sou · GQB393d2 · 2003-01-01 00:00:00 — I detta sades ingenting om att våld skulle komma till användning vid övergången till socialism. Partiet kunde alltså rent formellt inte komma ifråga för att inkluderas i den hemliga förteckning som upprättats (HT 19) över organisationer som säkerhetspolisen skulle ägna särskild uppmärksamhet.517 Med i bagaget vid partisprängningen fick APK framför allt Norr- skensflamman men också två riksdagsmän, , vilka fortsatte i som vildar. bildades ett ungdomsförbund som fick namnet Kommunistiska Ung- dom (SKU). Mandaten i gick förlorade i valet då APK endast erhöll drygt 10 000 () röster. Detta skulle senare visa sig vara partiets bästa valresultat. Det nya antogs av säkerhetspolisen ha omkring 5 200 med- lemmar.518 , , gjordes dock den bedömningen att partiet överdrivit sina medlemssiffror och att partiet i själva ver- ket aldrig haft mer än runt 1 500 medlemmar.519 Som framhållits ovan har ingenting framkommit som tyder på att partisprängningen drevs fram från sovjetiskt eller östtyskt håll. Att och KGB låg bakom splittringen var dock en arbetshypotes som förekom på flera håll inom säkerhetspolisen. rapporterades att källa C33 fått informationer om att kuppen förberetts och är ett led i KGB:s strävanden att sätta stopp för den sk eurokommunismen. KGB uppgavs dock föra ett dubbelspel och via den sovjetiska beskick- ningen i ha utlovat stöd åt både APK och VPK. Utbry- targruppen uppgavs också ingå i ett KGB-nät som förberett utbrytningen.520 Källans rapporter får dock överlag sägas ha varit av låg trovärdighetsgrad. Ett drygt år senare skulle också 517Deklarationen och anföranden från rikskonferensen finns tryckta i: Kom- munisterna - K. . Det kan vara av intresse att notera att denna broschyr trycktes på Spartakus förlag i . 518Se anteckning på registreringsbegäran i akt löpnr 3. PM 28/3 1994. Akt löpnr 3. 520VPK, partisprängningen. PM 3/3 1977. Akt löpnr 1. säkerhetspolisen ha kommit till den uppfattningen varför källan överläts till IB:s efterträdare Liknande misstankar om att utbrytningen till någon del skulle ha styrts från framfördes i ett telex från sektionen i . Luleåsektionen önskade därför upplysning om kontak- ter mellan ledande APK:are och ambassaden i vilket också sektionen fick.522 Uppgifterna från källa C33 upprepades i en PM från 1985.523 PM-författaren var uppenbarligen ovetande om att källan bedömts som mindre tillförlitlig. 7.4.1Registrering av personer verksamma inom APK APK kom aldrig att inkluderas i de hemliga tjänsteföreskrifter (HT 19) som reglerade vilka organisationer som säkerhetspolisen skulle ägna särskild uppmärksamhet. Detta innebar att enbart verksam- het inom partiet inte var tillräcklig för registrering i centralregist- ret. Flertalet medlemmar som var registrerade torde ha registrerats efter att ha haft kontakt med företrädare för främmande makt, framför allt . inleddes dock ett försök från säkerhetspolisens sida att få APK uppfört på HT 19. I en PM uppehöll sig författaren, en kriminalinspektör vid , framför allt vid frågor om partiets i partiprogrammet utvecklade målsättning, utländska kontakter samt den partiskolning som bedrevs. Beträf- fande partiprogrammet framhölls anslutningen till den proletära internationalismens idé samt att partiet syftade till en revolutionär omvandling av det svenska samhället. Beträffande utländska kon- takter betonades sådana med , och . Det upp- gavs också att en källa, vars tillförlitlighet bedömdes som god, uppgivit att 36 medlemmar erbjudits partiskolning i Mosk- va.524 hade samme kriminalinspektör samlat ytterligare uppgifter som återgavs i en 13-sidig PM. Drygt fyra av dessa sidor ägnades partiprogrammet varvid bl.a. konstaterades att APK hade en ideologisk förankring i vad de kallar den proletära internationa- 521Mer om detta i , Hotet från vänster. 522Telex 15/4 1977. Akt löpnr 1. 523APK:s och VPK:s förbindelser med . 30/4 1985. Akt löpnr 3. 524Ang registrering enligt HT 19-20 av Kommunisterna (). 24/1 1980. Akt löpnr 3. lismen, dvs solidariteten med och de andra socialis- tiska länderna. I anslutning till detta framhölls, felaktigt, att VPK tagit avstånd från denna princip. Begreppet proletär internatio- nalism, vilket i och för sig kan tolkas på olika sätt, försvann inte från VPK:s partiprogram . Av de övriga sidorna ägnades drygt sex åt de kontakter, resor och partiskolning i österled som säkerhetspolisen kände till beträf- fande tre ledande partiföreträdare. Säkerhetspolisen hänvisade ock- så till en allmänt oroande utveckling beträffande den sovjetiska subversionen riktad mot omvärlden och som man antog också gäll- de . Framför allt var det sovjetiska inter- nationella avdelning som i samarbete med KGB antogs bedriva subversiv verksamhet i . Det hävdades också att APK var det enda i som satte värde på och gav sitt stöd. Som ytterligare belägg för kopplingen mellan subversiva verksamhet och APK nämndes att det i Norrskens- flamman ofta förekom signerade artiklar skrivna av personer an- ställda vid och . Artiklarna uppgavs vara kritiska till NATO:s närvaro i , det svenska försvaret, , inköp av amerikanska robotar och den svenska vapenexporten. Tidningens ton uppgavs vara helt i överensstämmelse med SUKP:s intentioner, t.ex. i försvaret av intåg i Tjeckoslo- vakien 1968 och i Afghanistan.525 Denna PM kom att utgöra underlaget då RPS i en skrivelse till regeringen begärde att APK skulle upptagas i den kva- lificerat hemliga förordning som reglerade vilka organisationer säkerhetspolisen skulle ägna särskild uppmärksamhet. När regeringen utfärdade nya föreskrifter fanns dock inte APK med i organisationsförteckningen. Det är svårt att reda ut hur regeringen resonerade i denna fråga. Uppgifter från , som var justitieminis- ter, gör dock gällande att man inom den borgerliga regeringen var djupt oenig i denna fråga.526 Vad denna oenighet skall ha bestått i är dock oklart. Det kan emellertid konstateras att APK i sitt antagna program inte föreskrev att våld skulle, eller kunde antas komma till användning i samband med den revolution man sade sig eftersträva. Rent formellt var APK därmed inte ett sådant parti som kunde sä- gas omfattas av kungliga brev angående säkerhetspolisens 525Arbetarpartiet kommunisterna () eller (APK). PM 10/12 1980. Akt vol 5. 526Lars , Övervakningen av APK. arbetsuppgifter.527 Om detta var anledningen till att partiet inte togs upp i förteckningen är dock inte säkert. Flera exempel finns, t.ex. Demokratisk Allians, på att partier utan våld på programmet togs upp i de hemliga tilläggsföreskrifterna. Efter detta avslag synes inte säkerhetspolisen ha återkommit med begäran om att APK skulle tas upp i organisationsförteck- ningen. Registreringen fick således, såsom tidigare, lösas genom registrering enligt kontaktprincipen samt i informella arbetsregis- ter. Någon kontinuerlig uppföljning av APK synes säkerhetspolisen inte ha gjort. Då och då inkom dock kvartalsvis utförda samman- ställningar från sektionerna. Av dessa framgår att viss övervakning utfördes av säkerhetspolisen på lokal nivå i form av spaning mot öppna möten och demonstrationer samt genom öppna källor t.ex. pressen. till bedrevs - med vissa av- brott - telefonavlyssning av två ledande medlemmar i . Miss- tankarna avsåg spioneri alternativt olovlig underrättelseverksamhet och till grund för detta synes ha legat de omfattande kontakter med Sovjetföreträdare som konstaterats. Förutom de misstänktas hem- telefoner avlyssnades även partikansliet på i Stockholm.528 Överskottsinformation, bl.a. avseende partiets infly- tande över samlades i en liten akt som gavs namnet Hades.529 I samband med valet gjorde säkerhetspolisen en inventer- ing av APK genom att samla in valsedlar. Efter påbud från säker- hetspolisen i skickade sektionerna in kopior av länssty- relsernas manuskript till valsedlar för APK. I samband med detta lämnades också allmän information om partiets valarbete och övrig lokal verksamhet. Flera sektioner påpekade APK:s dominerande kungliga brev utfärdades 22/9 1972 och innebar att medlemmar i och sympatisö- rer till organisationer som i antaget program angivit att organisationen skall verka för att omvandla samhället med våld skulle kunna registreras av säkerhetspolisen. En förutsättning var dock att de genom sina åtgärder givit upphov till misstanken att de kunde vara beredda att delta i våldsamheter eller i verksamhet som innebär fara för rikets säkerhet. Den däref- ter utfärdade föreskriften HT 19 utgjorde tillämpningsföreskrift till brev. 528Lars , Övervakningen av APK. ställning i de lokala föreningarna av Förbundet unionen och Svenska Fredskommittén.530 Den kartläggning som gjordes resulterade i långa listor över per- soner som kandiderat för APK i något av de tre valen. Listorna in- nehöll namn, adress, personnummer, yrke och uppgift om till vilket val och vid vilken ort vederbörande kandiderat. Däremot finns inte en tillstymmelse till analys av uppgifterna, varför det framstår som svårt att avgöra vad kartläggningen egentligen syftade till. Lis- torna framstår närmast som ett fall av åsiktsregistrering syftande till att ingå i någon form av arbetsregister. Den person vid säker- hetspolisen i som begärde in uppgifterna har i samtal med bekräftat att han samlade ar- betsanteckningar om personer inom partiet. Arbetsanteckningarna sattes in i ett par pärmar som han förvarade i sitt kassaskåp.531 Liknande listor upprättades avseende personer med styrel- seuppdrag inom APK:s ungdomsförbund.532 intresserade sig säkerhetspolisen för sovjetiskt deltagande i APK:s konferenser åren 1977-1980.533 gjorde säkerhetspolisen av allt att döma ingen som helst uppföljning av APK fram tills dess att uppgifter om ekono- miskt stöd från började dyka upp 1992. Efter genomgång av den egna akten över APK konstaterade då följande: Av materialet i akten går ej att fastställa att partiet av dåvarande skulle erhållit stöd för sin verksamhet. Av ovan- stående [syftade bl.a. på kontakter med , och uppgifter om dålig ekonomi] kan däremot slutsats dras att partiet erhållit stöd för sin verksamhet genom att SUKP stått för vissa av de utgifter APK haft.534 framkom nya uppgifter om det sovjetiska partistödet i . Detta föranledde att i en ny PM konstate- ra att en genomgång av partiets och partiledarens akter inte gjorde det möjligt att fastställa om några pengar kommit dessa till del. 530Se handlingar i akt , löpnr 2. 531Uppteckning från samtal nr 224 den 23/11 2001. 532PM utvisande styrelseuppdrag inom . 10/9 1984. Akt löpnr 3. 533PM 15/7 1983. Akt löpnr 2. 534Angående ekonomiskt bidrag till Kommunisterna () från Sovjetunio- nen. 16/4 1992. Akt löpnr 3. Däremot kunde det antas att partiet fått visst ekonomiskt stöd för studieresor till . I PM:n hänvisades det också till en artikel i , nu oberoende socialistisk, som menade att det stöd som förekom- mit avsåg agenturer på import från socialistländerna, reseverksam- het och fördelaktiga köp av varor och tjänster. I artikeln i skensflamman uteslöts inte att det sovjetiska stödet främst kommit Hagel privat till del. Bl.a. ansåg artikelförfattaren att partiledarens levnadsstandard krävde ett ekonomiskt tillskott utifrån. I PM nämndes också att Hagel helt förnekat att stöd skulle ha utgått med de miljonbelopp som nämndes i pressen. Hans namnteckning måste ha förfalskats, menade Av allt att döma togs på sängen när uppgifter om att be- lopp motsvarande skulle ha överförts från till APK började florera 1992. Den övervak- ning som bedrivits ett tiotal år tidigare synes ha varit mer inriktad på att allmänt kartlägga sovjetiska kontakter och samla in namn på valsedlar än att utreda partiets ekonomiska villkor. De nya uppgifterna om understöd från synes dock inte ha medfört att APK som hotbild uppgraderades i nämnvärd utsträck- ning. gjorde författningsskyddsroteln vid följande bedömning av APK: Man kan inte påstå att APK som organisation utgör något hot mot det svenska samhället . Det finns inte några uppgifter som tyder på någon samhällsomstörtande verksamhet av kon- spirativ eller annan otillbörlig art.536 Även om partiet som sådant alltså inte betraktades som ett hot kunde dock inte helt utesluta att enskilda individer eller ledande personer i organisationen tar initiativ för att påskynda pro- cessen mot [det revolutionära] målet. Framför allt var det vissa ledande partiföreträdares kontakter med främmande makts repre- sentation i som verkade oroande i ögon. Partiet bedömdes ha ca 400-600 medlemmar. Vissa mindre övervakningsinsatser kunde dock göras. övervakades APK:s stillastående demonstration på Hö- 535Angående ekonomiska bistånd till APK - . PM 19/8 1993. Akt löpnr 3. Enligt skall det sovjetiska stödet till APK ha upp- gått till vilket penningvärde skall motsvara . Se uppsatsen guld i svensk kommunisme s. 122. 536PM 11/9 1995. Akt löpnr 3. spanare konstaterade i den PM som sedan upprättades att utöver de riktigt gamla kommunisterna med käpp och rullator var de flesta av utländsk härkomst.537 De förändringar som inleddes i slutat av och som kulminerade i och sammanbrott ledde till stora inre problem för APK. kom flera avhopp och uteslutningar. Partiets flaggskepp, tidningen skensflamman, lösgjordes från partiet för att bli en oberoende soci- alistisk tidning. byte APK namn till SKP som blivit ledigt som partinamn. gjorde dock två olika grupper med rötter i APK anspråk på namnet SKP. Till den gamle partiledaren stora förtret hade en grupp utbrytare registre- rat SKP som partinamn hos och kunde därmed ställa upp i val under detta namn. har inga uppgifter av övervakningskaraktär tillförts APK/SKP:s SÄPO-akt. 537 - Kommunisterna (). PM 2/5 1995. Akt löpnr 3. Säkerhetstjänsternas övervakning av kommunisterna innebar bety- dande kränkningar av enskilda medborgares personliga integritet. Ingreppen sträckte sig från samlande av öppna uppgifter över an- teckningar om in- och utpasseringar vid vissa adresser till långvari- ga avlyssningar av arbets- och bostadstelefoner. I de samtal SÄKO haft med några framträdande kommunister uppger samtliga att man inom partiet var medveten om övervak- ningens existens. Övervakningen var, som en uttrycker det, ett axi- om, något man fick leva med. Det tycks ha varit en allmän uppfatt- ning att telefonerna kunde vara avlyssnade. Övervakningen skapa- de, säger en av de intervjuade, en känsla av att vara oskyldigt ankla- gad. Men på det stora hela tycks den, så länge den riktade sig mot partiet som sådant, ha tagits med visst jämnmod. En av de intervju- ade säger att man såg på det hela med humoristisk cynism. Detta jämnmod gäller dock inte den övervakning som riktat sig mot enskilda personer. Där har upprördheten varit betydande. Den har avsett både minnen av hur man förföljts på gatan och sentida insikter om att man utsatts för långvarig övervakning på grund av vaga och obekräftade misstankar. Det som mest upprört är att även närstående blivit övervakade och kanske fått problem i yrkeskarriä- ren.538 Ovan har också redovisats exempel på att enskilda på lösa grunder och utan iakttagande av objektivitetens krav misstänkts för svåra brott. Frågan om ingreppen varit nödvändiga med hänsyn till landets säkerhet har i de fallen knappast på allvar övervägts. Detta innebär inte att övervakningen av i allt var omotiverad. Det krävs ett mer nyanserad diskussion. 538 Samtal (förhör) med C. H. 15/2 2001 och 6/9 2001; 4/9 2001; 15/12 2000; 14/2 2001; 23/3 2001; 27/2 2001; 20/12 2000; 16/5 2001; 8/2 2001, SÄKO. de reflexionerna kring säkerhetstjänsternas hotbild och den breda registreringen är tänkta som bidrag till en sådan. Begreppet säkerhetstjänsternas hotbilder rymmer många kom- plikationer. En har att göra med att det finns flera säkerhetstjänster och att en militär säkerhetstjänst lever i en annan social kultur än en polisiär vilket kan leda till skillnader i hotbilden. Vidare kan de arbetsuppgifter inom respektive säkerhetstjänst som en grupp eller individ har leda till skilda synsätt. En annan viktig komplikation beror på att de berörda organisationerna använder hotbilderna inte bara som vägledning vid planeringen av arbetet utan även som me- del att uppnå t.ex. en resursförstärkning eller kompetensutvidg- ning. Man kan därför ha anledning att skilja mellan faktisk och fö- regiven hotbild. Den bild av säkerhetstjänsternas hotbild som framkommit har endast i mycken liten mån kunnat ta hänsyn till dessa komplikatio- ner. Materialet är helt enkelt för tunt för att tillåta några slutsatser om faktisk respektive föregiven hotbild eller om skillnader mellan olika tjänster, avdelningar eller individer. Det följande måste läsas med denna reservation i minnet. I materialet framträder åren som en period för sig, särskit starkt präglad av det kalla kri- gets hotbild. Den var givetvis inte säkerhetstjänsterna ensamma om. Den hotbild som målades upp av DN:s politiske redaktör i skriften agenturen i (1950) hade delvis utvecklats i samarbete med den militära säkerhetstjänsten. Liknande hotbilder presenterades i andra ledande tidningar såväl borgerliga som socialdemokratiska. Internationella översikter över det kommunistiska hotet har cirkulerat mellan de nationella säker- hetstjänsterna och spritt bilden av en global subversiv verksamhet styrd från . Alla ville dock inte hävda att alla kommunister eller partiet som sådant var opålitligt. Många framhöll att deras misstro endast gällde en fanatisk minoritet. Den preciseringen hade ibland gjorts i debatterna under och den uttrycktes också inom den militära säkerhetstjänsten alldeles efter kriget. Under kalla kri- gets höjdpunkt – till mitten - handlade hotbilden däremot i hög grad om partiet som helhet. Det sågs som en av finansierad subversiv organisation. tioner om t.ex. uteslutning av icke betalande medlemmar, planer på en ny partiorganisation eller hemlighetsmakeri om utlandsutbild- ningarna tolkades i det ljuset. Man misstänkte partiet, eller dess illegala del, för att organisera sabotageligor, bedriva infiltration i försvarsviktiga industrier och rekrytera spioner åt ryssarna. Betraktade mot bakgrund av tidsandan, den militära hotbilden samt SKP:s prosovjetiska propaganda och livliga kontakter med sovjetiska diplomater är misstänksamheten begriplig. I efterhand har också ett inte oviktigt element i hotbilden kunnat bekräftas, nämligen det ekonomiska stödet från . Annat ter sig överdrivet. Detta gäller i synnerhet de olika konkreta hotbilderna i form av infiltration i spioneri- eller sabotagesyfte, subversiv utlandsutbild- ning och även hela föreställningen om förekomsten av en illegal, hemlig partiorganisation. Även om det hände att bedömare inom polisen avvisade en del av dessa föreställningar är ändå grundin- ställningen den att ingen form av konspirativ verksamhet är främ- mande för partiet. Den grundläggande misstron syns kanske tydli- gast när man i kommentarerna till partiets ideologiska debatt ser nya tankar, meningsmotsättningar och t.o.m. konflikter med som centralstyrda avledningsmanövrar. , sedan modernisterna tagit över de le- dande posterna i partiet, förklarades från olika håll inom säkerhets- tjänsterna att SKP inte längre var ett kommunistiskt parti i tradi- tionell mening. Kvar står dock misstankarna mot enstaka fanatiker som fortfarande bör hållas under uppsikt, liksom de som har täta kontakter med de socialistiska staterna. Man kan alltså notera förändringar i hotbilden. I ett avseende är dock bilden . Det gäller fruktan för att enskilda kommu- nister i händelse av krig med på ett eller annat sätt skulle stödja fienden. Befarad femtekolonnverksamhet är ett viktigt motiv för mycket av tjänsternas verksamhet inklusive personalkontroll, beredskapslistor och annat. Detta är också den punkt där det för eftervärlden är lättast att acceptera hotbilden. Vi vet givetvis inte hur människor skulle ha reagerat i ett kritiskt läge och det är fullt möjligt att samtliga SKP-anknutna medborgare lojalt skulle ha slutit upp bakom det nationella försvaret.539 Men 539 Den uppfattningen har flera av de kommunister eller tidigare kommunister som SÄKO genomfört förhör eller samtal med. Se samtal med , 15/12 2000, CH Her- mansson 15/2 2001, 27/2 2001, 20/12 2000 och 4/9 2001. har även framkommit viss förståelse för polisens övervakning med tanke på dess världsbild, () och med tanke på vistelserna i och de nära kon- när, som under delar av och , krig med inte föreföll omöjligt och SKP:s propaganda nitiskt försvarade alla aspekter av sovjetisk politik, inklusive ingri- pandet i , låg det en rimlig rationalitet i att övervaka partiets medlemmar och framträdande sympatisörer. Däremot kan man fråga sig om den metod som användes i detta syfte, nämligen den extensiva namninsamlingen, verkligen var den lämpligaste. Insamling av information om enskilda medlemmar eller sympatisö- rer framstår som ett huvudsyfte med övervakningen av SKP- komplexet. En fråga om nyttan med övervakningen blir i hög grad en fråga om nyttan med registren. Att föra register över kommunister kunde framstå som en från säkerhetssynpunkt meningsfull verksamhet, eftersom andelen po- tentiella landsförrädare eller femtekolonnare ansågs vara avsevärt större inom denna grupp än inom ett genomsnitt av befolkningen. Problemet var att den egentliga registreringsgrunden i allmänhet inte var grundad misstanke för spioneri eller sabotage eller något annat landsförrädiskt. var registreringen överhuvudtaget inte föranledd av kunskaper om individens åsikter och attityder i de ur säkerhetssynvinkel avgörande frågorna utan av ytliga iakttagelser om anknytning till partiet. Utifrån arten av dessa iakttagelser klas- sificerades de registrerades farlighet. Till grupp A, de farligaste, fördes de om vilka konstaterats att de intog ledande ställning och var aktiva partiarbetare, i grupp B placerades de som man visste var medlemmar och i grupp C återfanns de som, genom nyårshälsning- ar eller annat, konstaterats vara sympatisörer. Problemet med detta system var att det inte fanns något säkert samband mellan iakttagelserna och personens farlighet. En aktiv och ledande kommunist kunde ha engagerat sig i partiet för att han funnit att det var bästa sättet att förbättra arbetarskyddet eller ac- kordssystemet på sitt företag. I de nationella säkerhetsfrågorna kan han intagit en fullkomligt normal hållning. Å andra sidan kunde en vanlig medlem som aldrig gjorde mycket väsen av sig vara en hängiven Sovjetbeundrare som drömde om att bli medborgare i den stora arbetarstaten. Till detta kom att iakttagelserna kunde vara takterna med SUKP fram (, 23/3 2001). Namn på personer som infört nyårshälsning i Norrskens- flamman kunde ha förväxlats, andrahandsuppgifter om politiska sympatier kunde bygga på dålig eller missförstådd information etc. Registeruppgifternas precision måste alltså anses som tvivelaktig och betänker man att registret innehöll över 100 000 namn (då partiet hade 20 000 medlemmar och stöddes av 170 000 väljare) verkar det ofrånkomligt att många av dessa utan skäl kom att betraktas som nationellt opålitliga. Detta bekräftas också av de enstaka kontroller av registret som på olika sätt kom till stånd. När meddelaren frågade sina kontaktmän om sammanlagt ett sextiotal registrerade kommunister framkom att de allra flesta var fullt pålitliga. När belastande uppgifter vid några få tillfällen (vid personalkontroll) ledde till samtal med den registrerade blev resultatet att han godkändes som pålitlig. För försvaret innebar osäkerheten i uppgifterna att personer i onödan gavs uppgifter som inte motsvarade deras kapacitet; att goda soldater krigsplacerades på förråd, blankettarkiv eller arbets- kompani eller kanske inte inkallades alls. En negativ effekt kunde också uppkomma när folk insåg att myndigheterna på lösa grunder bestämt sig för att betrakta vissa medborgare som opålitliga. Det var den risken som framhölls i en . Den uppdelning i fosterlandsvänliga och mindre fosterlandsvänliga som förekom när man anställde folk till anläggningsarbeten verkade lättvindig och gav intryck av dåligt underbyggda urval och av meningslöshet.