet trätt i likvidation eller försatts i konkurs. I sådana fall skall fondbolaget i första hand utse ett annat förvaringsinstitut som kan ta över rollen. Om fondbolaget av någon anledning misslyckas med att utse nytt förvaringsinstitut eller i övrigt förhåller sig passivt ankommer det på att utse ett nytt förvaringsinstitut. Fondbolaget skall genast anmäla till om det inte kan utse ett nytt förvaringsinstitut. En sådan anmälan skall alltså ske direkt och någon fördröjning kan inte accepteras. I fall där ett förvaringsinstitut kan fullgöra sina åtaganden torde föra en öppen och kontinuerlig dialog med de berörda fondbolagen. Det bör därför framkomma relativt tidigt om fondbolaget inte lyckas kontraktera ett nytt förvaringsinstitut. För de fall fondbolaget och förvaringsinstitutet inte kan fullgöra sina åtaganden enligt fondlagstiftningen, måste inspek- tionen utse ett förvaringsinstitut att avveckla fondverksamheten enligt de allmänna bestämmelserna i 9 kap. Bestämmelsen behandlas närmare i avsnitt 1.9.5. Paragrafen är ny och behandlas i avsnitt 3.2.5. Regeln behandlar den situationen då förvaringsinstitutet har sagt upp avtalet med fondbolaget. I normalfallet kontrakterar fond- bolaget ett nytt förvaringsinstitut innan uppsägningstiden gått ut. Om så inte sker – t.ex. för att fondbolaget inte kan finna ett nytt förvaringsinstitut som är villigt att åta sig uppdraget – uppstår ett problem. kan ju inte lämna ut den förvarade fondegendomen till fondbolaget och inte heller till fondandels- ägarna. har förvaringsinstitutet ett ansvar gentemot fondandelsägarna som inte upphör automatiskt enbart på grund av att avtalet med fondbolaget har löpt ut. Det går att beskriva situationen mellan fondbolaget, förvaringsinstitutet och fond- andelsägarna så att det mellan dessa finns ett trepartsförhållande. Avtalet mellan fondbolaget och förvaringsinstitutet är visserligen uppsagt, men det tänkta avtalet mellan förvaringsinstitutet och fondandelsägarna finns kvar. I de få fall denna situation har inträffat har förvaringsinstitutet fått kvarstå i sin egenskap av förvaringsinstitut i avvaktan på att fondbolaget hittar ett nytt institut. Den nya paragrafen föreskriver i fall där förvaringsinstitutet har sagt upp avtalet, att fondbolaget har på sig att hitta ett nytt förvaringsinstitut. Tidsfristen börjar löpa från det att avtalet mellan fondbolaget och förvaringsinstitutet har upphört att gälla. Detta innebär att det för andelsägarnas skull finns en dubbel uppsägningstid – dels den som anges i avtalet, dels den som stadgas i denna paragraf.