sou · GQB3108d1 · 2003-01-01 00:00:00 — Ingenting har påträffats i de olika ope- rativa verken som skulle kunna tyda på förberedelser för militär samverkan med Nato. I detta avsnitt redovisas översiktligt principerna för försvars- maktens materielanskaffning. I avsnittet redogörs också för de olika politiska beslut som berörde anskaffningen av JAS 39 . Utredaren berör två frågor av säkerhetspolitisk betydelse, nämligen anskaffningen i fred av vissa slags ammunition samt den brist på sjukvårdsmateriel och i mindre omfattning läkemedel som var rådande under en betydande del av utredningsperioden. I avsnittet lämnas också en redogörelse för det svenska olje- och bränsleförråd som fanns i Trondheimsområdet , då det såldes på grund av att anläggningens utnyttjande rimmade illa med den svenska neutralitetspolitiken. Genom en inhemsk försvarsforskning har projekt, som särskilt anpassats för det svenska försvarets behov, tagits fram. Genom de utlandskontakter som svensk försvarsforskning, dvs. FOA, haft har man där fått inblick i på vilken höga nivå den svenska försvars- forskningen legat. Den svenska forskning med knytning till kärnvapen som bedrivits har också redovisats kortfattat. För en alliansfri stat vars uttalade politik är att vara neutral vid en eventuell konflikt i norra bidrar en inhemsk kvalificerad och diversifierad försvarsindustri till trovärdigheten av den förda politiken. Härtill kommer fördelen med en industri som förmår utveckla och tillverka försvarsmateriel som är direkt utformad för det svenska värnpliktsförsvaret och den svenska terrängen. Genom att också tillverka försvarsmateriel för andra nationer har försvars- industrin kunnat upprätthålla kunnande och sysselsättning. Exporten av försvarsmateriel har alltid varit kringgärdad av om- fattande regelverk syftande till att förhindra att svensktillverkade vapen säljs till länder som deltar i eller synes komma att delta i väpnad konflikt, som har inre väpnade oroligheter eller som kan befaras utnyttja vapnen för att undertrycka mänskliga rättigheter. Trots noggrann kontroll har ett antal affärer ägt rum där de svenska exportkontrollbestämmelserna på ett eller annat sätt kring- gåtts. Den svenska försvarsförmågan konstitueras inte enbart av militära styrkor utan är också beroende av ett antal andra faktorer. En grundläggande sådan är totalförsvarsprincipen. princip har varit den allmänna värnplikten. Frivilligorganisationer- nas betydelse och då särskilt hemvärnet framhålls. Sammanhängande med de militärgeografiska förhållanden är det moderna samhällets ökade sårbarhet. Landets långa utsträckning i nord sydlig riktning har inneburit särskilda operativa problem, långa och sårbara kommunikationer som flygtransport- kapaciteten varit liten. Den svenska terrängen ger i många av- seenden försvararen goda betingelser för ett effektivt försvar, i andra avseenden gynnas en angripare. Möjligheterna att framgångsrikt ta upp ett starkt försvar står och faller med beredskaps- och mobiliseringssystemet. Mobiliserings- organisationen var genomplanerad och skulle sannolikt ha kunnat fungera tämligen väl om successiva beredskapshöjningar anbefall- des. Detta krävde att regeringen var beredd att tidigt besluta om inkallelser. Utfallet av de förstärkningar av försvaret, som gjordes strax före och under , kulminerade . hade då ett försvar av betydande styrka. Med försvarsbeslut inleddes en successiv urholkning av försvarsförmågan. De förband som övats de närmast föregående åren kunde lösa sina stridsuppgifter direkt efter mobilisering. Men med de följande försvarsbesluten minskade andelen medel som kunde avsättas för materielanskaffning och utbildning. Denna tendens höll i sig ända fram till periodens slut. I stort sett enda metod att vid brist på likvida medel frigöra betalningsmedel var att inställa eller reducera repetitionsövningar. Detta ledde till att förband inom alla tre försvarsgrenarna blev allt mindre samtränade. Krigsförbanden krävde kompletterande utbildning efter mobilise- ring för att kunna lösa sina väsentligaste uppgifter. Den sjunkande förmågan och det minskande antalet kvalificerade förband föranledde överbefälhavaren att till regeringen anmäla att den gällande krigsplanläggningen måste omprövas. Det bedömdes ej längre vara möjligt att slå en angripare. Försvarsmakten kunde endast möta och i gynnsamma lägen hejda en angripare och fördröja framträngandet över djupet av territoriet. Enligt ÖB ingick i försvarsmakten förband med modern materiel av jämförbar kvalitet med vad den pre- sumptive angriparens förband disponerade. Antalet sådana förband var dock för litet och förbanden var otillräckligt samtränade. Utredaren konstaterar att ehuru ÖB tecknat en bild av nedåt- gående tendenser det inte torde råda någon tvekan om att försvaret var betydligt vassare än . Viggensystemet – ryggraden inte bara i luftförsvaret utan i hela försvarsförmågan – skulle vara svårbesegrat av samtida sovjetiska flygplan. De stridskrafterna hade genom införandet av långräckviddigt sjörobotsystem, moderna ubåtar och förnyat kust- artilleri goda förutsättningar att bekämpa ett invasionsföretag. Arméns anfallsbrigader hade förstärkts med utrustning, kommu- nikation och transportkapacitet som översteg kapaciteten hos motsvarande förband . En effektivare underrättelse- tjänst hade enligt utredaren starkt förbättrat förvaringsmöjlig- heterna. Avslutningsvis framhåller utredaren att det är svårt att väga försvarsförmåga i relation till en motståndare vars styrka är okänd. Omvärldens syn på svensk försvarsförmåga Utredningen redovisar några amerikanska och norska bedömares värderingar, som i stort överensstämmer med hur man från svensk sida bedömde försvarsförmågan. 7 Samverkan med andra länder I detta avsnitt redogörs för det militärtekniska informationsutbytet och samarbetet med , och . Det fanns flera syften med att samarbeta med andra länder: 1) inhämta kun- skaper om den tekniska utvecklingen, 2) säkerställa att nödvändig teknisk kompetens fanns i , 3) skapa möjligheter för svensk tillverkning utöver det egna försvarets behov, vilket, per enhet, sänkte utvecklingskostnaderna. hade ett nära utvecklingssamarbete med , den så kallade annexverksamheten. Den svenska försvarsmakten vann många års forskning på detta samarbete. Även var en viktig samarbetspartner. Samarbetet med ökade gradvis och resulterade i ett nära samarbete i en gemensam kommission. Den militära underrättelsetjänsten har utretts och granskats vid upprepade tillfällen som utredningen haft att studera. Försvarsstaben har också omorganiserats vid upprepade tillfällen, men underrättelsefunktionen synes emellertid i princip gestaltat sig tämligen likartad . Huvudintresset från underrättelsetjänstens sida har varit inriktat mot tänkbara anfall från sovjetisk sida och mot Warszawa- paktsländernas militära förmåga och handlingsmöjligheter IB-affären föranledde en intensiv debatt efter påståenden i FiB/K om att det hemliga svenska underrättelseorganet IB bedrev infiltration av fackföreningsrörelsen, utförde hemlig registrering av människor, samarbetade med utländska underrättelseorgan på ett sätt som stred mot vårt lands neutralitet samt medverkade till brott etc. Försvarsminister och överbefälhavaren bekräftade att organisationen fanns men avvisade i huvudsak de anklagelser som framförts. IB-affären föranledde granskningar av underrättelsetjänsten. års underrättelseutredning uppgav angående under- rättelsetjänstens samarbete med motsvarigheter i andra länder att ett samarbete förekom och att det var till gagn för att delta i sådant. Utredningen konstaterade att det samarbete som före- kommit hade godkänts av regeringen (chefen för mentet). Riktlinjerna för utbyte av information med andra länders underrättelseorganisationer har i allt väsentligt varit oförändrade och har varit förankrade hos de olika regeringarna. Vad gäller huvuddragen i svenskt underrättelseutbyte , har etablerat samarbete med utländska underrättelse- organisationer fortsatt och antalet partners var i princip . Utredningen har inte påträffat några skriftliga avtal eller liknande som reglerade samarbetet. Samtliga uppgiftslämnare har uppgivit att det underrättelsesamarbete som medverkade i regel- mässigt genomfördes på bilateral nationsbasis och att samarbete med Nato inte förekom. Militära kontakter i fredstid Ett stort antal resor till utlandet företogs av den militära organisationen. De högsta militära cheferna avlade regelbundet artighetsbesök hos utländska motsvarigheter i kontaktskapande syfte. De flesta övriga resor var föranledda av materielanskaff- ningsprocessen. Huvuddelen av resorna gjordes till väst. Svenska örlogsfartyg avlade örlogsbesök utomlands och ut- ländska besök mottogs av . Ett särskilt problem vid utländska besök var den eventuella förekomsten av kärnvapen ombord. utgick från att förbudet mot att införa kärnvapen strikt skulle iakttas. Samverkan rörande säkerhet i fred för flyg och ubåtar Ända har funnits ett flygsäkerhets- samarbete mellan flygvapnen i , och . Samarbetet, som kallats SVENORDA, var inledningsvis hemligt men formaliserades och gjordes då öppet. Det fungerar än . Syftet är att möjliggöra för ett flygplan, som av väder- eller annat skäl inte kan landa på en flygbas i eget land, att landa på ett flygfält i ett grannland utan att detta skall betraktas som en kränkning. För att undvika att en svensk ubåt vid övning i undervattensläge på fritt hav skulle råka kollidera med dansk eller norsk ubåt fanns sedan åtminstone mitten av en hemlig bilateral överens- kommelse mellan marincheferna i och respektive att i förväg meddela motparten om denna verksamhet. Överenskommelsen gällde endast om övningsverksamheten skulle bedrivas inom i överenskommelserna angivna områden i södra och . Förhandsmeddelanden om sådan verk- samhet sändes via respektive ambassads marinattaché. I stort sett sändes eller mottogs någon eller några förhandsmed- delanden. När västtyska marinen fick ubåtar deltog i förhandsrapporteringen via , dvs. den danska marinen förhandsorienterade om verksamheten med anmärkningen att med- delandet avsåg en västtysk ubåt. Förberedelser för anskaffning av materiel och förnödenheter hade en planläggning för att kunna utstå ett relativt långt krig och ha uthållighet också om vi blev isolerade. För att säker- ställa uthålligheten planerades kompletteringar utöver ordinarie materielanskaffning bland annat genom s.k. särskild importplan- läggning som genomfördes med hög sekretess. Importplanläggningen omfattade vid periodens inledning för- nödenheter som tillverkades inom , och , och som var av avgörande betydelse för försvarsmaktens uthållighet och som direkt eller efter endast smärre förändringar kunde användas av svenska krigsförband. Antalet planerade exportländer ökade för att beskrivas som förnödenheter tillverkade främst i och . För förstärkning av beskickningarna bl.a. i , och förbereddes utsändande av inköpskommissioner. Kommissionerna stod under ledning av en senior officer. Enligt denne var såväl som införstådda med uppdraget. Importsjöfarten till och flygtransporter Mot bakgrund av erfarenheterna från hade Väst- kustens Marindistrikt till uppgift att leda och skydda västerifrån kommande importsjöfart. Uppgiften överfördes till militärbefälhavaren (), men reducerades mot slutet av 1970- talet av flera skäl. Den till marindistriktet ställda uppgiften innebar att samverkan med västmakt eventuellt skulle komma att aktua- liseras i händelse av kris och/eller krig. Vad gäller flygtransporter hade preciserat upp- gifterna i krig till att bl.a. att: förbereda och leda den utrikes luftfart, som kan komma att bedrivas. ansåg att uthålligheten för det större civila flygtransporttonnaget var högst otillfredsställande. pågick en dialog mellan och amerikanska () avseende teknisk planläggning för utrikes civil luftfart under beredskapstillstånd eller andra särskilda förhållanden. Dessa flygningar avsågs utföras för att främst tillgodose ett prioriterat behov av varuutbyte, samt för vissa hade i första hand ansett att och borde vara destinationsländer i denna plan- läggning. Frågan om hjälp utifrån Utredningens granskning av de ingångsvärden som kunde gälla i frågan om hjälp utifrån och förberedelser för samverkan med främmande makt i detta syfte tyder på att den av deklarerade doktrinen inte väsentligen rubbades . Frågan om hjälp utifrån utmönstrades helt i de politiska uttalandena, och återkom inte heller i den militära planeringen. Den levde dock kvar i militärledningens inre överväganden. försvarsutredning skärpte trovärdighetskravet genom att slå fast att inte enbart förberedelser för hjälp utifrån skulle undvikas utan också åtgärder som kunde ge intryck av sådana förberedelser. Vidare slogs fast att sonderingar om hjälp utifrån inte ens borde påbörjas förrän den på alliansfrihet och neutralitet grundade politiken hade misslyckats. Politikens trovärdighet blev en viktig del av neutralitetsdoktrinen. försvarsutredning uteslöt helt referensen till sonde- ringar om hjälp utifrån, och därefter avvecklas begreppet helt i försvarsutredningar och -beslut. Inte heller förekom det i ÖB:s operativa planering, och utredningen har inte funnit något som skulle tyda på att ÖB i brott mot givna direktiv i den operativa planeringen skulle ha kalkylerat med hjälp från Nato eller Nato- land. ÖB förutsatte uttryckligen egna medel-strategin. I Militärledningens diskussioner om situationen försvarsbeslut, som tillsammans med försvarsbeslut inne- bar trängre resursramar för försvaret, diskuterades dock hjälp utifrån som en möjlighet, och en studie tillsattes för att bedöma huruvida de grundläggande försvarsprinciper som gällt sedan var möjliga att tillämpa under de snäva ekonomiska ramar som angivits och att därvid också beröra frågan om hjälp utifrån. När studien presenterades återkom inte begreppet hjälp utifrån, utan var ersatt med resonemang om att Nato skulle ingripa i eget intresse. Frågan om operativ samverkan redovisade att en del planlägg- ning för operativt samarbete med andra länder i krig gjordes 1969. NPK pekade också på att en del konkreta åtgärder vidtogs: en utbyggnad av några flygbaser gjordes, sam- bandsförbindelser anskaffades och en oljedepå byggdes för svensk räkning i . Av handlingar som blivit tillgängliga för denna utredning fram- går vilka planer för eventuell samverkan som upprättades med och . Mediauppgifter om samövningar mellan svenska och utländska örlogsfartyg i samband med örlogsbesök föranledde särskilda undersökningar. Denna utredning kan konstatera att viss spaning förekom i samband med örlogsbesök. Sådan spaning syftade till att komplettera s.k. ljudbibliotek och kan knappast kallas samövningar. Förre överbefälhavaren uppgav för NPK att vissa förberedelser för att i beredskap och krig upprätta ett exil- högkvarter utomlands vidtagits. Den säkerhetspolitiska utred- ningens utfrågningar av olika personer visar att detta exilhögkvarter inte var tänkt att leda militära operationer i om ordinarie högkvarter inte kunde göra sin ledning gällande. Istället skulle exilhögkvarteret bl.a. söka samverkan med väst. gav överbefälhavaren order om att exilhögkvarteret successivt kunde avvecklas och det bedöms ha genomförts . En viss utbyggnad av flygbaser skedde och det har spekulerats i att utbyggnaden gjordes för att kunna ta emot Natoflyg. Utredningen har dock inte funnit belägg för detta. Den tekniska utvecklingen innebärande bl.a. möjligheten att lufttanka gjorde att Nato inte skulle behöva utnyttja svenska baser. Att basera i skulle dessutom ha varit förenat med så omfattande förberedelser och tillförsel av personal och materiel att sådana projekt inte tett sig realistiska. Bedömningen är därför att Nato:s huvudsakliga intresse luftoperativt för var att få tillgång till svenskt luftrum för genomflygningar. Resor till utlandet företogs i stor omfattning, huvudsakligen till väst. De flesta resorna var föranledda av materielanskaff- ningsärenden. Ingenting har påträffats i arkiv eller framkommit vid utfrågningar som tyder på att några överenskommelser beträffande samverkan i krig skulle ha träffats. Några sådana är heller inte sannolika. Inget kunde utlovas med tanke på att ingendera parten kunnat veta hur ett eventuellt krig skulle gestalta sig. Förberedelser för militär samverkan i krig med andra länder var förbjudna vilket bl.a. framgick av de av fattade för- svarsbesluten. I den svenska krigsplanläggningen fick därför ingen hjälp utifrån intecknas eller ens nämnas. Vid materielanskaffning gällde principen om svensk profil. Materielen skulle vara anpassad enbart efter svenska förhållanden. När började delta i av Nato ledda freds- främjande insatser visades – om inte förr – vilka omfattande och kostnadskrävande anpassningsåtgärder, som krävdes beträffande materielen. Likaså har omfattande utbildning av befäl krävts avseende t.ex. Nato:s rutiner och terminologi. Slutsatsen blir att det skulle ha varit mycket svårt att under den för utredningen aktuella perioden direktsamverka med Nato i krig. Av utredningen framgår på andra ställen att samverkan med väst i fråga om underrättelsetjänst, forskning och materielanskaffning skett med regeringens tillstånd. Resor, örlogsbesök och elev- utbyten har också krävt regeringens godkännande. Operativ samverkan och förberedelser för sådan var däremot förbjudna. Utredningen har inte funnit några tecken på avsteg härifrån. Viss planering för ett exilhögkvarter fanns dock vilket regeringen måste ha godkänt eftersom den politiska ledningen vid hot om ockupation av skulle ha förts dit. De högsta militära cheferna höll också goda kontakter med sina motsvarigheter i väst – därtill direkt uppmanade av regeringen. Förberedelser för motstånd mot ockupation – stay behind Utredningen berör översiktligt frågan om förberedelser för mot- stånd under ockupation - stay behind. Utredningen ansluter sig till påpekande att en planläggning för en svensk motverkan vid en ockupation av landet inte innebär defaitism. Det är tvärtom ett uttryck för viljan att till det yttersta bevara landets självständighet och överlevnad som fri nation. Genom verksamhetens speciella karaktär har det ansetts angeläget att vidmakthålla sekretessen kring denna. Sammanfattande iakttagelser och bedömningar För , med sin alliansfrihet och offentligt deklarerade neutralitetsavsikt, gällde det att finna sin position i stormakternas kraftfält. För våra skandinaviska grannar var definitionen av den säkerhetspolitiska identiteten i detta sammanhang inget problem, man var allierad med . Till och med för tycktes saken enklare. som en demokratisk stat grundad på västliga värden hörde ideologiskt hemma i väst men måste säkerhetspolitiskt hålla en tydlig distans just gentemot väst. var det stora och enda hotet, men kunde inte ha råd att vara Sovjet- unionens fiende. Båda stormakterna hade förväntningar på . I den svenska säkerhetspolitiska analysen ingick att väst, främst , om skulle bli angripet och inte fram- gångsrikt lyckas försvara sig, skulle komma till hjälp. Men för att undvika katastrofen att skulle bli angripet av måste neutralitetspolitiken vara trovärdig i ögon. Detta krävde en fredstida politik som demonstrerade att inte operativt förberedde en samverkan med och dess allierade i händelse av en storkonflikt i . hade alltså att formulera en politik att leva mellan å ena sidan ett hot från och å den andra ett förmodat stöd från . Ur neutralitetspolitisk synpunkt har detta enligt mitt bedömande inte skapat några principiella problem. En ur ett neutralitetspolitiskt perspektiv central fråga är i detta sammanhang om och i vilken utsträckning förberedde en operativ samverkan med . I detta avseende har, som utredningen visar, doktrinen varit tydlig . Regeringsuttalanden, försvarsutredningar och försvars- beslut har postulerat att sådan operativ förberedelse inte fick förekomma. Den uppenbara tanken bakom detta har varit att, om fick anledning misstänka att med genomförde dylika förberedelser, skulle ses om en verklig eller potentiell fiende och så angripas, kanske i en konflikt. Jag har ägnat en betydande möda åt att undersöka huruvida sådana förberedelser skett i hemlighet. Ingen förberedelse för sam- verkan har kunnat noteras. Den samlade slutsatsen har blivit att ingen signifikant förberedelse för operativ samverkan med främ- mande makt ägde rum . När det gällde hoten mot förblev det allt överskuggande problemet. var skeptiskt, om ej tvivlande, mot den svenska neutralitetspolitiken. Min bedömning har blivit att i en konfliktsituation hade sökt undvika att anfalla , åtminstone i ett inledningsskede. Den samlade överblick som gjorts i denna rapport visar att den svenska säkerhetspolitiken i allt väsent- ligt måste betecknas som framgångsrik. I synnerhet bör detta till- skrivas en stabil utrikespolitik utformad som alliansfrihet i fred syftande till neutralitet i krig. Politiken stöddes av ett starkt försvar som var så utformat att det skulle kunna utföra sina uppgifter utan hjälp utifrån. För att hävda neutralitetsavsiktens trovärdighet vid- togs inga förberedelser för operativ samverkan eller för att motta militärt bistånd utifrån. Men samarbete i fred om militärteknik och underrättelsetjänst upprätthölls . Försvarsförmågan hölls på en god nivå även om arméstrids- krafternas kapacitet urholkades en del . Med den kunskap vi har vågar man konstatera att vi sannolikt levde säkrare än vad vi då visste: Hotet mot var inte så stort som vi trodde. hade en bättre återförsäkring än vi anade. beslutade regeringen följande direktiv för utredningens uppdrag: En särskild utredare skall analysera svenskt säkerhetspolitiskt age- rande, såväl politiskt som militärt, 1989. Regeringen har bemyndigat chefen för att tillkalla en särskild utredare som skall analysera det politiska och militära agerandet i ubåtsfrågan fram till . Det har i anslutning till detta uppdrag ansetts angeläget att också få till stånd en allmän säkerhetspolitisk granskning av svenskt politiskt och militärt agerande 1989, dvs. de två decennierna närmast före och avvecklingen av det . Det är lämpligt att den särskilde utredaren av ubåtsfrågan även får uppdraget att göra denna allmänna säkerhetspolitiska granskning. Utredaren skall i denna del ha följande uppgifter: redovisa och analysera den säkerhetspolitiska miljö i vilken hade att verka 1989; redovisa och analysera det svenska säkerhetspolitiska agerandet, politiskt och militärt, . Utredaren skall i nödvändig utsträckning ta del av tillgänglig skriftlig och muntlig information i ärendet. Det gäller information från såväl politiska som militära källor. Till utredningen skall en grupp experter knytas. partier skall ges möjlighet att följa utredningsarbetet. Uppdraget skall redovisas . Regeringen förlängde utredningstiden , och . nämnda datum att uppdraget skulle redovisas senast den 20 decem- ber 2002. Som framgår ovan består utredningens direktiv av två delar. För det första att redovisa och analysera den säkerhetspolitiska miljö i vilken hade att verka 1989, och för det andra att redovisa och analysera det säkerhetspolitiska ageran- det, politiskt såväl som militärt, . Den första delen av direktivet finns avspeglad i kapitlen 2 4 som i tur och ordning beskriver den säkerhetspolitiska situationen i världen , de hot som ställdes inför, våra kompli- cerade relationer med den store grannen i öst, , samt politiska och militära förbindelser med . Den andra delen av utredningens direktiv finns reflekterad i kapitlen 5 7 vilka be- skriver det svenska agerandet på det säkerhetspolitiska området, utrikespolitiskt såväl som försvarspolitiskt. Där redovisas också den samverkan med andra länder som existerade i syfte att uppnå svenska säkerhetspolitiska mål i fred och i händelse av krig. Det uppdrag som ålagts mig som utredare är omfattande till sin karaktär i både tid och rum.