sou · GQB35d1 · 2003-01-01 00:00:00 — Ett lämpligt gränsvärde skulle kunna vara den nivå som de av företagen (samt kommuner, landsting, myndigheter, organisationer etc.) som har den högsta sjukfrånvaron överskrider. Dessa arbetsgivare skall göra anmälan till , som därmed kan använda anmälningarna som underlag för sin tillsyns- verksamhet. skall med stöd av en ny bestämmelse i 4 kap. 8 a § arbetsmiljölagen, efter regeringens bestämmande, kunna utfärda föreskrifter om tidpunkt för anmälan. Vidare kommer verket, efter regeringens bestämmande, att med stöd av 8 kap. 5 § samma lag kunna meddela föreskrifter om sanktionsavgift vid överträdelse mot föreskriften om när anmälan om sjukfrånvaro skall meddelas. Den generella sjuklöneperioden skall förlängas . Sjuklönen skall fr.o.m. den femtonde dagen i en sjukperiod höjas till av anställningsförmånerna till den del de är sjuk- penninggrundande. De sammanlagda arbetsgivaravgifterna skall sänkas i mot- svarande mån som kostnaderna ökar på grund av den generella för- längningen av sjuklöneperioden. Enligt lagen (1991:1047) om sjuklön (SjLL) skall arbetsgivaren betala ersättning vid sjukdom till de anställda av en sjukperiod. Syftet med införandet av sjuklön var bl.a. att öka arbetsgivarens ansvar för de anställdas arbetsmiljö och hälsa samt att tillförsäkra de anställda en mer rättvis kompensation för inkomstförluster till följd av sjukdom. Sjuklönesystemet skulle också vara ett effektivare sätt att administrera den korta sjukfrån- varon. förlängdes perioden från 14 . Syftet var att stärka arbetsgivarnas ansvar för det förebyggande arbetsmiljö- arbetet och för tidiga och aktiva rehabiliteringsinsatser. I samband med att sjuklöneperioden förlängdes uppstod en tvist kring frågan om den högre avtalsreglerade ersättning som betalades dag 15 till 28 i sjukperioder skulle betalas även fortsättningsvis. Det konstaterades att rätt till ersättning från avtalsförsäkring respektive kollektivavtal inte förelåg under den utsträckta sjuklöneperioden. Den totala ersättningen till en anställd sänktes under den förlängda sjuklöneperioden. Då detta inte var regeringens avsikt, återinfördes 14 dagars sjuklön. Sjuklönen utgör av anställningsför- månerna, är karensdag. har föreslagit att sjuklöneperioden skall förlängas . Enligt utredningens förslag skall för- ändringen genomföras i två steg. I ett första steg, som föreslås genomföras , förlängs sjuklöneperioden . Sjuk- försäkringsavgiften skall enligt utredningen sänkas med det belopp som motsvarar kostnadsökningarna för sjuklön. Enligt Sjukförsäk- ringsutredningens förslag skall sjukförsäkringsavgiften sänkas med det belopp som motsvarar kostnadsökningarna för sjuklön. Vidare har föreslagit att sjuklönens storlek skall fastställas till av anställningsförmånerna fr.o.m. dag 15 inom sjuklöneperioden, eftersom avtalsreglerat tillägg till sjukpenning inte utges vid sjuklön. Ett flertal remissinstanser har avstyrkt en förlängning av sjuk- löneperioden. Som skäl härför har anförts bl.a. följande. En för- längning innebär endast ökade kostnader för arbetsgivaren utan att ge tillräckligt incitament till förebyggande arbete. En förlängd sjuklöneperiod kan medföra att arbetsgivarna blir mer selektiva vid personalrekryteringen. Vidare kan förekomsten av deltidsanställ- ningar och tidsbegränsade anställningar komma att öka. En sänk- ning av arbetsgivaravgifterna utgör en osäker kompensation för en förlängd sjuklöneperiod. Regeringen diskuterar i 11-punktsprogrammet de förslag som HpH och lämnat an- gående ekonomiska drivkrafter för arbetsgivare att förebygga ohälsa. Regeringen avser också att studera andra alternativa utformningar. (HpH:s understrykningar anger de olika alternativen) Ekonomiska drivkrafter för arbetsgivare att förebygga ohälsa – – – – – – Ett förtydligat och i vissa fall ökat finansieringsansvar för arbetsgivaren är en av de grundläggande förutsättningarna för att den negativa utveck- lingen av sjukfrånvaron skall kunna brytas. Detta förändrade finansierings- ansvar kan innefatta en kombination av olika inslag. En möjlighet som har lyfts fram och diskuterats är en förlängning av den nuvarande sjuklöne- perioden. Även andra möjligheter att förtydliga arbetsgivarens finansierings- ansvar kan komma i fråga. Exempelvis kan denne ges ett visst medfinansie- ringsansvar för den sjukpenningutbetalning som kan bli aktuell efter sjuk- löneperioden. Därutöver finns olika möjligheter att finansiera sjukförsäk- ringen med differentierade arbetsgivaravgifter som beräknas med hänsyn till den variation i de anställdas ohälsa som finns hos olika arbetsgivare. Det finns även indirekta metoder att differentiera arbetsgivaravgifterna. En arbetsgivare som satsar extra på sin arbetsmiljö skulle t.ex. kunna få någon form av nedsättning av sin avgift. Ett viktigt motiv för att ge den enskilde arbetsgivaren ett tydligare finan- sieringsansvar för sjukförmånerna är att denne har väsentliga möjligheter att kunna påverka kostnaderna för ohälsan. Möjligheten bör dock prövas att låta arbetsgivaren få välja egna lösningar för risköverföring och risksprid- ning. Arbetsgivarnas kostnader för förändringarna av finansieringsansvaret förutsätts bli balanserade av minskade avgifter till sjukförsäkringen. Åtgär- derna innebär en ändrad kostnadsfördelning mellan olika arbetsgivare. arbetsgivare som främjar det förebyggande arbetsmiljöarbetet får en lägre avgift än . Det är regeringens bedömning att det ännu är för tidigt att avgöra vilken kombination av åtgärder som har bäst förutsättningar att verka sjukdoms- och skadeförebyggande. Dessa frågor behöver därför beredas vidare. De tänkta förändringarna förutsätter även att en samsyn i dessa frågor kan upp- nås med arbetsmarknadens parter. Det har uppmärksammats att problemen med ohälsan är särskilt stora inom den offentliga sektorn. Möjligheten kommer därför att prövas att införa särskilda ekonomiska drivkrafter i styrsystemen för offentliga arbets- givare. Därvid skall administrativt enkla lösningar tillämpas. – – – Genom en förstärkning av arbetsgivarnas ekonomiska drivkrafter skapas även förutsättningar för att utgiftsutvecklingen för ohälsoförsäk- ringarna skall kunna hållas under kontroll. Även förutsättningarna för en förbättrad arbetsmiljö ökar. En viktig utgångspunkt för det förändringsarbete som beskrivits i denna punkt är att det sammanlagda ekonomiska utfallet för den försäkrade skall vara oförändrat eller förbättrat jämfört med nuvarande förhållanden. Det kan dock i vissa fall uppstå negativa konsekvenser till följd av den ändrade ansvarsfördelningen. Detta kommer att särskilt beaktas i det fortsatta arbe- tet. En förlängd sjuklöneperiod är en grundläggande förutsättning för de insatser och åtgärder som enligt HpH måste ingå i en hand- lingsplan för att bryta den negativa utvecklingen av sjukfrånvaron. oArbetsgivaren måste ges ökade incitament och möjligheter att ta sitt ansvar i hälsoarbetet. o måste avlastas från arbetet med de korta fallen. o Sjukförsäkringen måste göras mer försäkringsmässig. Sjuklönekostnader och sjukförsäkringsavgifter skall oberoende av sjuklöneperiodens längd motsvara kostnaderna i sjukförsäkringen. En absolut förutsättning för förslaget är därför att sjukförsäkrings- avgiften skall sänkas i motsvarande mån som kostnaderna ökar på grund av den generella förlängningen av sjuklöneperioden. Den förlängda sjuklöneperioden innebär inom ramen för en given total kostnad för sjukförsäkringen en omfördelning av kostnaderna till förmån för de arbetsgivare som har en låg sjukfrånvaro. innebär inte någon kostnadsökning för arbetsgivarkollektivet och är ur statsfinansiell synpunkt helt neutralt. En annan viktig för- utsättning är att högkostnadsskydd införs för små företag i enlig- het med vad som föreslås i avsnitt 4.4.1. HpH och tidigare utredningar och forskning har konstaterat att det råder ett starkt samband mellan arbetsplatsförhållanden och anställdas sjukfrånvaro. Arbetsplatsen är vidare den viktigaste och kanske den enda arenan för effektiva förebyggande och rehabilite- rande åtgärder för att minska sjukfrånvaron oavsett hur sjukdomen orsakats. Den genomgång av sjukfrånvarons utveckling som HpH genomfört visar att de allra flesta arbetsplatser är hälsosamma och att den stora majoriteten av arbetsgivare väl uppfyller det ansvar som åvilar dem. Den riktigt höga sjukfrånvaron återfinns framför allt inom vissa delar av den kommunala sektorn och hos ett mindre antal privata arbetsgivare (se kapitel 3). Konsekvensen av den ojämna fördelningen av sjukfrånvaron mellan olika arbetsgivare är att det i det enskilda fallet finns ett mycket litet samband mellan erlagd sjukförsäkringsavgift och faktisk kostnad för försäkringen. HpH konstaterar, liksom regeringen, att ett förtydligat och i vissa fall ökat finansieringsansvar för arbetsgivaren är en av de grundläggande förutsättningarna för att den negativa utvecklingen av sjukfrånvaron skall kunna brytas. HpH har i sina övervägande av utformning av ekonomiska incitament för arbetsgivaren särskilt beaktat oDe selektionsrisker som föreligger i alla system när sjukfrån- varofrekvensen är olika i olika grupper. oDe stora skillnaderna i sjukfrånvaro mellan och framför allt inom olika sektorer, regioner, branscher och storleksklasser och möjligheterna att i finansieringen spegla faktiskt skade- o Hur olika finansieringsformer påverkar sjukförsäkringens administration och resurser. o Konsekvenser av ett särskilt system för den offentliga sektorn. Den allvarliga utslagning/selektering på arbetsmarknaden som äger rum kommer till uttryck i allt fler långtidssjuksjuka och för- tidspensionerade. De åtgärder som HpH föreslår syftar uteslutande till att minska denna utslagning. Selekteringsdiskussionen i sam- band med förslag om ökade ekonomiska incitament för arbets- givare förefaller att i stor utsträckning ha blivit ett slagträ för att undvika obekväma åtgärder. Diskussionen om selektering som följd av ett ökat arbetsgivar - ansvar förutsätter att variationer i sjukfrånvaro i huvudsak beror på de enskilda individerna. Det underlag som finns stöder på ingen punkt en sådan hypotes. Det kan inte heller hävdas att en förlängd sjuklöneperiod skulle öka selektionsriskerna mer än andra alternativ för ett ökat direkt finansieringsansvar för arbetsgivarna. Det bör vidare noteras att sjukfrånvaron under nuvarande sjuk- löneperiod, , är högre för yngre än för äldre. är sjukfrånvaron i olika åldersgrupper helt lika. HpH vill i sammanhanget erinra om att för personer med hög eller risk för hög sjuklighet finns regler om särskilt högriskskydd. Arbetsgivaren får då ersättning för sina sjuklönekostnader och den anställde får ersättning även för karensdagen vid risk för ett större antal sjukperioder. Skillnader i sjukfrånvaro – olika avgifter? De stora skillnaderna i sjukfrånvaro mellan olika arbetsplatser och arbetsgivare understryker behovet att utforma finansieringen av sjukförsäkringen på ett sådant sätt att faktiskt skadeutfall påverkar kostnaden (avgiften/premien/självrisken). En självrisk kan vara relaterad till faktiskt skadeutfall antingen direkt genom egen finansiering (sjuklöneperiod) eller indirekt genom återbäring på erlagd avgift. Ett återbäringssystem förut- sätter dock stora administrativa insatser. En differentierad sjukförsäkringsavgift eller ett system med friskpeng4 förutsätter en riskbedömning av sektorer, branscher etc. Med hänsyn till de stora variationerna i skadeutfall måste sannolikt ett sådant system baseras på en riskbedömning av det enskilda företaget, vilket naturligtvis är synnerligen resurskrävande och sannolikt förutsätter en helt fri marknad. HpH anser sig inte kunna tillstyrka en sådan utveckling. 4 En sjuk försäkring i behov av friskpeng, Fölster, och 2001. SOU 2002:5 Överväganden och förslag Sjukförsäkringens administration och resurser Nuvarande system innebär att försäkringskassornas resurser för sjukförsäkringsadministration i mycket stor utsträckning är låsta för utbetalningshandläggning. Vid oförändrade resurser innebär detta att endast begränsade insatser kan göras för att åtgärda de många långa sjukfallen, som därmed har blivit längre och flera. Försäkringskassorna handlägger fler än 1 miljon sjuk- penningärenden. Flertalet av dessa ärenden avslutas utan särskilda åtgärder från . En förlängd sjuk- löneperiod skulle frigöra resurser för samordning av rehabilite- ringsinsatser. För att dessa insatser skall komma till stånd med oförändrad sjuklöneperiod krävs stora resurstillskott i sjukförsäk- ringen. Ett särskilt system för den offentliga sektorn För de delar av den offentliga sektorn som i huvudsak styrs genom kostnadsbudgetering innebär nuvarande system i princip att stigande sjukfrånvaro ger lägre kostnader. Ett ekonomiskt incita- ment för denna sektor skulle kunna skapas genom att sektorn bär hela kostnaden för sjukfrånvaron. En ökad direktfinansiering av sjukfrånvaron i denna sektor skulle dock initialt innebära svårhanterliga kostnadsökningar. I ett över- gångsskede skulle därför särskilda regler behöva tillämpas. HpH har övervägt ett system där företag och organisationer m.m. inom den offentliga sektorn skulle tillämpa en sjuklöneperiod . skulle kostnaderna för utbetald sjuklön (dag 15-365) finansieras över statens budget, skulle kostnaderna för av utbetald sjuklön (dag 15-365) finansieras över statens budget och under det tredje året skulle kostnaderna för av utbetald sjuklön (dag 15-365) finansieras över statens budget. tre skulle inget finansieringsbidrag utgå. Sektorns sjuk- försäkringsavgift skulle regleras med motsvarande nedtrappning. HpH avstår från att lägga särskilt förslag rörande offentliga arbetsgivare med hänsyn till svårigheterna att utforma ett kon- kurrensneutralt system mellan offentliga och privata arbetsgivare med likartad verksamhet. HpH vill dock hänvisa till modellen för nedtrappning av kommunernas och landstingens direkta sjuklöne- kostnader som ett möjligt sätt att hantera eventuella övergångs- problem för offentliga arbetsgivare vid en förlängning av sjuklöne- perioden. HpH finner i sin samlade bedömning att en förlängd sjuklöneperiod ger både de incitamentsmässiga och administrativa vinster som bör eftersträvas. Detta utesluter inte att en förlängd sjuklöneperiod kan kompletteras också med andra åtgärder t.ex. i form av differentierade arbetsgivaravgifter eller visst medfinan- sieringsansvar även för den sjukpenningutbetalning som kan bli aktuell efter sjuklöneperioden. I realiteten kräver dock diffe- entierade arbetsgivaravgifter enligt HpH:s uppfattning ett fristående försäkringssystem där olika försäkringsföretag i konkurrens erbjuder marknaden olika lösningar. HpH har för sin del avvisat en sådan lösning. Som tidigare framförts har HpH inte heller ansett att ett särskilt system bör införas för kommuner och landsting. Det är främst via arbetsplatsen som det finns faktisk möjlighet att vidta förebyggande åtgärder mot sjukfrånvaro. En förlängning av sjuklöneperioden kommer att utgöra ett starkt incitament för en arbetsgivare att vidta olika åtgärder på arbetsplatsen för att mot- verka sjukfrånvaro och därmed hålla nere kostnaderna för sjuklön. Flertalet sjukfall avslutas utan några större insatser utöver sedvanlig medicinsk behandling och sådana individrelaterade och rehabiliterande insatser som görs direkt på arbetsplatsen. Detta talar för att sjuklöneperioden lämpligen bör bestämmas . Sjuklöneperiodens längd påverkar vidare i hög grad det antal fall som försäkringen måste administrera och därmed i praktiken hur stora resurser som kan avsättas för aktiva, rehabiliterande åtgärder. HpH gör bedömningen att den nuvarande stora mängden sjuk- penningärenden allvarligt försvårar möjligheter att arbeta med förebyggande insatser och genomföra effektiva åtgärder i syfte att nedbringa antalet långa sjukfall. En förlängd sjuklöneperiod är en åtgärd som på kort sikt och inom ramen för nuvarande finansieringssystem kan skapa resurser för försäkrings- kassan för de förebyggande och rehabiliterande insatser som bör ingå i sjukförsäkringen. Såsom föreslog bör bestämmelserna om sjuklönens storlek ändras så att sjuklönen skall uppgå till av anställningsförmånerna fr.o.m. dag 15 och de därpå följande dagarna i sjuklöneperioden. Det har i remissvar och allmän debatt hävdats att en förlängd sjuklöneperiod innebär att arbetsgivarnas kostnader ökar. Detta är inte fallet. Arbetsgivarna kollektivt betalar via sjukförsäkrings- avgiften kostnaderna för sjukpenning och förtidspension. kommer inte att innebära någon generell kostnads- övervältring på arbetsgivarsidan, eftersom sjukförsäkringsavgiften skall sänkas i motsvarande omfattning. Däremot omfördelas kost- naderna för sjukfrånvaro mellan arbetsgivarna. Detta innebär att arbetsgivare som uppnått en låg sjukfrånvaro får lägre kostnader. Arbetsgivare med högre sjukfrånvaro får ökade kostnader, om inte åtgärder vidtas för att sänka sjukfrånvaron. En förlängd sjuklöne- period ger små företag, som generellt sett har sjukfrånvaro under genomsnittet, lägre totala kostnader. Kostnadsfördelningen blir därmed rättvisare. betalar små företag i själva verket en för hög sjukförsäkringsavgift. beräknar RFV att inkomsterna från sjukförsäkrings- avgiften kommer att understiga kostnaderna för sjukförsäkringen med . För att täcka denna kostnadsnivå skulle sjukförsäkringsavgiften behöva höjas från nuvarande till . beräknade att en för - längd sjuklöneperiod innebar att sjukförsäkringsavgiften skulle kunna sänkas . HpH gör den be- dömningen att detta tal med nuvarande sjukfrånvaronivå kan räknas upp till och att sjukförsäkringsavgiften därmed kan sänkas med motsvarande tal vid en förlängning av sjuklöneperioden . HpH anser att sjukförsäkringsavgiften bör spegla de faktiska kostnaderna i försäkringen. Sjukförsäkringsavgiften bör därför fastställas till , dvs. För att kompensationen för den förlängda sjuklöneperioden skall få fullt genomslag på de totala arbetsgivaravgifterna föreslår HpH att den odestinerade arbetsmarknadsavgiften sänks från . Arbetsgivargifterna sänks därmed sammantaget från av avgiftsunderlaget. o sjuklöneperioden förlängs . osjuklönen fr.o.m. den femtonde dagen i en sjukperiod höjs till av anställningsförmånerna till den del de är sjuk- penninggrundande. ode sammanlagda arbetsgivaravgifterna sänks i motsvarande mån som kostnaderna ökar på grund av den generella förlängningen av sjuklöneperioden. 4.4Särskilda åtgärder för mindre företag 4.4.1 Högkostnadsskydd mot sjuklönekostnader I sjukförsäkringen skall införas ett obligatoriskt högkostnadsskydd mot sjuklönekostnader för arbetsgivare som har en årlig löne- summa som högst uppgår till 160 prisbasbelopp. Ersättning skall kunna erhållas årsvis från sjukförsäkringen för den del av sjuklönekostnaderna som överstiger ett sjuklönetak. Detta tak utgörs av ett belopp som motsvarar av sjuk- lönekvoten för samtliga arbetsgivare. Med sjuklönekvot avses den årliga sjuklönesummans andel av den totala årliga lönesumman. RFV skall i förväg fastställa det procenttal som skall anses utgöra av sjuklönekvoten för samtliga arbets- givare. Ersättning lämnas för sjuklönekostnad som inte överstiger av högsta belopp för sjukpenninggrundande inkomst samt för arbetsgivaravgifter, allmän löneavgift och särskild löneskatt, till den del avgifterna och skatten är hänförliga till den utbetalda sjuk- lön som skall ersättas. Förskott på ersättning skall kunna lämnas till arbetsgivare vars sjuklönekostnader före årets utgång överstiger sjuklönetaket. har föreslagit att ett högkostnadsskydd för mindre företag skall integreras i sjukförsäkringen. Enligt för- slaget skall arbetsgivare med en årlig lönesumma på högst 160 pris- basbelopp inte betala högre sjuklön än högst den genomsnittliga sjuklönekostnaden för samtliga arbetsgivare. Förslaget innebär att högkostnadsskyddet skall utformas efter mönster av ett förslag som redovisades i del- betänkande Högkostnadsskydd mot sjuklönekostnader (SOU 1997:142). Vid remissbehandlingen har anförts bl.a. att konstruktionen av högkostnadsskyddet är komplicerad. Det har även framförts att skyddet bör omfatta också små myndigheter. En arbetsgivare är enligt nuvarande ordning skyldig att betala sjuklön under av en sjukperiod. Detta innebär särskilda risker för arbetsgivare med få anställda. Redan det för- hållandet att en anställd har upprepad sjukfrånvaro kan bli en påtaglig ekonomisk belastning för ett litet företag. Nuvarande sjuklöneperiod utgör för mindre företag en stor ekonomisk risk- faktor, som ytterst kan förhindra nyanställningar och expansion. Det finns således starka skäl för att införa ett högkostnadsskydd även med nuvarande 14 dagars sjuklöneperiod. finns en frivillig småföretagarförsäkring mot kostnader för sjuklön. Enligt 17 § SjLL kan denna försäkring tecknas av en arbetsgivare vars sammanlagda lönekostnader inte beräknas övers- tiga 130 prisbasbelopp. För att omfattas av försäkringen skall arbetsgivaren erlägga avgift. Denna försäkring utnyttjas emellertid i mycket liten omfattning. Det är främst högriskföretag som tecknar försäkringen vilket i sin tur leder till en premienivå som av de flesta anses alltför hög. HpH anser att en förlängd sjuklöneperiod, liksom för övrigt redan den nuvarande sjuklöneperioden, medför en särskild ekono- misk risk för arbetsgivare som har ett begränsat antal anställda. För en sådan arbetsgivare kan upprepad sjukfrånvaro hos några få anställda medföra betydande kostnader för sjuklön. Det finns därför anledning att även ha en särskild sjuklöneförsäk- ring för små företag. Den nuvarande frivilliga småföretagarförsäk- ringen har emellertid inte en tillfredsställande konstruktion. Den omständigheten att den är frivillig och finansieras genom en avgift som betalas av dem som tecknat avtal om försäkring medför att kostnaden/premien för småföretagarförsäkringen tenderar att bli oacceptabelt hög. Enligt HpH:s uppfattning bör därför sjukförsäk- ringen innehålla ett högkostnadsskydd som omfattar företag med en årlig lönesumma som högst uppgår till 160 prisbasbelopp. Det förslag om högkostnadsskydd för sjuklönekostnader HpH nu lägger fram är mycket gynnsamt för de små företagen. Dessa får betala en för hög sjukförsäkringsavgift i förhållande till sjuk- talen bland deras anställda. Ett litet företag löper med nuvarande regler en stor risk att drabbas av höga kostnader i form av sjuklön. HpH föreslår en förlängning av sjuklöneperioden och en sänkning av sjukförsäkringsavgiften. Med HpH:s förslag till högkostnads- skydd kommer små företag med en årlig lönesumma på högst 160 prisbasbelopp (motsvarar cirka 30 anställda) i praktiken att drabbas av den förlängda sjuklöneperioden endast i undantagsfall (se bilaga 1:10, Kostnadskonsekvenser för mindre företag av en förlängd sjuklöneperiod). HpH:s utformning av högkostnadsskyddet innebär att gränsen för vad som i detta sammanhang skall anses som små företag höjs i förhållande till den nuvarande frivilliga småföretagsförsäkringen och till förslag. HpH föreslår att det införs ett högkostnadsskydd och att detta utformas på likartat sätt som föreslogs i delbetänkandet Högkost- nadsskydd mot sjuklönekostnader (SOU 1997:142). Således föreslår HpH ett högkostnadsskydd som innebär att arbetsgivare med en årlig lönesumma på högst 160 prisbasbelopp inte skall betala högre sjuklön än av genom- snittet för samtliga arbetsgivare. Ersättning skall lämnas för sjuklön som inte överstiger av högsta belopp för sjukpenning- grundande inkomst samt för arbetsgivaravgifter, allmän löneavgift och särskild löneskatt, till den del avgifterna och skatten är hänför- liga till den utbetalda sjuklön som skall ersättas. Det kan ifrågasättas om ett högkostnadsskydd för mindre före- tag skall omfatta även kostnader för att upprätta rehabiliterings- underlag. HpH:s förslag i avsnitt 4.3.1 om rehabiliteringsunderlag innebär en viss utvidgning av i vilka fall sådant underlag skall upp- rättas och lämnas till . Undantag skall inte längre göras för fall i vilka det framstår som obehövligt.