sou · GQB38 · 2003-01-01 00:00:00 — Om utredaren finner att en överflyttning av beslutsfunktionen till skattemyndigheten inte bör ske , skall utredaren ändå överväga om en mer ändamålsenlig lösning än dagens kan vara att besluts- funktionen flyttas från de allmänna domstolarna till de allmänna förvaltningsdomstolarna. Om utredningen utmynnar i ett förslag om överflyttning av beslutsfunktionen, skall effekterna av en sådan överflyttning också redovisas. När det gäller handelsbolag är en delägare i bolaget ansvarig för bolagets skatt enligt bestämmelserna i 2 kap. 20 § lagen (1980:1102) om handelsbolag och enkla bolag. Enligt bestämmel- serna i 1 kap. 4 § andra stycket 1 SBL är belopp som en handelsbo- lagsdelägare är skyldig att betala likställt med skatt och beslut om betalningsskyldighet för delägaren skall enligt 12 kap. 8 a § SBL fattas av skattemyndigheten. Enligt utredningens direktiv skall ut- redaren undersöka om skattemyndighetens rätt att fatta sådana be- slut om delägares betalningsskyldighet har medfört några kompli- kationer och i sådant fall redogöra för dessa samt föreslå nödvän- diga åtgärder. Utredningsarbetet har utförts – . Arbetet har utförts på sedvanligt sätt med sammanträden där Utredningens uppdrag och dess genomförande Utredningen har till skattemyndigheter, kro- nofogdemyndigheter, länsrätter och tingsrätter utsänt en enkät för att få ett underlag för att kunna bedöma en del av de frågor som innefattas i utredningsuppdraget. Myndigheterna och domstolarna har bl.a. tillfrågats om eventuella olägenheter med nuvarande förfa- rande i såväl företrädaransvarsmålen enligt 12 kap. 6 § SBL som mål om betalningsskyldighet för delägare i handelsbolag enligt 8 a § samma kapitel (se avsnitt 6.3 och 7.3). Vissa statistiska uppgifter har även inhämtats från och skattemyndigheter samt kronofogdemyndigheter (se avsnitt 6.4).Vidare har ett studie- besök gjorts vid skattemyndigheten och kronofogdemyndigheten i . Från , , , och Nederlän- derna har inhämtats uppgifter om respektive lands lagstiftning av- seende företrädaransvar (se avsnitt 4). 3.1En kort beskrivning av skattekontosystemet tillämpas ett nytt system för redovisning och betalning av de mest frekventa skatterna och av- gifterna, det s.k. skattekontosystemet.1 Skattekontosystemet syftar till enhetlighet och förenkling vid bestämmande, debitering, redo- visning och betalning av skatter och avgifter genom en samordning av i första hand de oftast förekommande regelbundna skatterna och avgifterna. Skattekontosystemet omfattar bl.a. innehållen skatt, dvs. av arbetsgivare gjorda skatteavdrag från ersättning för arbete, socialavgifter, mervärdesskatt, inkomstskatt, fastighetsskatt och förmögenhetsskatt. Det nya systemet regleras i SBL. Skattekontosystemet omfattar inte samtliga skatter och avgifter. Bl.a. punktskatterna, kupongskatten samt arvs- och gåvoskatten lämnades från början utanför skattekontosystemet. Avsikten är emellertid att också dessa skatter samt även andra skatter och av- gifter skall omfattas av den nya ordningen för redovisning och betalning m.m. Arvs- och gåvoskatten har från införlivats i skattekontosystemet.2 Det har även utarbetats förslag på att utvidga systemet till att även omfatta kupongskatten och punktskatterna. Dessa förslag bereds i . För varje person som är skattskyldig finns hos skattemyndighe- ten ett skattekonto för redovisning och betalning av skatter och avgifter (3 kap. 5 § SBL). 1996/97:100 s. 265 ff. 2000/01:117 och lag (2001:325) om ändring i lagen (2001:95) om ändring i lagen (1941:416) om arvsskatt och gåvoskatt. Den tidigare använda uppbördsdeklarationen och den särskilda deklarationen för mervärdesskatt har i SBL och skattekontosyste- met ersatts med en gemensam deklaration; skattedeklarationen. Redovisningen i en skattedeklaration omfattar samtliga de skatter och avgifter för vilka det finns en redovisningsskyldighet och som förfaller till betalning som är aktuell. De uppgif- ter som skall redovisas i en skattedeklaration avser bl.a. innehållen preliminär skatt, arbetsgivaravgifter samt ingående och utgående mervärdesskatt (10 kap. 9–13 §§ SBL). Redovisning avseende de skatter och avgifter som skall redovisas i en skattedeklaration skall ha kommit in senast den 12 (och i vissa fall augusti den 17) efter redovisningsperioden dels från den som enbart redovisar innehållen preliminär skatt och arbetsgivaravgifter, dels från skattskyldiga som har att redovisa mervärdesskatt om beskattningsunderlagen avseende mervärdesskatt för beskattningsåret, exklusive gemenskapsinterna förvärv och import, uppgår till högst . Mervär- desskatten skall dock i detta fall redovisas senast den 12 i andra månaden efter redovisningsperioden (10 kap. 18 § SBL). Skattskyldiga som redovisar mervärdesskatt med beskattnings- underlag som för beskattningsåret, exklusive gemenskapsinterna förvärv och import, överstiger skall lämna sin redovisning avseende de skatter och avgifter som ingår i skatte- kontosystemet senast den 26 (den 27 ) efter redovisningsperioden (10 kap. 19 § SBL). Om det finns särskilda skäl skall denna kategori skattskyldiga kunna krävas på redovisning avseende innehållen preliminär skatt och arbetsgivaravgifter senast den första förfallodagen , dvs. senast den 12 och den 17 (10 kap. 21 § SBL). Skatter och avgifter skall ha bokförts på skattemyndighetens sär- skilda konto för skatteinbetalningar senast på förfallodagen. ning anses ha skett först den dag då betalningen har bokförts på kontot hos skattemyndigheten (16 kap. 3 § SBL). I skattekontosystemet finns det . De i skattekontosystemet är som huvudregel den 12 samt den 26. Mervärdesskatt, som skall redovisas i en skattedeklaration, skall i regel ha betalats senast som deklarationen skall ha kommit in till skattemyndigheten (16 kap. 4 § SBL). Avdragen skatt, arbetsgivaravgifter, F-skatt och särskild A-skatt skall som huvudregel betalas senast den 12 i . Skatt som skall betalas enligt ett grundläggande beslut om slutlig skatt skall ha betalats senast den förfallodag som infaller närmast efter det att har gått från beslutsdagen. En skatt eller av- gift som är påförd genom ett särskilt beskattningsbeslut förfaller till betalning på den förfallodag som inträffar närmast efter en be- talningsfrist från beslutsdagen (16 kap. 6 § SBL). Redovisning av överskjutande ingående mervärdesskatt skall jämställas med inbetalning av skatt, varvid inbetalningen anses gjord den 12 (den 17 ) efter redovisningsperio- den (16 kap. 7 § SBL). På ett skattekonto bokförs löpande dels debiterad F-skatt och sär- skild A-skatt, dels innehållen preliminär skatt och arbetsgivarav- gifter samt mervärdesskatt som den betalningsskyldige redovisat i en skattedeklaration dels skatt eller avgift som påförts genom sär- skilt beslut av skattemyndigheten. Slutlig skatt bokförs på kontot i samband med att ett skattebesked tas fram. skall prelimi- när skatt, som redovisats i kontrolluppgift, bokföras. Ett beslut om ytterligare skatt att betala bokförs på kontot den dag då skattebe- loppet förfaller till betalning (3 kap. 5 §). På ett skattekonto bokförs varje betalning som den skatt- eller av- giftsskyldige gör. Betalningar och övriga krediteringar bokförs utan någon inbördes avräkningsordning mellan olika skatter och avgifter på kontot. Om det finns ett underskott på ett skattekonto och det behöver anges om en skatt eller avgift är betald eller obetald, skall underskottet i regel fördelas proportionellt mellan de skatter och avgifter som påförts (16 kap. 9 och 11 §§ SBL). I vissa fall skall undantag göras från denna likafördel- ningsmetod (se exempel under avsnitt 3.2). Skattekontot stäms av som det har förekommit någon transaktion på kontot. Samtliga konton skall stämmas av en gång . Varje gång ett skattekonto har stämts av, får kontohavaren normalt besked om ställningen på kontot. Ett enhetligt ränteinstitut har i skattekontossystemet ersatt an- ståndsräntan, respiträntan, restitutionsräntan, ö-skatteräntan, kvar- skatteavgiften och dröjsmålsavgiften. I skattekontosystemet be- räknas i stället intäktsränta och kostnadsränta (19 kap. 1 § SBL). Intäktsräntan skall ge kontohavaren kompensation för tillgodoha- vanden på kontot. Kostnadsräntan skall dels fungera som ett på- tryckningsmedel så att skatter och avgifter betalas i rätt tid, dels täcka statens kreditkostnader. Räntorna beräknas dag för dag ut- ifrån den skattskyldiges sammanlagda skuld hos såväl skattemyn- digheten som kronofogdemyndigheten eller tillgodohavande på skattekontot. lämnar fortlöpande över obetalda fordringar till kronofogdemyndigheten för indrivning. redovisar fortlöpande betalningar avseende lämnade indrivnings- uppdrag till skattemyndigheten. Fasta beloppsgränser avgör när en fordran skall lämnas för indrivning. För skatt- eller avgiftsskyldiga med transaktioner på skattekontot skall överlämnande för indrivning som huvudregel aktualiseras endast i fråga om un- derskott på och underskott på som funnits på kontot . För övriga kontohavare skall överlämnande för indrivning som huvudregel aktualiseras endast i fråga om underskott på . Om det finns särskilda skäl skall skattemyndigheten lämna en fordran för indrivning, även om den inte uppgår till de beloppsgränser som skall tillämpas enligt huvudregeln. Vidare skall skattemyndigheten, om det finns sär- skilda skäl, ha möjlighet att underlåta att överlämna en fordran, även om den uppgår till nämnda beloppsgränser (20 kap. 1 och 2 §§ SBL). Betalningar av skulder, som är föremål för indrivning, hänförs enligt huvudregeln till den äldsta skulden först och därefter till öv- riga skulder i åldersordning.3 Detta gäller även andra typer av kre- diteringar, t.ex. med anledning av att det uppstår ett överskott hos skattemyndigheten med anledning av ett nedsättningsbeslut. Ett indrivningsuppdrag omfattar också den ränta som belöper på indrivningssaldot (20 kap. 6 § SBL). Hos kronofogdemyndigheten skall ränta beräknas på fordringar som är föremål för indrivning. Ränta som betalas skall redovisas till skattemyndigheten. Den skattskyldige skall själv betala in obetald slutlig skatt. Skatten skall betalas efter en betalningsfrist på minst . Arbetsgivar- nas tidigare medverkan i betalningen av kvarstående skatt har slo- pats i skattekontosystemet. En skatte- eller avgiftsfordran som lett till ett underskott på ett skattekonto preskriberas efter utgången av det kalenderår då ett belopp motsvarande underskottet lämnades för indrivning. I de flesta fall är det inte nödvändigt att kunna ange vilka obetalda skatter eller avgifter som har genererat ett underskott. Det är till- räckligt att veta att ett underskott har uppkommit och hur stort det är. I de fall behov finns av att se om den skatt- eller avgiftsskyldige har betalat en viss typ av skatt eller avgift eller hur mycket av en 3 Se 19 § lagen (1993:891) om indrivning av statliga fordringar m.m. debitering som har betalats skall gjorda betalningar fördelas enligt den s.k. likafördelningsmetoden. Den utgår från att varje betalning av en skatt eller avgift skall behandlas lika. Om endast en viss andel av det sammanlagt debiterade skatte- och avgiftsbeloppet har beta- lats, anses varje debiterat delbelopp betalt efter den kvotdel som delbeloppen utgör av de sammanlagda debiteringarna.4 Metoden innebär således att om det finns ett underskott på ett skattekonto, och det behöver anges om en skatt eller avgift är betald eller obe- tald, skall underskottet fördelas proportionellt mellan de skatter och avgifter som påförts . Ett under- skott skall enligt lagens förarbeten i normalfallet anses vara hänför- ligt till en kalendermånad vid tillämpning av likafördelningsmeto- den.5 I realiteten är dock en avstämningsperiod tiden mellan två avstämningar. I 16 kap. 11 § SBL har bestämmelserna om denna likafördelning fått följande lydelse. Om den skattskyldige har en skatteskuld enligt denna lag och det be- höver anges vilken skatt som är betald eller obetald, skall skulden för- delas proportionellt mellan de skatter som påförts , om inte annat följer av 10 § eller bestämmelser i annan lag. Om det i någon situation behövs uppgift om en viss skatt eller av- gift är betald eller obetald, t.ex. vid indrivning i utlandet, skall 16 kap. 11 § tillämpas. Likafördelningsmetoden får till följd att en skatteskuld, dvs. ett underskott på skattekontot, fördelas propor- tionellt mellan de skattefordringar som finns registrerade på kontot för den aktuella perioden. Detta innebär bl.a. att om en registrerad skattefordran redan har lämnats för indrivning skall inte någon del av underskottet hänföras till den skatten.6 Enligt lagens ordalydelse skall således inte likafördelningsmeto- den gälla när något annat är föreskrivet för det särskilda fallet. Om en skatteskuld är förenad med solidarisk betalningsskyldighet gäller i stället reglerna i 16 kap. 10 § SBL. När såväl den som i första hand är skyldig att betala skatten (huvud- betalaren) som någon annan, enligt bestämmelserna i 12 kap., är skyl- dig att betala skatten (sidobetalare), gäller följande: 1996/97:100 s. 310. s. 310 och 311. En inbetalning av sidobetalaren skall räknas av från den skatt som också huvudbetalaren är skyldig att betala först när sidobetalarens eventuella övriga skatteskuld är betald, om inte sidobetalaren i sam- band med inbetalningen begär något annat. Om inbetalning görs av en företrädare avseende den juridiska per- sonens skatteskuld, skall avräkning göras mot den skuld som är förenad med solidariskt ansvar först när företrädarens eventuella övriga skatteskuld är betald, om inte företrädaren begärt något an- nat. 3.3Kort om företrädaransvaret och skattekontot i praktiken Alla beslut om betalningsansvar för företrädare för juridisk person skall, om besluten avser skuld enligt SBL, registreras på skatte- kontot. Detta gäller oavsett om det är skattemyndigheten eller kronofogdemyndigheten som fört processen. Det är inte ovanligt att besluten avser såväl skulder enligt SBL som äldre skulder enligt ML, UBL och USAL. Besluten registreras direkt av kronofogde- myndigheten till den del de avser skulderna enligt ML, UBL och USAL. Till den del de avser skulder enligt SBL, sänds besluten från kronofogdemyndigheten till skattemyndigheten för verkställighet. Verkställigheten sker som ett beslut om vissa debiteringsåtgärder med stöd av 11 kap. 20 § SBL. Registrering på skattekonto sker endast när fråga är om dom- stols beslut om betalningsansvar. Eftersom det enligt gällande reglering endast är domstols beslut om betalningsansvar som är beskattningsbeslut enligt 11 kap. 1 § SBL, sker ingen registrering i övriga fall (jfr 3 kap. 5 § SBL). Varken stadfäst förlikning eller ut- omprocessuell förlikning resulterar i något beskattningsbeslut en- ligt SBL och registreras därför inte. I dessa fall bevakas i stället betalningen manuellt. Inte heller ansökan om betalningsföreläg- gande registreras i något skattekonto utan kronofogdemyndigheten registrerar utslaget direkt i utsökningsregistret. En företrädares betalningsskyldighet för den juridiska personens skatteskuld förs inte upp som en debitering på företrädarens eget skattekonto. Skulden är redan bokförd på den juridiska perso- nens skattekonto och en eventuell betalning krediteras därför detta skattekonto. Ansvarsbeloppet belastar alltså inte företrädarens Ett eventuellt överskott på företrädarens konto spär- ras dock med ett belopp motsvarande det som företrädaransvaret omfattar, för att undvika att en felaktig återbetalning sker. När domstolen fattar beslut om betalningsansvar kan huvud- skulden antingen vara restförd eller ligga kvar som ett ej restfört, avstämt underskott på den juridiska personens skattekonto. Om huvudskulden är restförd knyts ansvaret till det restförda målet vid kronofogdemyndigheten och i annat fall till den senaste skatte- kontoavstämningens underskottssaldo. Ansvaret kan avse hela eller del av skatteskuld och omfatta en eller flera betalningsskyldiga. Inbetalningskort skickas ut manuellt och styr betalningen till huvudskulden. Detta innebär att om huvudskulden är restförd styrs betalningen direkt till kronofogdemyndighetens postgirokonto och avräknas mot skulden där. I annat fall styrs den till skattemyndig- hetens bank- eller postgirokonto. I de fall flera personer gjorts betalningsansvariga för samma skuld kan det inträffa att de oberoende av varandra betalar in hela eller del av ansvarsbeloppet så att en överbetalning uppkommer. I dessa fall skall återbetalning göras av överskottet. Återbetalningen skall avse de sist gjorda betalningarna. En sådan återbetalning skall göras via betalarens eget skattekonto, alltså genom att betalningen omförs och krediteras betalarens konto. I kan en ställföreträdare i ett aktiebolag, vanligen verkstäl- lande direktören eller medlemmarna i bolagets styrelse, bli person- ligt betalningsansvarig för bolagets obetalda skatter om han gjort sig skyldig till något av de skattebrott som finns i 29 kap. straffla- gen. Det är alltså fråga om på delikt grundad skadeståndsskyldig- het, som vanligen behandlas som brottmålet. Beslutet fattas av domstolen och bevisbördan ligger på åklagaren och skat- temyndigheten. Möjliga administrativa påföljder (t.ex. en skatte- höjning) måste beaktas när domstolen prövar beloppet av skades- tåndet. I 29 kap. 1–4 §§ strafflagen stadgas om brott mot den offentliga ekonomin; skattebedrägeri, grovt skattebedrägeri, lindrigt skatte- bedrägeri och skatteförseelse. Om företrädaren gjort sig skyldig till något av dessa brott kan han dömas till skadeståndsskyldighet för bolagets obetalda skatter. De aktuella stadgandena lyder: 29 Kap. Om brott mot den offentliga ekonomin 1.genom att för beskattningen ge myndigheterna en oriktig upp- gift om någon omständighet som påverkar bestämmandet av skatt, 2.genom att i en anmälan som lämnas för beskattningen hemlig- hålla en sådan omständighet som påverkar bestämmandet av skatt, 3.i syfte att undandra skatt genom att underlåta att fullgöra sådana skyldigheter som föreskrivs för beskattningen och som har betydelse för bestämmandet av skatt, eller 4.i övrigt bedrägligt får till stånd eller försöker få till stånd att ingen eller alltför låg skatt bestäms eller att skatt återbetalas utan grund, skall för skattebedrägeri dömas till böter eller fängelse i högst . 2 § Grovt skattebedrägeri 1.eftersträvas avsevärd ekonomisk eller 2.brottet begås särskilt planmässigt, och skattebedrägeriet även bedömt som en helhet är grovt, skall gärningsmannen för grovt skattebedrägeri dömas till fängelse och högst . 3 § Lindrigt skattebedrägeri Om skattebedrägeriet, med hänsyn till den eftersträvade ekono- miska vinningens storlek eller andra omständigheter vid brottet, be- dömt som en helhet är ringa, skall gärningsmannen för lindrigt skatte- bedrägeri dömas till böter. Vid lindrigt skattebedrägeri får eftergift ske i fråga om anmälan, åtal eller straff, om skatteförhöjning anses vara en tillräcklig påföljd. Den som för att skaffa sig själv eller någon annan ekonomisk vin- ning eller av någon annan orsak än betalningsoförmåga eller betal- ningsförbud som grundar sig på domstolsbeslut underlåter att inom utsatt tid betala 1.förskottsinnehållning, källskatt eller redovisning underkastad överlåtelseskatt, 2.för en kalendermånad uträknad omsättningsskatt eller motsva- rande skatt på vissa försäkringspremier, 3.mervärdesskatt som skall redovisas eller skall, om gärningen inte utgör skattebedrägeri, för skatteförseelse dömas till böter eller fängelse . Som skatteförseelse betraktas dock inte en mindre försummelse som har rättats utan dröjsmål. Vid skatteförseelse får eftergift ske i fråga om anmälan, åtal eller straff, om skatteförhöjning anses vara en tillräcklig påföljd. I dansk rätt finns endast i begränsad omfattning regler om betal- ningsansvar i 33 och 33 a §§ lagen om bolagsbeskattning. Dessa bestämmelser omfattar enbart ansvar för betalning av de inkomst- skatter som ett bolag skall betala. Såväl 33 § som 33 a § avser egentligen att reglera sådana transaktioner som i svensk rätt brukar benämnas vinstbolagstransaktioner. Av bestämmelserna framgår att om ett bolag har upplösts och förmögenheten har delats ut till aktieägarna utan att det finns till- räckliga medel för att betala inkomstskatten skall aktieägarna och medlemmarna tillsammans med likvidatorerna eller bolagets sty- relse enligt 33 § i nämnda lag solidariskt ansvara för betalningen av denna skatteskuld. Gentemot likvidator (styrelsen) kan det solida- riska ansvaret inte göras gällande för ett större belopp än summan av de till aktieägare eller medlemmar företagna utdelningarna, och aktieägare eller medlemmar är endast ansvariga i den omfattning som de har erhållit utdelning från sammanslagningen. 33 a § lagen om bolagsbeskattning har en särskild regel enligt vilken den som säljer ett bolag kan bli betalningsskyldig för bola- gets skatteskuld. Paragrafen skall motverka så kallad bolagstöm- ning. Enligt 33 a § är säljaren ansvarig för betalning av bolagets skatteskuld, om säljaren hade kännedom om eller borde haft kän- nedom om att bolaget blev sålt för överpris. Ansvaret kan dess- utom endast göras gällande om man har försökt med utmätning hos bolaget utan resultat. Säljaren ansvarar dock endast för ett be- lopp som motsvarar försäljningssumman. Om säljaren är ett utländskt bolag kan ansvaret riktas mot per- soner och bolag som är hemmahörande i , om dessa direkt eller indirekt har ett beslutande inflytande på det utländska bolaget och de hade kännedom om eller borde haft kännedom om att bola- get sålts för överpris. En yrkesmässig rådgivare kan också bli ansvarig om han har medverkat vid försäljningen och han hade kännedom om eller borde haft kännedom om att bolaget blev sålt för överpris. Före försäljningen av ett bolag kan säljaren eller den yrkesmäs- siga rådgivaren få ett bindande förhandsbesked om att de inte kommer att bli betalningsansvariga (jfr 33 a § femte stycket). Om säljaren eller rådgivaren bestrider betalningsansvaret skall ärendet avgöras av (ung. har inte några särskilda regler om betalningsansvar för skatte- och avgiftskrav för representanter för juridiska personer. Ansvar kan likväl följa av allmänna, sedvanerättsliga bestämmelser om ersättningsskyldighet. Ett grundläggande villkor är att bolagets företrädare har handlat oaktsamt. Dessutom måste det föreligga en ekonomisk förlust och ett orsakssamband mellan den skadevål- lande handlingen och den ekonomiska förlusten. Talan förs vid de allmänna domstolarna. I praktiken använder skattemyndigheten denna möjlighet först och främst när det gäller företrädare som kan ställas till svars för bolagets bristfälliga inbetalning av förskottsavdrag. Utöver de allmänna sedvanerättsliga ersättningsreglerna har aktielagen och lagen om börsnoterade aktier särskilda bestämmel- ser om ersättning för förlust som åsamkats aktiebolag och börsno- terade bolag. Här finns också bestämmelser om förhållandet mellan bolagets ersättningskrav och krav som andra har mot de ansvariga i bolaget. Enligt 69 § skatteförordningen (Abgabenordnung, AO) är de legala företrädarna för fysiska och juridiska personer ansvariga om anspråk som härrör från ett skatteskuldförhållande (37 §) till följd av uppsåtlig eller grovt vårdslös överträdelse av de skyldigheter som ålagts dem inte fastställs eller fullgörs i rätt tid, eller om skat- teersättning eller skatteåterbetalning betalas utan rättslig grund till följd av detta. Ansvaret omfattar också den kostnadsränta som skall betalas till följd av överträdelsen av skyldigheter. Ansvaret görs enligt 191 § skatteförordningen gällande av behö- rig skattemyndighet genom ett ansvarsbeslut. Detta ansvarsbeslut kan först överklagas hos utfärdande myndighet. Om överklagandet inte hörsammas kan besvär anföras i finansdomstolen (Finanzge- richt). Företrädaransvar kan i komma i fråga för flertalet företagarskatter och –avgifter, t.ex. moms, innehållen källskatt samt social- och pensionsavgifter. Bolagets egen inkomstskatt faller dock utanför denna reglering.