sou · GQB3118d3 · 2003-01-01 00:00:00 — I kvartalsräkenskaperna görs beräkningen på sektorer och i årsräkenskaperna görs beräkningen på ändamål enligt COFOG. Relativa förskjutningar mellan ändamål gör att produktivitetsutvecklingen totalt ändå kan avvika från noll. Om man i hade gjort ett antagande om att produktivite- ten i den offentliga produktionen ökade med en procent skulle BNP-utvecklingen ha blivit en tiondel högre (beräkningen är gjord på grov nivå). Olika länder har något olika metoder för fastprisberäkning av icke marknadstjänster. I några länder används löneindex på relativt detaljerad nivå (olika personalgrupper), i några länder görs något antagande om produktivitetsutveckling. lingen går mot att i allt högre grad försöka hitta direkta volymmått på produktionen av icke-marknadstjänster. Några länder har, åt- minstone delvis, redan infört sådana metoder, t.ex. . Inom EU skall länderna gå ifrån att använda input- relaterade mått på produktionen i fasta priser, åtminstone för individ- relaterade tjänster som utbildning och sjukvård. Utvecklingsarbeten pågår inom nationalräkenskaperna för dessa områden, såväl i som i andra länder. För kollektiva tjänster som t.ex. försvar och rättsväsende kan det dröja längre innan det är möjligt att hitta användbara volymmått. Det är också möjligt att deflatera inkomstflöden och i princip ock- så balansposter som sparande. Det man då får göra är att deflatera med ett prisindex som speglar köpkraften relaterad till en viss korg av varor och tjänster. Genom att sedan jämföra den deflaterade in- komsten med motsvarande inkomst för basperioden kan man mäta hur inkomstens köpkraft har förändrats. I SNA/ENS används be- nämningen real inkomst för inkomster som är deflaterade på detta sätt. Några av de inkomstmått som presenteras i fasta priser är följan- de: Bruttonationalinkomsten (BNI) +primära inkomster från utlandet –primära inkomster till utlandet BNP i fasta priser är i princip ett volymmått på den produktion som skett i landet, eller ett mått på volymutvecklingen av den slutliga användningen. För att beräkna den reala BNI, som är ett inkomstmått, görs vissa justeringar. Den reala bruttonational- inkomsten skall mäta köpkraften hos den produktion som genere- rar inkomsterna. Den totala realinkomst som genereras av produk- tionen är också beroende av hur export- och importpriserna ut- vecklas. Om importpriserna utvecklas snabbare än exportpriserna (dvs. försämrad terms of trade) behövs en större export för att betala importen. Eller omvänt: om exportpriserna stiger snabbare än importpriserna, behövs en mindre produktionsinkomst för att betala för importen. Det finns ingen absolut vedertagen metod för att mäta bytes- vinst eller bytesförlust i utrikeshandeln. I SNA och ENS disku- teras flera olika modeller, men en modell rekommenderas starkare än andra modeller och det är den metod som tillämpas i de svenska räkenskaperna. Den innebär att både exporten och importen defla- teras med en index som är beräknad som ett aritmetiskt medelvärde av export- och importindexarna. Skillnaden mellan exporten och importen deflaterade med sina respektive index och deflaterade med den korrigerade indexen ger bytesvinsten eller bytesförlusten (terms of trade). De primära inkomsterna till och från utlandet deflateras med implicitprisindex för inhemsk slutlig användning (= konsumtion + fast bruttoinvestering + lagerinvestering). Den metoden är vald och används i den svenska publiceringen, för att det är den metod som skall tillämpas vid rapporteringen till EU för inläggning i databaser. För att beräkna real disponibel bruttonationalinkomst görs till- lägg för löpande transfereringar, mottagna från och erlagda till ut- landet. Transfereringarna deflateras också med prisindex för in- hemsk slutlig användning. Sammanfattning av sambandet mellan de olika realinkomstaggregaten: BNP i fasta priser + terms of trade = real inhemsk bruttoprodukt + reala primärinkomster från utlandet – reala primärinkomster till utlandet + reala löpande transfereringar från utlandet – reala löpande transfereringar till utlandet = real disponibel nationalinkomst – kapitalförslitning i fasta priser = real disponibel nettonationalinkomst Hushållens reala disponibla inkomster Hur hushållssektorns inkomster utvecklas realt redovisas i national- räkenskaperna. Även där är avsikten att mäta hushållssektorns köp- kraft och de disponibla inkomsterna deflateras med implicitpris- index för hushållens konsumtionsutgifter. Ett implicitprisindex är ett index som beräknas genom att ett värde i löpande priser divideras med ett värde i fasta priser. Det implicita indexet blir på det viset en sammanvägning av de prisindex som används för att deflatera de varor och tjänster som ingår i t.ex. ett aggregat. Implicitprisindex för BNP kallas ibland BNP-deflatorn och kan beräknas när alla de delar som ingår i BNP har beräknats i löpande och fasta priser. BNP-deflatorn är ett resultat av beräk- ningarna i nationalräkenskaperna och inte en självständig variabel som tas fram före beräkningarna. I den del av nationalräkenskaperna som kallas sektorräkenskaperna ligger tyngdpunkten på de konton som redovisar inkomstomför- delning och inkomstanvändning. De sektorer som redovisas är de s.k. institutionella sektorerna och de slutliga saldona är sektorvis finansiellt sparande. I produkträkenskaperna redovisas branscher och ändamål. Bransch- redovisningen bygger i princip på verksamhetsenheter som statis- tisk enhet. Sektorräkenskapernas minsta byggsten är i stället den institutionella enheten. Institutionella enheter definieras i ENS 2.12–216. Definition: Den institutionella enheten är ett grundläggande eko- nomiskt beslutsfattande centrum som karakteriseras av enhetlighet i beteendet och självständighet i beslutsfattandet under utövande av sin huvudsakliga funktion. En inhemsk enhet betraktas som en institutionell enhet om den har självständighet i beslutsfattandet ifråga om sin grundläggande funktion och antingen har en fullstän- dig bokföring eller det skulle vara möjligt och meningsfullt, både från ekonomisk och från juridisk synpunkt, att sammanställa en full- ständig bokföring om så erfordrades. För att kunna sägas ha självständighet i beslutsfattandet ifråga om sina grundläggande funktioner, måste en enhet: a)ha rätt att äga varor eller tillgångar självständigt; den kan där- för byta ägandet till varor eller tillgångar genom transaktioner med andra institutionella enheter, b)ha förmåga att ta ekonomiska beslut och gå in i ekonomiska aktiviteter för vilka den själv blir direkt ansvarig och har att lagenligt svara för, c)ha möjlighet att ådra sig skulder för egen del, att åta sig andra förpliktelser eller vidare åtaganden liksom att ingå avtal. För att kunna anses ha en fullständig bokföring måste en enhet ha bokföringsmaterial som täcker alla dess ekonomiska och finansiella transaktioner företagna , likväl som en balansräkning över tillgångar och skulder. Följande principer tillämpas då enheter inte klart har de båda karakteristiska drag som utmärker en institutionell enhet: a)hushåll har alltid självständigt beslutsfattande i sin grundlägg- ande funktion och måste därför vara institutionella enheter, även om de inte har en fullständig bokföring. b)enheter som inte har en fullständig bokföring och för vilka det heller inte skulle vara meningsfullt att ställa samman en full- ständig bokföring om så erfordrades, behandlas tillsammans med de institutionella enheter i vars bokföring deras ofullstän- diga konton är integrerade. c)enheter som, även om de har en fullständig bokföring, inte har självständighet i beslutsfattandet avseende sin grundläggande funktion behandlas tillsammans med de enheter som kontrol- lerar dem. d)enheter som uppfyller definitionen för en institutionell enhet betraktas som sådana även om de inte publicerar sin bokföring. e)enheter som är en del av en grupp enheter som ägnar sig åt produktion och som har fullständig bokföring uppfattas som institutionella enheter även om de delvis har överlämnat sin självständighet till den centrala enhet (holdingbolaget) som är ansvarig för den allmänna ledningen i gruppen; holdingbolaget självt betraktas som en institutionell enhet särskild från enheter- na som det kontrollerar, såvida inte b) ovan är tillämpligt. f)kvasibolag har en fullständig bokföring men de har dock inte någon oberoende juridisk ställning. Likväl har de ett ekono- miskt och finansiellt beteende som är annorlunda än deras äga- res och som liknar bolagens. Därför anses de ha självständighet i besluten och de betraktas som egna institutionella enheter. De institutionella enheterna grupperas i institutionella sektorer. De institutionella sektorer som används i de svenska nationalräkenska- perna är: Hushållens ideella organisationer (HIO) HIO ej Klassificeringen till institutionell sektor följer de anvisningar som ges i MIS 2001:2 (MIS = Meddelanden i samordningsfrågor). Gruppe- ringen av sektorer skiljer sig något. I nationalräkenskaperna ligger socialförsäkringssektorn som en undergrupp till staten, medan den enligt MIS 2001:2 är en egen huvudsektor. Enligt MIS finns det två undergrupper till sektorn HIO : HIO exklusive registrerade trossamfund I nationalräkenskaperna är en egen undergrupp skild från övriga HIO. I nationalräkenskaperna är offentlig sektor en huvudgrupp, en- ligt MIS är statlig sektor, sektor och socialförsäkrings- fonder huvudgrupper utan gruppering till offentlig sektor. Vad som ingår i de olika sektorerna I ingår företag som är marknadsproducenter och vars huvudsakliga aktivitet är produktion av varor eller icke- finansiella tjänster. Det är bara företagens svenska delar som ingår; svenska företags filialer eller verksamhetsställen i utlandet ingår inte. Enheter i företagssektorn kan vara aktiebolag, handelsbolag, kommanditbolag, bostadsrättsföreningar, bostadsstiftelser, statliga affärsverk eller filialer till utländska icke-finansiella företag. Vem som äger företagen är egalt, offentligägda bolag tillhör företags- sektorn (med vissa undantag för ett fåtal bolag som inte kan betrak- tas som marknadsproducenter), likaså gör utlandsägda bolag. I företagssektorn ingår också icke vinstdrivande organisationer som betjänar företag, t.ex. arbetsgivarorganisationer och bransch- organisationer. I finansiella företag ingår företag som främst ägnar sig åt finans- förmedling och finansiell serviceverksamhet. Här ingår t.ex. mone- tära finansinstitut, banker (inklusive filialer till utländska banker), bostadsinstitut, värdepappersfonder, fondkommissionärer, investment- bolag m.m. riksbank tillhör finansiell företagssektor. I sek- torn ingår också försäkringsföretag, pensionsinstitut och finansiella serviceföretag som börser, fondbolag m.m. I stort sett råder ett ett-till-ett-förhållande mellan den institutio- nella sektorn finansiella företag och näringslivets branscher SNI 65–67, kreditinstitut och försäkringsbolag. Det finns ett fåtal per- sonliga företag som tillhör bransch 67, t.ex. försäkringsmäklare, som tillhör hushållssektorn och inte sektorn finansiella företag. Det rör sig om ett fåtal, med totalt så liten verksamhet att det i praktiken är negligerbart. I nationalräkenskapernas tabeller redovisas hushållssektorn till- sammans med hushållens ideella organisationer (HIO). I konsum- tionen redovisas i många tabeller egentliga hushålls konsumtions- utgifter skilda från konsumtionsutgifter i HIO, men i sektorräken- skaperna redovisas de två sektorerna tillsammans. Det är önskvärt och planerat, att redovisa dem var för sig. Men för att det skall vara möjligt att helt separera sektorerna krävs utvecklingsarbete och för- bättrat dataunderlag. Då måste t.ex. också transaktioner mellan egent- liga hushåll och HIO skiljas ut. I hushållssektorn ingår individer, eller grupper av individer, i sin egenskap av konsumenter. Där ingår också personliga företagare som är marknadsproducenter och där näringsverksamheten inte går att separera från hushållets ekonomi. Hushållen som producenter av bostadstjänster (se kapitel 3 om produkträkenskaperna) svarar för en relativt stor andel av driftsöverskottet i hushållssektorn. Hushållens ideella organisationer (HIO) är icke vinstdrivande orga- nisationer som betjänar hushållssektorn i syfte att tillvarata hus- hållens intressen eller bedriva humanitär hjälpverksamhet. Exempel på sådana organisationer är idrottsföreningar, fackföreningar, tros- samfund, ideella stiftelser och hjälporganisationer som Röda Kor- set eller . Föräldrakooperativ och brukarkooperativ är andra exempel på enheter som betraktas som icke vinstdrivande och som tillhör HIO. I den offentliga sektorn ingår enheter som är offentligt kontrolle- rade, som inte är marknadsproducenter, vars produktion är avsedd för individuell och kollektiv konsumtion samt enheter som främst ägnar sig åt omfördelning av inkomster och förmögenhet. Enheter- na finansieras huvudsakligen med obligatoriska betalningar från en- heter som hör till andra sektorer. I den offentliga sektorn ingår också intresseorganisationer och andra institutioner som inte är myndigheter, men som kontrolleras och huvudsakligen finansieras av det offentliga. Staten omfattar alla administrativa statliga departement och and- ra centrala myndigheter och institutioner. Där ingår också icke vinstdrivande ideella organisationer som kontrolleras och huvud- sakligen finansieras av staten. Det kan vara ideella föreningar, öv- riga stiftelser eller fonder, allmänna försäkringskassor, offentliga korporationer och anstalter och ett fåtal aktiebolag. De statliga affärs- verken betraktas som marknadsproducenter och redovisas i före- tagssektorn. Några enheter som drivs i form av aktiebolag, t.ex. de kungliga teatrarna och , ingår i den statliga sek- torn och redovisas som statlig myndighet. De kan inte anses vara marknadsproducenter; deras försäljningsintäkter täcker av produktionskostnaderna och de kontrolleras och är huvudsakligen finansierade av staten. förs till stat- liga sektorn, eftersom syftet med bolaget är att finansiera och byg- ga en infrastrukturinvestering, som efter färdigställandet enligt av- tal regelbundet skall nyttjas och betalas av staten. ingår i den statliga sektorn, men klassifi- ceras som marknadsproducent och redovisas i produkträkenskaper- na i näringslivet. Det gör också och enheter för byggnads- och anläggningsproduktion. I socialförsäkringssektorn ingår alla offentliga institutionella en- heter vars huvudsakliga aktivitet är att administrera fonderade social- försäkringssystem. Enheterna har inrättats av och kontrolleras av staten genom lagstiftning eller på annat sätt. Syftet med dem är att ge socialförsäkringsförmåner till hela eller stora delar av samhället. Institutionerna skall ha en självständig ställning gentemot staten; det garanteras genom att förmånerna finansieras via fonder. Socialförsäkringssystemen skall uppfylla två kriterier: Genom lag och förordning är det obligatoriskt för vissa grup- per i befolkningen att delta eller att betala avgifter. Den offentliga sektorn är ansvarig för ledningen av institutio- nen vad beträffar att bestämma eller att godkänna bidrag och förmåner oberoende av dess roll som övervakande organ eller arbetsgivare. Socialförsäkringssektorn omfattar allmänna tilläggspensionssyste- met (ATP) och premiepensionssystemet. De institutioner som admi- nistrerar systemen är de Allmänna pensionsfonderna (AP-fonder- na) och (). I den kommunala sektorn ingår primärkommuner, landsting, kom- munalförbund och kommunförbund. Fram redo- visades som myndighet men den ingår i hushållens ideella organisationer (HIO). I kommunerna finns enheter vars produktion täcks av avgifter och som därför betraktas som marknadsproducenter. Det rör verksam- heter som renhållning och avfallshantering, produktion av vatten och avloppsrening, energiproduktion samt distribution och admi- nistration av bostäder. Sådana enheter ingår i produkträkenska- perna i näringslivet men tillhör i sektorräkenskaperna offentliga sektorn. Kommunala sektorn beräknas och kan redovisas med nedbryt- ning på primärkommuner, inklusive ideella organisationer och lands- ting. I vissa fall redovisas den offentliga sektorn konsoliderad. I en kon- soliderad redovisning har transaktionerna mellan de ingående sek- torerna nettats ut. De transaktioner som nettobokförs är framför allt de stora inkomstströmmarna mellan staten och kommunerna. I utlandssektorn bokförs de transaktioner som de inhemska en- heterna har med utlandet. Summan av inhemska transaktioner är alltså definitionsmässigt lika med de transaktioner som bokförs i utlandssektorn. Skärningen mellan produkträkenskaperna och sektorräkenskaperna I sektorräkenskaperna redovisas de transaktioner som äger rum mellan institutionella enheter. Tyngdpunkten ligger på kontona för inkomstfördelning, inkomstomfördelning och inkomstanvändning. I produkträkenskaperna är det verksamhetsenheter som är de sta- tistiska enheterna och tyngdpunkten ligger på produktion och an- vändning av varor och tjänster. I beräkningen av den offentliga sektorn är produkträkenskaperna och sektorräkenskaperna integrerade. De källor som används täck- er sektorernas samtliga transaktioner. Det är en styrka i beräkning- en eftersom det ger ytterligare möjligheter till analyser och kont- roller. Det ställer också stora krav på det underlag som används i beräkningarna, att det skall vara konsistent och att transaktionerna är korrekt klassificerade. Det underlag som står till buds är inte helt tillfredsställande i det avseendet. Onödigt stora national- räkenskapsresurser får läggas på granskning och kontroll av under- laget och på att utreda konsistensbrister. Det kan vara ganska stora skillnader mellan de statsbidrag till kommunerna som redovisas från utbetalande och mottagande sektor. I nationalräkenskaperna måste man, om det inte går att få samstämmighet, slutligen välja att använda uppgifterna från en av källorna. Vanligen används då den uppgift som lämnas från den statliga redovisningen. Också för den finansiella företagssektorn är beräkningen i stort sett integrerad. Som nämndes tidigare råder det i praktiken ett ett- till-ett-förhållande mellan finansiell bransch i produkträkenskaper- na och finansiell sektor i sektorräkenskaperna, produktionskontot i sektorräkenskaperna hämtas från produkträkenskaperna. Beräkningarna av utlandssektorn hämtar sitt underlag från betal- ningsbalansstatistiken och är i princip samordnad med den statisti- ken. De svenska institutionella enheterna grupperas i angivna sek- torer och deras transaktioner med enheter i utlandet bokförs för sig i ett eget konto, dvs. Icke-finansiella företagssektorn och hushållssektorns (exklusive HIO) produktionsverksamheter ingår båda i näringslivet i produkt- räkenskaperna. Idealt vore att genomföra produktionsberäkningar- na med klassificering också efter institutionell sektor. tills inte varit möjligt att genomföra i de svenska nationalräken- skaperna. Det beror framför allt på att det statistiska underlaget inte medger det. Men det skulle också ställa krav på mer national- räkenskapsresurser. Det underlag som står till förfogande för att beräkna icke- finansiella företag är företagsstatistiken. En beskrivning av hur driftsöverkott och sammansatt förvärvs- inkomst beräknas finns i kapitlet om BNP från inkomstsidan. Konton och transaktioner som ingår i sektorräkenskaperna Sektorräkenskaperna i de svenska NR omfattar de konton som anges nedan. Saldot på varje konto går vidare till nästa konto i konto- följden. : driftsöverskott och sammansatt förvärvsinkomst Allokering av primära inkomster : Justerad disponibel inkomst Användning av disponibel inkomst Användning av justerad disponibel inkomst Till sektorräkenskapernas konton enligt SNA/ENS hör också: Konto för andra volymförändringar : Förändringar i förmögenheten på grund av andra volym- förändringar : Förändringar i förmögenheten på grund av nominella kapital- vinster och kapitalförluster Konto för neutrala kapitalvinster och kapitalförluster : Förändringar i förmögenheten på grund av neutrala kapital- vinster och kapitalförluster Konto för reala kapitalvinster och kapitalförluster : Förändringar i förmögenheten på grund av reala kapital- vinster och kapitalförluster Det finansiella kontot ingår i finansräkenskaperna och saldot på det finansiella kontot är detsamma som på kapitalkontot: finansiellt sparande. På kapitalkontot beräknas sparandet utifrån förändringar i finansiella tillgångar och skulder, medan det från den reala sidan beräknas som inkomster minus utgifter. De övriga kontona, inklusive balanskonton, ingår i nationalför- mögenhetsberäkningarna. Beräkningar av nationalförmögenheten har gjorts och publicerats –talet. Den senaste publicerade beräkningen avser perioden –1995 och publice- rades 1996.1 Beräkningarna är gjorda enligt SNA 68 och anknyter till de tidigare nationalräkenskaperna. När nationalräkenskaperna lades om till SNA93/ENS95 lades nationalförmögenhetsberäkningar- na ned. Nya förmögenhetsberäkningar är planerade och kan i bästa fall bli färdiga . Beskrivningen av sektorräkenskaperna inskränker sig till transak- tionerna i den reala delen av räkenskaperna. Nedanstående tabell 8.1 är hämtad från nationalräkenskapernas definitiva årsberäkning och färdigställdes . Den funge- rar här som illustration till framställningen. Talen i tabellen är av- 1 N10 , Nationalräkenskaperna, SCB 1996. rundade till miljarder kronor och avrundningar gör att den inte sum- merar. I sektorräkenskaperna publiceras produktionskonton för de olika institutionella sektorerna. Som nämndes ovan är beräkningarna för offentliga sektorn integrerade; produktionskontot beräknas sam- tidigt som övriga konton. Produktionskontot för de finansiella före- tagen är detsamma som produktionskontot för branscherna SNI 65–67. Uppdelningen mellan icke-finansiella företagssektorn och hus- hållssektorn är däremot inte baserad på ett egentligt statistiskt underlag. I de tidigare nationalräkenskaperna gjordes inget produk- tionskonto för de institutionella sektorerna utan man startade med driftsöverskottet. Löpande priser, Mdkr Förädlingsvärde, brutto (1-2) till baspris Förädlingsvärde, netto (3-4) till baspris Förädlingsvärde, netto till baspris Övriga produktionsskatter minus övriga Förädlingsvärde, netto till faktorpris (1-2) Löner och kollektiva avgifter Influtna produktskatter minus kalkylerade förvärvsinkomst (3-4-5) Konto 2.1.2 Allokering av primära inkomster Driftsöverskott och sammansatt förvärvsinkom Löner och kollektiva avgifter (till svenska hushåll) Skatter på produktion och import Justering för indirekt mätta finansiella tjänster Primärinkomstsaldo (1+2+3-4+5-6) Konto 2.2 Sekundär inkomstfördelning Löpande inkomst- och förmögenhetsskatter etc Sociala förmåner andra än in natura Summa inkomster (1+2+3+4+5) Löpande inkomst- och förmögenhetsskatter etc Sociala förmåner andra än in natura Summa utgifter (7+8+9+10) Disponibel inkomst (6-11) Institutionella huvudsektorer 1999 (forts.) Löpande priser, Mdkr Konto 2.3 Omfördelning av inkomster in natura Sociala transferingar in natura, inkomster Sociala transferingar in natura, utgifter Justerad disponibel inkomst (1+2-3) Konto 2.4.1 Användning av disponibel inkomst Justering för förändring i hushållens netto- Sparande (1+2-3) Konto 2.4.2 Användning av justerad disponibel inkomst Justering för förändring i hushållens netto- Sparande (1+2-3-4) Förändring i nettoförmögenhet genom sparande och kapitaltransfereringar (1+2) Anskaffning minus avyttring av icke finansiella icke producerade tillgångar Finansiellt sparande (3-4-5-6-7) 1) Ofördelat inkluderar: Differens mellan användnings- och produktionssideberäkning av BNP, -1 mdkr. Indirekt mätta finansiella tjänster, 42 mdkr. Differens mellan influtna och kalkylerade produktskatter, -13 mdkr. Här ges en mer ingående beskrivning av vad som ingår i redovis- ningen av de olika branscherna i produkträkenskapernas bransch- redovisning och de källor som används i årsberäkningarna.