sou · GQB37 · 2003-01-01 00:00:00 — I alla elnät finns trånga sektorer (s.k. flaskhalsar) där ledningarnas kapacitet inte räcker till för att tillgodose aktörernas önskemål om överföring av el. Flaskhalsar kan ha temporära eller strukturella or- saker. Temporära flaskhalsar, som uppstår sällan, kan vara resultat av underhållsarbete, tekniska fel eller speciella marknadsförhållanden. Strukturella flaskhalsar är resultat av nätets utbyggnadsnivå och lokalisering av produktion och förbrukning i nätet och uppstår över eller inträffar med jämna mellanrum. Metoder för att hantera begränsningar i överföringssystemet är en viktig del av elmarknadens funktion. På den nordiska elmarknaden används två metoder för att hantera flaskhalsar: marknadsdelning (prisområdesmodellen) och mothandel. Auktionsprincipen på spotmarknad gör det möjligt att hantera potentiella flaskhalsar mellan länderna i nätet under drift- planeringsfasen, dvs. dagen före elleveransen. Mellan länderna på den nordiska marknaden (samt även internt i Norge2) hanteras flaskhalsar i planeringsskedet genom en uppdelning av spotmarknaden i prisområden vid några få bestämda gränser. Detta förbereds genom att marknaden delas upp i geografiska områden, s.k. elspotområden, i vilka aktörerna skall anmäla sina köp- och säljbud. Beräkningen utgår från de köp-/säljbud som aktörerna lämnar och resulterar i en handelsvolym timme för timme per aktör till det pris 2 Att två prisområden finns i beror däremot främst på att det inte finns någon kabelförbindelse mellan och . Nätbegränsningar, förutsättning för utbyggnad m.m. (systempris) där utbud är lika med efterfrågan. Eftersom aktörerna finns i alla nordiska länder innebär det att fysisk överföring av el utgående från handelsresultatet ofta kommer att flyta mellan länderna. Efter att spotmarknaden har hållit sin auktion kan handeln som följer indikera om elöverföringen mellan några områden kommer att överskrida kapaciteten. Marknaden delas i så fall upp och skilda priser och mängder för de olika områdena utarbetas. Det vill säga att områden på respektive sida om flaskhalsen prissätts var för sig så att handeln över flaskhalsen inte överstiger tillgänglig nätkapacitet. Detta innebär att önskad handel inte kan genomföras fullt ut p.g.a. kapacitetsbrist i ledningsnätet mellan länderna. Prissättningen i respektive elspotområde på vardera sida om flaskhalsen utgår från de bud som finns inom respektive område. Priset ändras (utifrån systempriset) så att handelsvolymen anpassas så mycket att den ryms inom den fysiska överföringskapaciteten. Normalt innebär detta att priset i det ena området stiger till en nivå till vilken handeln ändras, genom förändrat sälj/köp, så att handeln ryms inom tillgänglig kapacitet. I det andra området sjunker priset till en nivå där motsvarande handelsvolym ändras lika mycket. Prisdifferensen som uppstår i respektive område, jämfört med systempris, kan därmed anses delvis bero på hur stort intresset är att köpa och sälja i de olika områdena. I har vi beslutat att inte åtgärda befarade flaskhalsar i stam- nätet under planeringsfasen, utan istället hantera dem under driftfasen med hjälp av mothandel. Härigenom undviks regionala uppdelningar av den svenska marknaden i samband med att flaskhalsar uppträder, vilket garanterar ett enhetligt nationellt elpris på spotmarknad. Mothandel innebär att köper ökad elproduktion i ett område med produktionsbrist och/eller minskad produktion i ett område med överskott, t.ex. om överföringen behöver reduceras mellan och . Mothandel används under driftfasen (leveranstimmen) för att hantera trånga sektorer som kan uppstå var som helst i nätet. Kostnaderna för denna mothandel belastar . Nätbegränsningar, förutsättning för utbyggnad m.m. I sin PM om nätbegränsningar till utredningen har beskrivit för- och nackdelar med de två metoder för att hantera flaskhalsar som används på den nordiska elmarknaden: En fördel är att en klar signal ges om att flask- halsar finns. En nackdel är att det föreligger risk för maktmissbruk, eftersom marknaden är liten. Aktörerna möter också en ökad risk då områdespriset skiljer sig från systempriset som finansiella kontrakt säkras mot om de inte prissäkrar sig. En ytterligare nackdel är att områdespriserna inte självklart speglar de verkliga nätbegränsningarna, eftersom prisområdesgränser inte nödvändigtvis placeras där de strukturella flaskhalsarna finns. Vidare genererar prisområdesmodellen normalt flaskhalsintäkter för de systemansvariga, vilket kan ses som en felaktig signal. Enligt är det därför viktigt att de systemansvariga in- formerar aktörerna att flaskhalsintäkter skall föras tillbaka till ak- törerna, t.ex. via motköp, investeringar i nät eller reduktion av nättariffen. En fördel är att det blir en stor marknad med mindre risk för marknadsmakt. Elhandlarna upplever inga begränsningar i överföringskapaciteten då kostnaderna för motköp betalas av alla som nyttjar näten via nättariffen. Detta ger signaler till nätäga- ren/systemansvarig om till vilket pris en förstärkning av näten bör ske. Handeln mellan aktörerna kan upprätthållas trots nätbegräns- ningar. Nackdelen med mothandel är att inga signaler ges till aktö- rerna om att begränsningar finns. Kostnaderna för mothandel kan bli höga om de förekommer ofta. Det finns dessutom en risk för höga motköpskostnader om ett fåtal företag har stor marknadsandel på motköpsmarknaden. För att mothandelsmetoden skall fungera krävs dessutom att det finns produktion att mothandla, vilket inte är självklart. 6.2Möjliga åtgärder som redovisats till utredningen Många av de aktörer utredningen varit i kontakt med har efterlyst ytterligare åtgärder i syfte att tillförsäkra att det nordiska elbörs- området oftare än vad som var fallet exempelvis fungerar som en gemensam marknad. Därvid har framförts såväl att över- föringsnätet inom och mellan länderna bör byggas ut i ökad ut- sträckning som att mothandel bör utnyttjas i högre grad mellan Nätbegränsningar, förutsättning för utbyggnad m.m. I sammanhanget har ett flertal intressenter även framfört att det vore önskvärt med en gemensam, nordisk systemoperatör. I sina promemorior till utredningen har lämnat vissa kommenterar till förutsättningarna för ytterligare utbyggnad av överföringsnätet respektive ökat utnyttjande av mothandel, vilka redovisas i det följande. Förutsättningar för utbyggnad av överföringsnätet Det nordiska elsystemets stora beroende av vattenkraft medför stora variationer i energibalansen över åren, vilket enligt ställer krav på ett mycket flexibelt system, med hög kapacitet i ledningsnätet mellan länder och andra geografiska områden. Eftersom det inte är möjligt att förutse hydrologiska variationer är det enligt inte samhällsekonomiskt lönsamt att utifrån de mest extrema situationerna bygga bort alla flaskhalsar i elnätet. Snarare bör man utnyttja en kombination av olika åtgärder för att hantera flaskhalsar och finna en investeringsnivå som är skälig i förhållande till mer normala variationer. På uppdrag av utredningen har gjort vissa be- dömningar av kostnader för ytterligare nätförstärkningar, vilka re- dovisats i promemorian Kostnader och kapacitet vid nätförstärkningar (). I denna anges att det är svårt att i generella termer ange vad en nätförstärkning kan kosta eller vad en viss åtgärd ger i ökad kapacitet. Till detta bidrar bl.a. att en ökning av kapaciteten i nätet kan göras på många olika sätt och är beroende av vad som begränsar kapaciteten. Dessutom ger samma investering, t.ex. en ny ledning, olika stor ökning av kapaciteten beroende på var i nätet den görs. Vidare styrs kostnaderna av vilken åtgärd man vidtar och var i nätet man gör den. För att ändå ge en bild av kostnaden för att bygga en ny 400 kV- ledning har överslagsmässigt bedömt kostnaderna för att minska en av de mest betydande flaskhalsarna inom (det s.k. snitt 2 mellan norra och södra delarna av landet) respektive för att utöka kapaciteten mellan och : N Ny 400 kV-ledning i snitt 2. En sådan bedöms av kräva en sträckning eller mer, vilket antas ge en kostnad på . Kapacitetsökningen för en sådan åtgärd är inte analyserad, men blir enligt sannolikt inte så Nätbegränsningar, förutsättning för utbyggnad m.m. hög när man i detta fall bygger en nionde ledning parallellt till de åtta befintliga. N Ny 400 kV-ledning mot . Mellan och börjar man enligt närma sig den maximala kapacitet som kan uppnås med befintligt nät. Det finns tre 400 kV-ledningar mellan länderna. En ny 400 kV-ledning mellan t.ex. södra och skulle därför ge en större ökning av kapaciteten, mellan 500-700 MW. Kostnaden torde enligt Svenska Kraft komma att uppgå till 1,5–, varav ungefär hälften på svensk sida. Enligt promemorian skulle en investering på i nätutbyggnad grovt räknat ge en fördyring av stamnätstariffen med , dvs. ca 0,15-0,/kWh3. Förutsättningar för utökad mothandel Enligt talar starka skäl för att obegränsade motköp vare sig är önskvärt eller möjligt. T.ex. sägs obegränsad mothandel innebära stora ingrepp i driftfasen, eftersom det kan röra sig om stora volymer som skall mothandlas. Stora volymer som ska mothandlas kan innebära stora och okontrollerbara kostnader. Vidare är en förutsättning för mothandel enligt att det finns tillgängliga reglerresurser på var sida om flaskhalsgränsen. Enligt kan ett starkt utvidgat eller obegränsat mothandelsförfarande på nationsgränserna även leda till nya flask- halsar i andra delar av nätet. Mot bakgrund av aktörernas önskan om att hålla ihop den nordiska marknaden har de nordiska systemoperatörerna dock övervägt möjligheterna att utvidga mothandeln vid nationsgränserna. I syfte att vinna erfarenhet om detta har man genomfört en försöksverksamhet med mothandel över gränsförbindelserna i situationer då handelskapaciteten begränsas på grund av planerade avbrott. Mothandel har skett på upp till 500 MW vid bestående fel och vid underhållsarbeten på de nordiska överföringsförbindelserna. Detta innebär att den handelskapacitet som aktörerna sett har begränsats i mindre omfattning än den fysiska överföringskapaciteten till följd av fel eller revisioner av 3 I detta överslag har antagits en investeringsränta om , i enlighet med Svenska Kraftnäts riktlinjer för investeringskalkylering, och en avskrivningstid . Nätbegränsningar, förutsättning för utbyggnad m.m. Aktörerna har därmed sett ett starkare nät. En ut- värdering av försöksverksamheten har gjorts. De erfarenheter som har gjorts är inte odelat positiva enligt . Bland annat kan nämnas att testen givit upphov till problem med volymer och priser i balansreglermarknaden. Konklusionerna av testperioden är att det inte är aktuellt med någon permanent lösning av utökat motköp i denna skepnad. Nordel skall dock utreda vidare kring formerna för en ny modell, eventuellt via elspotmarknaden. har framfört till utredningen att man anser att som praktiskt försök bör införa motköp upp till viss nivå i en överföringsförbindelse, så att exempelvis 1 000 MW i handelskapacitet garanteras i det s.k. Haslesnittet. 6.3Nordels utredning kring annan prisområdesindelning Inom ramen för sin samarbetsorganisation utreder de nordiska systemoperatörerna förutsättningarna för att genomföra en indelning av elspotområden som följer de fysiska flaskhalsarna utan hänsyn till nationsgränser. Utgångspunkten är att gränserna för prisområden placeras på så vis att ett mer optimalt flöde mellan de olika områdena uppnås. Eventuella prisskillnader skulle då avspegla de verkliga begräns- ningarna i kraftöverföringen mellan områdena. Priserna kan härmed fungera som signaler till marknadens aktörer och de systemansvariga företagen, och därmed vara styrande för investeringar. Med en prisområdesindelning som bygger på fysiska flaskhalsar kan också en viss styreffekt uppnås vid lokalisering av nya produk- tionsanläggningar. En annan prisområdesindelning kan dock få konsekvenser för konkurrensen, i synnerhet om det bildas flera mindre områden med färre producenter . Ett viktigt område för de nordiska sy- stemoperatörernas utredning är därför att utvärdera vilka konsekvenser avseende risken för missbruk av marknadsmakt som en förändrad områdesindelning skulle kunna få. Utredningen skulle enligt de ursprungliga planerna vara klar , men har förlängts till . Något förslag fö- religger ännu inte. 7 Prisutveckling i slutkundsledet I detta kapitel analyseras prisutvecklingen i slutkundsledet . Först beskrivs i avsnitt 7.1 hur det totala elpriset (inklusive el, nät och skatter) utvecklats för industri- och hushållskunder. Därefter beskrivs i avsnitt 7.2 mer ingående hur den del av det totala elpriset som elanvändarna kan påverka (dvs. priset på elenergin) har utvecklats efter avregleringen av elmarknaden. I detta avsnitt behandlas endast hushållskunderna. Prisredovisningen avser, om inget annat anges, fasta priser med KPI som bas. Vidare baseras redovisningen på de skattesatser som gäller i större delen av landet. Som kommer att framgå av avsnitt 7.1 har dock vissa nordliga kommuner lägre skattesats. Kapitlet bygger på den rapport (Kartläggning av vissa frågor om strukturen inom elhandelsområdet m.m.) som har tagit fram på uppdrag av utredningen. 7.1Utveckling av det totala elpriset 1990-2000 Nedan beskrivs utvecklingen av det totala elpriset . Redovisningen inkluderar två kundkategorier: industri- och hushållskunder, vilka definierats utifrån en årlig förbrukning av 70 GWh respektive 20 000 kWh. Före elmarknadsreformen bestod elpriset av en elavgift där såväl nätavgift som pris på elenergi var inkluderade. Efter gäller krav på att nät och elhandel skall bedrivas i skilda juridiska personer, varför också elavgiften har delats upp. För jämförelsens skulle redovisas dock i detta sammanhang nätavgift och elpris tillsammans. För att ge en bild av hur det totala elpriset utvecklats bör hänsyn även tas till elskatt och moms. Privatkunder erlägger elskatt samt moms på såväl elavgift som elskatt. fram till , men är skattebefriade och betalar heller ingen moms. I sammanhanget kan också sägas att i nätavgifterna ingår tre typer av myndighetsavgifter. För lågspänningsabonnenter uppgår dessa till till , till och för elberedskap. I nätavgifterna för högspänningsabonnemang ingår till , till och för elberedskap. I figurerna 7.1 och 7.2 nedan visas hur det totala elpriset utvecklats för industri- och hushållskunder . Priserna avser för 1990-1997 årsmedel, för 1998-1999 priserna och priserna . Priserna avser medelvärden för landet. Figur 7.1 Utveckling av totalt elpris för industrikunder, 70 GWh/år (fasta priser, KPI som bas) Källa: 1990-97 IEA, 1998-2000 Som framgår av figur 7.1 har det totala elpriset minskat för industrikunder. Econ visar i sin rapport att nätavgiften sedan avregleringen 1996 i stort sett legat stilla för in- dustrikunderna, varför minskningen hänför sig till elenergidelen. Figur 7.2 Utveckling av totalt elpris för hushållskunder, 20 000 kWh/år (fasta priser, KPI som bas) Källa: 1990-97 IEA, 1998-2000 I motsats till vad som gäller för industrikunderna har hushållens totala elpris stigit . Som framgår av figur 7.2 är det främst höjningar av elskatten som medfört ökade priser för hushållskunderna, medan priset på elenergi och nät har varit fallande också för dessa kunder1. Hur elskatten har utvecklats framgår av tabell 7.1 på nästa sida. Som kommentar till tabellen kan sägas att re- geringen i den senaste budgetpropositionen föreslagit en höjning av elskatten med /kWh för normalhushåll fr.o.m. . 1 I sammanhanget kan påpekas att de ökande hushållspriserna initialt efter avregleringen ledde till att ett antal intresseorganisationer engagerade sig för att få till stånd att sänkta elpriser även skulle komma hushållen till del. Prisutveckling i slutkundsledet SOU 2002:7 Tabell 7.1 Elskatter i konsumtionsledet (öre/kWh) Hushåll – vissa kommuner* * , och : samtliga kommuner, : , och , : , : , : , , och . 7.2Elprisets utveckling för hushållen efter avregleringen Efter avregleringen kan hushållskunderna på elmarknaden grovt sett delas in i två grupper, till vilka elhandelsföretagens erbjudanden ser olika ut, i allmänhet enligt följande indelning: N Kunder som inte varit aktiva på den fria elmarknaden utan behållit sitt gamla avtal (tillsvidarekunder): elhandelsföretaget har ett standardiserat erbjudande, tillsvidareavtal. Tillsvidareavtal motsvarar i huvudsak de avtal som före erbjöds le- veranskoncessionskunder. N Kunder som varit aktiva på den fria elmarknaden genom att antingen byta leverantör eller omförhandla sitt avtal (avtalskunder): elhandelsföretaget har några standardiserade erbjudanden, ofta rörligt pris samt fast pris för perioder om 1, 2 eller . I detta avsnitt analyseras hur prisutvecklingen sett ut i dessa olika avtalsformer efter avregleringen. Som framgått av utredningens sär- skilda skrivelse av (se bilaga 2) var det dock få hushåll som bytte leverantör innan kravet på timmätning avskaffades , varför prisutvecklingen för avtalskunder endast redovisas och framåt. Efter består hushållens totala elpris av fyra komponenter: nätavgift, pris på elenergi, elskatt och moms. Utöver det rörliga priset för själva elen (öre/kWh) tillämpar många – men långtifrån alla – elleverantörer en fast årlig avgift (kr/år), vilken i allmänhet är lika stor för olika typer av hushållskunder. I de följande figurerna redovisas priset på elenergi inklusive fast avgift. I figur 7.3 nedan redovisas hur totalpriset uppdelat på olika komponenter utvecklats för tillsvidarekunder och fram till . Figuren avser lägenhetskunder (2 000 kWh/år) och medelvärden för landet. Figur 7.3 Utveckling av totalt elpris för tillsvidarekunder, 2 000 kWh/år (fasta priser, KPI som bas) Som framgår av figur 7.3 består hushållskundernas totala elpris efter 1996 grovt sett av en tredjedel vardera av nätavgift, elpris och skatter. Det bör också noteras att hushållens totala elpris är högre nu än vid avregleringens början, som sades tidigare främst beroende på att skatterna höjts. Spridningen mellan olika elhandelsföretag har och fram till varit relativt stor vad beträffar priset för elenergi. Detta illustreras av figur 7.4 på nästa sida. I denna, lik- som i följande figurer, redovisas priset inklusive fast avgift. Figur 7.4 Spridning i priset på elenergi för tillsvidarekunder, 2 000 kWh/år (fasta priser, KPI som bas) Figurerna 7.3 och 7.4 ovan bygger som framgått på statistik från och avser utvecklingen fram till . För tiden därefter finns ännu ingen SCB-statistik. För att kunna ge en beskrivning av förhållandena efter införandet av schablonberäkning som även inkluderar utvecklingen har Econ som underlag för sin rapport inhämtat prisuppgifter för 25 elhandelsföretag via internet. Samtliga dessa är att betrakta som företag som aktivt konkurrerar på marknaden, bl.a. ingår de största företagen. I figurerna 7.5 och 7.6 på nästa sida redovisas hur prisutvecklingen för dessa 25 företag sett ut beträffande tillsvidare- och avtalskunder (här avseende 1-års fastprisavtal) och framåt. I figurerna redovisas priserna för tre olika förbrukningsnivåer, mot- svarande typkunderna lägenhet (2 000 kWh/år), villa utan elvärme (5 000 kWh/år) och villa med elvärme (20 000 kWh/år). Observera att figurerna visar löpande priser. Figur 7.5 Pris på elenergi för tillsvidarekunder, inklusive fast avgift (medelvärden för 25 företag, löpande priser) Källa: samt företagens egna hemsidor De prisskillnader mellan små och stora förbrukare som framgår av figur 7.5 beror i huvudsak på att den fasta avgiften får större ge- nomslag för de mindre förbrukarna. Att kurvorna går isär mot slutet av den studerade perioden beror på att flera av elleverantörerna i underlaget införde fast avgift . Figur 7.6 Pris på elenergi för avtalskunder med 1-års fastprisavtal, inklusive fast avgift (medelvärden för 25 företag, löpande priser) Källa: samt företagens egna hemsidor Skillnaden mellan priset för tillsvidarekunder och priset för avtals- kunder motsvarar vad en hushållskund som ännu inte varit aktiv på den fria elmarknaden kan tjäna på att aktivera sig. För ett urval av de tidpunkter som redovisas i figurerna 7.5 och 7.6 framgår denna differens av tabell 7.2 nedan. Tabell 7.2 Differens mellan tillsvidarepris och 1-års fastpris, öre/kWh (avrundat till närmaste halva öre) -1,5 -0,5 Som framgår av tabell 7.2 tycks differensen mellan tillsvidare- och avtalspriser kontinuerligt ha minskat och fram , för att därefter öka något. som genomsnitt över perioden ger siffrorna i tabell 7.2 en differens för lägenheter (2 000 kWh/år) på ca /kWh, för villor utan elvärme (5 000 kWh/år) på ca /kWh och för villor med elvärme (20 000 kWh/år) på ca /kWh2. I kronor räknat motsvarar detta en sparpotential på i tur och ordning /år, /år respektive /år. Det bör dock noteras att det finns en spridning i prissättningen mellan olika företag, vilket innebär att besparingspotentialen kan vara större i enskilda fall. 2 Utredningen har inte analyserat om differensen eventuellt skulle bli större om beräkningen utgick från någon annan av de avtalsformer som erbjuds till kunder som tecknar avtal, dvs. rörligt pris eller fast pris med någon annan tidsbindning. Om så är fallet torde det dock endast röra sig om något enstaka öre/kWh. 8 Elhandelns struktur m.m. Detta kapitel behandlar vissa förhållanden avseende de företag som säljer el till slutkund i . I avsnitt 8.1 beskrivs strukturen på svensk elhandel. Avsnitt 8.2 tar upp vissa av de risker ett elhan- delsföretag har att hantera i sin verksamhet. I avsnitt 8.3 beskrivs hur handelsmarginalerna i elhandeln utvecklats . 8.1Strukturen på svensk elhandel Eldistributionsledet har traditionellt inte präglats av lika hög grad av koncentration som produktionsledet (för en beskrivning av kraftproduktionens struktur, se kapitel 3). Året före elmarknads- reformen, 1995, svarade t.ex. de fem största eldistributörerna för av marknaden, varav hade störst marknadsandel. Efter avregleringen har en strukturomvandling skett som tycks ha ökat koncentrationen. Strukturomvandling är dock långtifrån någon ny företeelse i branschen. fanns drygt 1 500 företag i den svenska eldistributionsbranschen. Som framgår av figur 8.1 på nästa sida hade antalet företag minskat till drygt 500, och har därefter fortsatt att minska. Figur 8.1 Strukturförändringar i eldistributionen introducerades konkurrens i produktion och försäljning av el, som nätverksamheten måste brytas ut och bilda egen juridisk person skild från produktion och handel med el. Detta innebar starkt förändrade förutsättningar för eldistributörerna, t.ex. delades de tidigare elverken upp i elhandelsföretag och nätföretag. Som framgår av figur 8.1 har efter elmarknadsreformen antalet elhandelsföretag minskat snabbare än antalet nätföretag. Noteringen var 145 elhandelsföretag och 201 elnätföretag. är ca 130 elleverantörer verksamma på den svenska slut- kundsmarknaden1. Den minskning som skett av antalet elhandelsföretag tycks främst ha två förklaringar: N Dels har ett flertal (företrädesvis kommunala) elhandelsföretag sålts, och då ofta med något av de stora kraftproducerande företagen som köpare. Några sådana exempel från senare år är förvärv av , av energibolagen i och 1 Enligt Svenska Kraftnäts lista över marknadens aktörer, exklusive helt uppköpta elhandels- företag. , Birkas av och samt kommunala förvärv i och . N Dels har ett antal samägda elhandelsbolag bildats genom att ägare (främst kommuner och föreningar) till mindre och medelstora företag slagit ihop sina elhandelsbolag, som de olika ägarna i allmänhet har behållit enskilt ägande av sina respektive nätföretag. Några exempel på sådana gemensamt ägda elhandelsföretag är Dalakraft, , Kraftaktörerna, Mälarenergi och Östkraft. Trenden mot allt färre elhandelsbolag har i viss mån motverkats av att helt nya aktörer har etablerat sig i elhandel efter avregleringen. Bl.a. har flera stora oljebolag antingen etablerat egen elhandelsverksamhet eller slutit allianser med kraftbolagen för att delta i elmarknaden. Vidare har flera företag introducerat e-handel med el.