sou · GQB394 · 2003-01-01 00:00:00 — Av materialet framgår i några fall, att den förhörde var klassifi- cerad som nazist klass B eller C. Ingen av de förhörda tycks ha klassificerats som nazist klass A.50 Det normala svaret från den tillfrågade var, att han hade anslutit sig till Nordisk ungdom, Svensk Opposi- tions ungdomsavdelning eller inspire- rad av någon kamrat. Ett försvarsintresse låg ofta bakom anslut- ningen. Organisationen lockade med ett aktivt friluftsliv. Man för- klarade sig i allmänhet inte vara politiskt intresserad. slutade man att betala avgift till organisationen dock i allmänhet utan att anmäla sitt utträde. Man stod alltså kvar i organisationens medlemsförteckningar och erhöll även i fortsättningen dess tid- ningar och propagandamaterial. Skäl till utträde var ofta, att man fått nya intressen eller att man kommit till klarhet om vad organisa- tionen stod för. De flesta tillfrågade sade sig ha gått ur organisatio- nen 1942 eller möjligen 1943. Flera av de förhörda hade deltagit i och några hade tillhört Waffen SS. En furir vid I 1, som önskade befordras till sergeant, hade tagit avsked från trängkår 1941 för att delta i fortsättningskriget. Han hade varit medlem av Svea- borgs kamratförening men gått ur, sedan han förlorat intresse för nazismen. Han ansåg att det var olämpligt att tillhöra ett parti, om man avsåg att fortsätta den militära banan. Han hade kontaktats av Svensk socialistisk samling men inte anslutit sig.51 I några fall visade det sig att den förhörde hade utsatts för falsk angivelse eller att det skett en sammanblandning av personer. Förhören resulterade i de flesta fall i att vederbörande befordra- des alternativt antogs till tjänst eller utbildning efter beslut av che- 50Enligt direktiv skulle klassificering av medlemmar upphöra. verkställd klassificering fick bibehållas för internt bruk men finge under inga förhållanden vidare åberopas eller omnämnas. Se vidare SOU 1948: 7, s. 278. Om den äldre klassifice- ringen A-D m.m. se SOU 1948:7, s. 265 f.f. 51Jämför not 37. Försvarsstaben, inrikesavdelningen, inkomna handlingar, 31/8 1946, serie F X f, volym 22, MUST. Säkerhetstjänst, nazism och högerextremism fen för Försvarsdepartementet.52 I några fall överlämnades ärendet till före beslut. Så skedde t.ex. med en re- montryttare, som sökte fast anställning vid . 53 Enligt meddelande från Försvarets kommando- expedition inkommet till inrikesavdelningen fick en person börja tjänstgöra men ärendet går till Bedömningsnämn- den. Personen antogs inte som officersaspirant efter Bedömnings- nämndens prövning men fick kvarstå som reservofficersaspirant. I ett annat fall antogs personen inte alls efter nämndens prövning. blev det slutliga beslutet från statsrådet positivt. Mycket snart efter slut höjdes röster för tillsät- tande av en nämnd med uppgift att rensa ut nazister ur den statliga förvaltningen. Nazister borde inte anställas och än mindre beford- ras. Bland dem som ställde krav på utrensningar var arbetarekommun.54 Det fanns emellertid även de som var starkt emot en sådan nämnd. Utrikesminister förklarade t.ex. i ett tal inför arbetarkommunen i att han var skeptisk till en utrensningsnämnd. Hemmanazisterna var blott ett irritationsmoment, framhöll han enligt Svenska Dagbla- det.55 tog statsrådet vid ett re- geringssammanträde upp frågor om regeringens utrensningspolitik gentemot nazisterna och om nazister skulle vägras befordran. An- ställning av den kände nazisten som lärare vid Tekniska högskolan i var ett aktuellt fall. innehade en framskjuten ställning inom och var bl.a. en av stiftarna av . Han var byrådirektör i Lantmäteristyrelsen och fick 1946 en tjänst som speciallärare vid K.T.H (arkivkunskap). Denna tjänst kom han att inneha t.o.m. 1953.56 Enligt var regeringen splittrad i Prawitzärendet. De flesta statsråden ansåg att borde avstängas eller 52Se exempelvis Försvarsstaben, inrikesavdelningen, inkomna handlingar, 4/3 nr. 21 1946, volym 51, 29/10 1946, nr. 152, volym 67, 14/2 1946, nr. 126, 2/6 1947, volym 160, 1/11 1946, volym 163, serie F X f, MUST. 53Se t.ex. Försvarsstaben, inrikesavdelningen, inkomna handlingar, 23/12 1946, serie F X f volym 34, MUST. 54Alf W , Den nazistiska utmaningen, Aspekter på , 1997, s. 199. SvD 13/10 1945, tidningsklipp, . 56Statskalendern 1947, 1954. Säkerhetstjänst, nazism och högerextremism skiljas från sin befattning men även andra synpunkter framfördes. vände sig häftigt mot att politisk uppfattning skulle hindra människor i deras yrkesutövning och erinrade om att fått vänta på en professur för att han var soci- aldemokrat. Wigforss fick stöd av statsministern.57 avslutades den hetsiga debatten om Affären Rosenblad i andra kammaren. Debatten i och utanför hade gjort klart för regeringen, att det var nödvändigt att ta itu med nazistfrågan. Regeringen behandlade ingående frågan om en utrensnings- kommitté under . hade man beredning i ärendet. drev hårt linjen politisk kommission understödd av och . , Per , och ville ha en opolitisk kommission d.v.s. med uteslutning av kommunisterna. Statsministerns förslag blev enligt en hygglig kompromiss. När bara Per lyssnar, nog är han skicklig men trivsamt blir det aldrig i en regering, där han dirige- rar.58 tillsatte regeringen en nämnd med uppgift att att biträda med bedömning av uppkommande ärenden rörande tjänstemän som befarades brista i lojalitet mot samhället. Nämn- den antog namnet av vissa befattnings- havares pålitlighet eller . I ett yttrande till statsrådsprotokollet motiverade justitieminis- tern nämndens tillsättning på följande sätt. Förhållandena under kriget hade framtvingat en kontroll vid anställning och befordran av militära befattningshavare för förebyggande av infiltrering av nazistisk åskådning. Anmärkningar hade riktats mot tillvägagångs- sättet vid kontrollen. Denna ansågs inte tillgodose rättssäkerhe- tens krav. En kontroll hade också visat sig önskvärd i fråga om be- fattningshavare inom polisen. Man behövde inte genom en sådan kontroll komma i strid med regeringsformens principer om för- tjänst och skicklighet som enda befordringsgrunder och om ordi- narie tjänstemäns oavsättlighet annat än på grund av straffbar hand- ling. Nämndens uppgift skulle vara att i befordringsärende rörande särskilt militära och polisiära befattningshavare, där fråga kunde 57Tage 9/3 1946, , Dagböcker 1945-1949, utgivna genom , 2001 58Tage 28/4 1946, , Dagböcker 1945-1949, utgivna genom , 2001 Säkerhetstjänst, nazism och högerextremism föreligga om bristande lojalitet på grund av nazistisk åskådning, verkställa en allsidig och objektiv utredning och till ledning för av- görande uttala sig om vederbörandes pålitlighet. Ärendena borde upptas av nämnden efter begäran från departementschef. Nämnden skulle sålunda enbart ta fram underlag till beslut. Beslut i ärende fattades sedan av departementschef. Nämnden kunde även på eget initiativ uppta och undersöka särskilda fall. Till ordförande i nämnden utsågs ordföranden i Arbetsdomsto- len, presidenten i och till ledamöter professorerna och statsvetarna och samt riksdagsmannen och re- daktören i vars tidning, Trots allt, de ursprungliga avslöjandena om aktier i hade publicerats. var också riksdagsman och hade varit ecklesiastikminister i samlingsregeringen . Krav på någon form av uppgörelse med nazisterna hade alltså ställts från allmänhetens sida. Reaktionerna på tillkomsten av och dess befogenheter var dock blandade. Nämnden gavs många namn beroende på vilken inställning man hade och vilka förhoppningar man knöt till den. , , , , , var namn som fi- gurerade. Direktiven var oklara ansåg Handels- och . Nämnden skulle så väl yttra sig om redan i tjänst varande befattningshavare som utöva politisk censur av unga officersäm- nen. framhöll det författningsmässigt tveksamma med nämnden. Den måste ses som ett provisorium och kunde tole- reras som en politisk krisföreteelse. Den borde försvinna så fort som möjligt, eftersom dess tillkomst stod i samband med en av enskilda medborgare stimulerad nervös opinion. bidra till att denna opinion lugnades och att de gamla befordrings- grunderna skicklighet och förtjänst rensades från tidens tillfälliga slam, då skulle den ha gjort sin tjänst. Enligt hade nämnden tillsatts inte av sakliga utan av rent politiska för att inte säga taktiska skäl. Man söker avlasta sitt ansvar på en speciell institution och dit dirigera alla av kommunister inspirerade fackfö- reningsresolutioner för utrensningar. var kritisk till att nämnden enbart skulle granska nazister och inte kommunis- Säkerhetstjänst, nazism och högerextremism såg positivt på nämnden. Den nazistiska pressen var av förklarliga skäl mycket negativ.59 Att människor i många fall satte stora förhoppningar till nämn- den och dess möjligheter att avslöja och rensa ut personer med na- zistisk inställning från deras befattningar framgår av brev, både anonyma och undertecknade, som sändes till . Namn- givna personers avgång från offentlig och privat tjänst krävdes och anklagelser av olika slag riktades mot personer. Flera av breven är av ren skvallerkaraktär, vilket för övrigt också kännetecknar många av de brev, som av privatpersoner överlämnades till . I sina svar sökte klarlägga nämndens uppgifter. En vanlig beskrivning från hans sida var: Den är en sorts heders- domstol för ämbets- och tjänstemän, vars demokratiska pålitlighet regeringen vill ha omdöme om, eller till vilken en sådan person kan hänskjuta ett fall då han vill rentvå sig, eller också kan nämnden själv påtala ett liknande fall i endera riktningen. Någon hedersdom- stol för ickeämbetsmän är den däremot inte. Nämndens uppgifter var alltså att efter begäran från regeringen genom personutredningar ta fram underlag för beslut om tillsätt- ning av tjänster. Huvudfrågan gällde om vederbörande kunde be- dömas brista i lojalitet på grund av sin nazistiska åskådning. Nämnden skulle inte fungera som en domstol. Dess uppgift var aldrig att skilja någon från hans tjänst. Framställningar från utom- stående skulle också behandlas. Nämndens uppdrag gällde endast statligt anställda. Från Försvarsdepartementet inkom 48 ärenden, alla 1946, från sju, sex 1946 och ett 1947 och från övriga de- partement två. 13 anmälningar inkom från enskilda, 10 1946 och tre 1947. I de senare fallen var det i allmänhet fråga om personer som begärde utlåtande av få tjänster. De ville med and- ra ord bli rentvådda. Dessutom inkom till nämnden 18 anmälningar från allmänheten mot namngivna personer, alla 1946.61 Det var allt- så fråga om ett hundratal ärenden totalt. Nämnden skapade sig en bild av de anmälda personerna genom att hålla omfattande förhör, begära in utlåtanden från överordnade och ta in uppgifter från Säkerhetspolisen. 59Pressrösterna är hämtade från tidningsklipp, alla daterade den 6/5 1946, i Bedömnings- nämndens arkiv, volym 5, RA 60Ture arkiv, volym 4:5, AAB. 61Diarium A, Remisser från departement, Diarium B, Framställningar från utomstående, Diarium C, Meddelanden av konfidentiell natur, arkiv volym 1, RA Säkerhetstjänst, nazism och högerextremism Det övervägande antalet ärenden som Försvarsdepartementet överlämnade gällde personer med låga grader, underbefäl, underof- ficerare och värnpliktiga officerare. I några fall var det löjtnanter som skulle befordras till kaptener. Några var f.d. finlandsfrivilliga. I ett fall gällde frågan tillsättning av en överstebefattning. Arméche- fen vände sig till nämnden. Ärendet gällde en överste vid A 5, som var föreslagen till chef för artilleriregemente. Nämnden hade ingenting att erinra och vederbörande fick tjänsten. Det kanske mest spektakulära fallet gällde inte en medlem av krigsmakten. Ärendet togs upp av ecklesiastikministern och gällde utnämningen av ett undervisningsråd. Det tilltänkta undervisnings- rådet var medarbetare i . Nämndens karaktäristik av honom kan synas märklig med tanke på den befattning han inneha- de: Att sannolikhet talar för att hans åtgärd att engagera sig på sätt som skett beror på bristfällig politisk och kulturell överblick och på därav föranledd omisstänksamhet. Nämnden saknar därför anled- ning att ifrågasätta annat än att han i nationellt hänseende är fullt lojal och pålitlig.62 Nämndens bedömning var i de allra flesta fall att en person, även om han hade varit eller alltjämt var nazist skulle uppträda lojalt mot sitt land i en krigssituation . Kaptenen , som hade varit frivillig i och som tillhört Lindholmrörelsen sades ha varit nazist av ideologiska skäl. Hans nationella pålitlighet kunde inte ifrågasättas. Han skulle ha gjort sin plikt i ett svenskt försvarskrig mot . Hinder mot hans befordran till major borde inte föreligga. Tilläggas kan att Hedengren själv hade vänt sig till nämnden med en försvarsskrivelse.63 I flera fall fram- hölls, att personen i fråga var naiv och hans politiska uppfattning föga genomtänkt. Endast när det gällde några få personer var nämnden tveksam till deras pålitlighet, och i några av dessa fall av- stod regeringen från en utnämning. I övrigt befordrades, alternativt antogs, personen till aktuell befattning. överlämnade nämnden till regeringen en om- fattande VPM över gjorda erfarenheter. I skrivelsen framhölls, att nämnden ännu inte fått att pröva något fall som rört en nazist i le- dande ställning. Anmälningarna hade enbart gällt personer på un- derordnade poster i rörelsen eller endast män i ledet. Många hade inte ens haft fast anknytning till någon nationalsocialistisk organi- sation. Nämnden hade funnit sin uppgift i det närmaste olöslig mot bakgrund av de fall som hade överlämnats för bedömning. den 20/6 1946, arkiv, volym 2, R.A. 63Bedömningsnämndens arkiv, volym 2, R.A. Säkerhetstjänst, nazism och högerextremism till var att rättssäkerhetens krav måste iakttas men också det osäkra underlag, som nämnden hade att grunda sina uttalanden på. Det förhållande att en person hade kontakt med eller hade uttryckt sympati för nationalsocialistisk rörelse utgjorde inte tillräcklig grund för att stämpla honom som opålitlig. Vi ha i detta land ett fritt samhällsskick. Var och en är berättigad att tycka och tänka vad han vill i samhälleliga angelägenheter och att opåtalat offentligen ge uttryck för sin uppfatt- ning, så länge han icke därigenom handlar i strid med gällande lag. Ingen kunde betecknas som opålitlig och olämplig enbart på grund av sina åsikter. Om någon på grund av dessa sina åsikter handlat i strid med gällande lag och begått förrädisk handling, föll det inte under nämndens bedömning utan var en vanlig polis- och dom- stolssak. Vid förhören hade tre grupper av nazistsympatisörer kunnat ur- skiljas, idealisterna, medlöparna och strebrarna. Det idealistiska motivet var det klart dominerande. Inställning- en präglades av stor naivitet. Faran från öster var det allt överskug- gande hotet. Därför var ett starkt nödvändigt. Nedrust- ningen av försvaret hade skapat de flesta nazisterna av den typen. De flesta som nämnden hade haft kontakt med hade anslutit sig till de nazistiska partierna . De mer intelligenta hade ändrat inställning när de blivit äldre. Dessa idealister hade förkla- rat, att om blivit angripet skulle de ha kämpat på den lagliga regeringens sida. Nämndens uppfattning var att denna grupp hade uppträtt öppet och ärligt. Gruppen medlöpare hade i allmänhet förlorat intresset för den nazistiska rörelsen när det började gå dåligt för . Strebrarna var de farligaste. Den nazistiska rörelsen hade dragit till sig en mängd misslyckade individer, som i rörelsen såg en möj- lighet till revansch. Erfarenheterna från och hade visat att dessa personer var de farligaste. Nämnden hade inte stött på något fall som med absolut säkerhet kunde sägas tillhöra den kategorin. Eftersom aldrig ställdes inför en ockupation, var de omöjligt att säga vem som skulle ha visat sig vara pålitlig, och vem som skulle ha blivit förrädare. För det stora flertalet var nämnden hänvisad till att fälla ett omdöme enbart efter ett psyko- Säkerhetstjänst, nazism och högerextremism logiskt övervägande och det är denna uppgift som nämnden tillåtit sig att beteckna som nära nog olöslig. Avslutningsvis fastslog nämnden att det kunde ifrågasättas, om inte en övervakning vad gällde befattningshavares pålitlighet, som var nödvändig så länge landet var i fara, nu kunde upphöra för and- ra fall än de rent kriminella. Ett alternativ kunde vara, att endast utöva kontroll när det gällde tjänster av särskild betydelse för samhället eller där man hade rätt att ställa särskilt höga krav på in- nehavarens omdöme och pålitlighet. I skrivelse begärde nämnden att dess verk- samheten skulle upphöra. Först fattade Kungl Maj:t ett sådant beslut.64 anteckningar från nämndens sammanträden visar vilka svårigheter man hade att brottas med, och den vånda man kände inför uppgiften att bedöma människors lojalitet i en tänkt situation, och med ledning av förhör och uppgifter från Säkerhets- tjänsten, föreslå regeringen åtgärder. Redan av anteckningarna från första sammanträdet framgår hur tveksam man var inför direktiven. Ordföranden inställning var säkert av avgörande betydelse. säger han enligt , Jag har aldrig i livet misskött något uppdrag som det här och att han med utomordentligt gott samvete begärt hos att få sluta utan att utreda polisen. hade nämnden fått regeringens uppdrag att med led- ning av de i den Hasselrothska utredningen upptagna befattnings- havarna utpeka dem, vilka kunna anses sakna det förtroende som bör tillkomma polisman. Nämnden upphörde innan det uppdraget hade slutförts och inrikesminister återkallade upp- draget genom skrivelse 65 sista anteckning är från . Han har då talat med om nämnden. Han förstår, att inte är road av den men skall stöta på så vi får någon ordning.66 Statsminister uttalade i samband med ett interpel- lationssvar till , att han var ense med i dess slutsatser, att det var omöjligt att veta, vilka som i en kritisk situation skulle ha visat sig pålitliga och vilka 64Bedömningsnämndens arkiv, volym 1, RA. 65Statsrådsprotokollet , PM till föredragning i . Skrivel- se från chefen för , arkiv, volym 3, RA. 66Ture anteckningar från förhören i , 4/6 1947, 10/1 1948, arkiv, volym 4:5, AAB. Säkerhetstjänst, nazism och högerextremism som skulle ha visat sig vara opålitliga.67 reaktion på Be- dömningsnämndens arbete återkommer jag till. Som ett led i undersökningarna om de svenska nazisternas lojalitet under kriget sändes advokaten och kriminalkom- missarie på regeringens uppdrag till Nürnbergrät- tegången . uppdrag var att följa rät- tegångsförhandlingarna och se, om något material från politiska utgångspunkter kunde vara av intresse för den . skulle undersöka, om den dokumentation som hade insamlats i för att bilda underlag för processerna, innehöll bevis för att samarbete hade ägt rum mellan svenskar, i egenskap av politiska sammanslutningar eller enskilda, och den tyska nazistregimen. skulle också försöka att få till stånd förhör med tyskar, som internerats av de allierade, och som kunde tänkas ha upplysningar att ge om ett eventuellt samarbete. Vad gällde dokumenten, påträffades intet av betydelse i sam- manhanget. Domare , , hade för övrigt vid förfrågan från framhållit, att enbart dokument som var direkt be- lastande för de anklagade i krigsförbrytarprocessen, hade samlats i . uppfattning var att dokument, som kunde ut- göra bevis för att svenska industri- och affärsmän hade samarbetat med naziregimen hade skickats över till för att tjäna som försvar för amerikanska åtgärder att ta upp vissa svenskar på deras svarta lista. De förhör som höll med diverse personer om svenska nazisters samröre med den tyska regimen gav ingenting utom i ett fall. En representant för tyska 67 Första kammarens protokoll 1947, nr. Observera att varken eller använder starka ord som förrädare eller landsförrädare. diskuterar i sin bok utmaningen, s. 199 varför den svenska uppgörelsen med nazister och tyskvänner efter kriget aldrig blev något annat än en krus- ning på ytan jämfört med övriga nordiska länder och ute i . Det sammanhängde enligt med, att hela det politiska etablissemanget hade haft ett gemensamt ansvar för den förda politiken och att statsministern efter kriget liksom under kriget hette Per . En mer djupgående revision skulle därför få karaktären av en uppgörel- se med hela det svenska politiska systemet. Vad inte diskuterar är möjligheterna att döma personer enbart på grund av deras åsikter eller medlemskap i parti. Säkerhetstjänst, nazism och högerextremism framhöll, att man inte kände till att några pengar skulle ha betalats ut till nazistledare eller nazistorganisationer i . Förhör och anteckningar gjorda av svenska kommissionen vid rättegången i , volym 1-4. , 11/6 1946, Minnesanteckningar över resan till , , PM 3/6 1946., . Säkerhetstjänst, nazism och högerextremism 3Övervakning av nazistiska och högerextremistiska organisa- tioner 1946-1980 Vid Generalstabens polisbyrå, som tillkom 1914, registrerades misstänkta utlänningar och kommunister. Polisbyrån avvecklades och för övervakning av utlänningar tog över verksamheten. Huvudvikten lades nu på kon- troll av utlänningar. övertogs uppgiften att uppdaga och förhindra brott mot rikets säkerhet av kriminalavdel- ning, sjätte roteln. Härefter tycks registreringen ha fått större om- fattning och blivit mer systematisk. I samband med den nationalso- cialistiska rörelsens framträdande inleddes också en registrering av nazister. Allmänna säkerhetstjänstens tillkomst för- ändrade förutsättningarna för registrering av ytterlighetspartierna.69 I cirkulärskrivelse uppdrog Säkerhetsche- fen åt övervakningscheferna att med hjälp av polismyndigheterna ute i landet uppgöra förteckningar över de kommunister och nazis- ter, som kunde antas inta en ledande ställning. För att fullfölja des- sa uppgifter övertog Säkerhetstjänsten uppgiften att föra de register över kommunister och nazister, som upplagts av polismyndigheter ute i landet. De i förda registren gjor- des till centralregister för hela landet.70 I och med tyskarnas an- grepp på och intensifierades övervakningen av nazister och nazistsympatisörer.71 beslöts att specialregistret över kommunister ej läng- re skulle föras. Endast de kommunister som misstänktes för illegal verksamhet skulle registreras. Övervakning och registrering av na- 69Se härom Parlamentariska angående flyktingärenden och säker- hetstjänst III Betänkande angående Säkerhetstjänstens verksamhet, s. 265 f.f., SOU 1948:7. 70SOU 1948:7, s. 266 f. En noggrann redogörelse för hur registreringen av kommunister och nazister skulle gå till finns i SOU 1948:7, s. 276 bl.a. klassificeringen i klass A-D. 71SOU 1948:7, s. 295 f.f. Säkerhetstjänst, nazism och högerextremism zister bestod i samma omfattning som . uppgick antalet registrerade nazister till 12 990.72 Vid kommender- ing av officerare och värnpliktiga till olika befattningar höll För- svarsstaben kontakt med Säkerhetstjänsten och fick del av de upp- gifter, som kunde ha betydelse för den aktuella planeringen. Under kriget sände Allmänna säkerhetstjänsten till Försvarsstabens inri- kesavdelning listor över officerare som var registrerade hos Säker- hetstjänsten och Statspolisens tredje rotel.73 Registreringen av kommunister återupptogs . Efter slut upplöstes Allmänna säkerhets- tjänsten. Övervakningen av de politiska ytterlighetsriktningarna övertogs av den vanliga polisorganisationen med Statspolisen som samordnande instans. Säkerhetstjänstens centrala register överför- des till Statspolisen med dess chef statspolisintendenten som ansva- rig. Polisväsendets förstatligande innebar att verksamheten övertogs av med en central organisation och en fältorganisation med regions- och länssektio- ner. Spanings- och registerhandlingarna, sakakter och personakter övertogs av den nya organisationen. utfärdade tjänsteföreskrifter för insamling och insändande av uppgifter till Säkerhetspolisens register.