sou · GQB387d2 · 2003-01-01 00:00:00 — 6.1 Kommunistiska Parti och därtill anslutande organisationer1 Kommunistiska Parti (SKP) bildades som en sek- tion av den Kommunistiska internationalen (Komintern). Av Ko- minterns program framgick att proletariatets makt- övertagande nödvändigtvis måste ske med våld, varvid såväl de par- lamentariska institutionerna som militär, polis och rättsväsen skulle krossas. Den socialistiska revolutionen skulle följas av proletaria- tets diktatur. Detta program gällde fram till Kominterns upplös- ning också som SKP:s program. En parlamentarisk utred- ning som lade fram sitt betänkande fann att det centrala målet för SKP:s verksamhet var den våldsamma omstörtningen och föreslog en fullmaktslag om partiförbud.2 En sådan fullmaktslag in- fördes först men den kom inte att tillämpas. De svenska kommunisternas obrottsliga lojalitet med linje i samband med och världskrigets utbrott och särskilt deras stöd för an- fall mot senare medförde en kraftfull opinions- storm mot partiet. Det innebar också en första antydan om en för- ändring av hotbilden. Faran för att de på egen hand skulle bedriva samhällsomstörtande verksamhet tycktes mindre än risken för att de i händelse av ett sovjetiskt anfall mot skul- 1Framställningen bygger i huvudsak på , och : Övervakningen av (SOU 2002:93) le obstruera mot de svenska krigsansträngningarna. Finländska kommunisters landsförrädiska uppträdande under kriget gav näring åt denna uppfattning. Sedan ockuperat Dan- mark och tonades hotet från och de svenska kommunisterna ned. En ny vändning i synen på SKP inträdde un- der när det började bli tydligt att den tysk-sovjetiska pakten knakade i fogarna. SKP övergav sin tidigare kritik av den svenska upprustningen och förklarade sig vara anhängare av ett starkt nationellt försvar. kom efter det tyska angreppet på landet somma- ren 1941 att stå på samma sida i kriget som de västliga demokrati- erna och vann därigenom ökad sympati, något som också kom SKP till del. Komintern upplöstes , vilket medförde att SKP framstod som mer självständigt. SKP kunde också dra nytta av ett växande missnöje med regeringens pris- och lönestoppspolitik. 1944 fick SKP av rösterna, dvs. omkring en tredubbling sedan föregående riksdagsval. utgjorde en plattform för internationell underrättelse- och sabotageverksamhet. an- hölls närmare 100 personer för prosovjetisk agentverksamhet, där- ibland ett antal svenskar med anknytning till den kommunistiska rörelsen. En del hade medverkat i den från styrda s.k. Wollweberligan som genomförde sabotage mot bl.a. tyska vapen- transporter, andra dömdes för olovlig underrättelseverksamhet. Upplösningen av Komintern innebar att SKP kunde anta ett eget program. I detta utmönstrades begreppet proletariatets diktatur till förmån för en demokratisk statsmakt under arbetar- klassens ledning. Partiledaren förklarade att en fredlig väg till socialismen var önskvärd. Detta innebar dock inte någon bekännelse till de demokratiska spelreglerna som överord- nad norm. beskrevs som förebilden och SKP slöt i den proletära internationalismens namn troget upp bakom den sov- jetryska politiken. Inrikespolitiskt ställde sig partiet bakom social- demokraternas efterkrigsprogram . Vid krigsslutet var den officiella uppfattningen att SKP i sig inte utgjorde något hot mot rikets säkerhet. Statspolisens material rö- rande kommunismen är också syn- nerligen magert. I en inom statspolisen upprättad PM om SKP konstaterades dock bl.a. att ingen ändring i partiets inställning till ägt rum efter Kominterns upplösning och att närmare två tredjedelar av de under kriget avslöjade sovjet- ryska agenterna visat sig vara kommunister eller kommunistsympa- tisörer. Och i en översikt sammanställde statspolisen uppgifter om två sovjetiska läroanstalter, som bedrivit utbildning av utländska kommunister , nämligen Le- ninskolan och för Västerns minoriteter. Svenska kommunister hade studerat vid i vart fall någon av dessa skolor, bl.a. en kvinna som under kriget avslöjats som radioagent i . Åtminstone vid uppträdde alla elever under täcknamn. SKP hade, såvitt känt, inte vidgått att partimedlemmar genomgått någon av dessa läroanstalter. Den militära säkerhetstjänsten, dvs. försvarsstabens inrikesav- delning, gav i en fyllig PM sin syn på den sovjetiska underrättelsetjänsten och kommunisterna.3 Det konstaterades att SKP efter Kominterns upplösning inte längre talade om världsrevo- lutionen och den våldsamma samhällsomstörtningen utan som främsta mål angav samhällets fullständiga socialisering på demokra- tisk väg. Detta ansågs inte hindra att en våldsam omstörtning av samhällsskicket, proletariatets diktatur och sovjetsystemets infö- rande i samhället hägrade för en del av partimedlemmarna. Trots partiets officiellt försvarsvänliga hållning ansågs det bedriva en in- tensiv antimilitaristisk kampanj mot officerskåren. Beträffande par- tiets hållning i ett eventuellt krig konstaterades att det i partipro- grammet tidigare alltid framhållits att huvudsyftet i en sådan situa- tion inte var att försvara det egna landet utan att kämpa för arbe- tarklassens och det kommunistiska partiets intressen. Enär kom- munisterna framhålla att gynnar arbetar- klassens och kommunisternas intressen kan man därav draga den slutsatsen, att de vid ett krig med icke skulle försvara sitt eget land. Något avsteg från här angivna principer har icke proklamerats. Under rubriken underrättelseverksamheten i framhölls bl.a. följande. För en så omfattande underrättelseorganisation som den ryska erfordras givetvis en stor mängd medhjälpare och agenter. Med det stora antalet sympatisörer som finnes inom kommunistpar- 3 Sammanfattande redogörelse för den ryska underrättelsetjänsten jämte kort återblick på den kommunistiska verksamheten, Ed H 108 In, ink. , F VIII e, vol. tiet är givetvis en sådan agentvärvning ej särskilt svår. Gynn- samma förhållanden råda också för att genom den kommunis- tiska organisationen gömma agenter, skaffa dem bostad och förplägnad, pengar och erforderlig materiel. --- Man synes emel- lertid numera försöka undvika att för sådan verksamhet anlita folk som äro registrerade medlemmar i för att partiet som sådant icke skall komprometteras. För dylik hjälpverksamhet anlitar man i stället särskilda förbindelsemän som icke äro registrerade medlemmar, men ändock i skymun- dan deltaga aktivt i verksamheten. Ett rätt stort antal kommu- nister eller f.d. organiserade kommunister har dock dömts un- der för olovlig underrättelseverksamhet och spioneri för rysk räkning. I rena spionerimål mot vårt land har dock icke ledande kommunister i partiet kunnat ertappas. I har under förkrigs- och krigsåren ett stort antal kom- munister tagits för spioneri. Det angavs vidare att i många fall personer själva sökt kontakt med ryska legationstjänstemän o.d. antingen i syfte att skaffa sig pengar eller också av sympati, ofta med dessa båda motiv i före- ning. Agenternas arbetsmetoder uppgavs ofta gå ut på infiltration av betydelsefulla militära och industriella områden för att direkt kunna erhålla upplysningar. Möjligheter förefinnes alltså att rys- sarna, i direkt avsikt att skaffa sig uppgifter, försöker spela in av dem vidtalade agenter på viktiga försvarsanläggningar. Denna syn på SKP, dess medlemmar och sympatisörer som ett hot mot rikets säkerhet hindrade inte att man inom den militära ledningen säkert bedömde flertalet kommunister som lika goda svenskar som vi andra, som överbefälhavaren uttryck- te det.4 Införandet av s.k. folkdemokratier i och särskilt det kommunistiska maktövertagandet i fick återverkningar på den svenska opinionen. andra- kammarsval erhöll SKP av rösterna och vid de därpå följande valen nådde partiet inte av rösterna. An- talet medlemmar sjönk från ca 50 1948 till ungefär hälften . I den mån säkerhetstjänsterna fruktade att någon motsvarighet till Pragkuppen var förestående i , torde en rapport från ett skandinaviskt kommunistmöte i ha verkat Vid mötet skall nämligen den finländska kommunisten ha framfört ryska krav på att kommunistpartierna i skulle försöka överta makten till varje pris, varvid dock delegaterna från de övriga nordiska länderna rest starka betänklig- heter och förklarat att utsikterna för ett lyckligt genomförande av en kupp var ytterst små.5 Av andra rapporter framgick att de skan- dinaviska partierna bestämt motsatte sig deltagande i Kominform.6 död följdes av en tids upptinade relationer mellan stormaktsblocken. Insättandet av sovjetiska trupper mot folkres- ningen i kylde emellertid på nytt ned dessa. SKP tog inte entydigt avstånd från den sovjetiska inmarschen. agerade partiet inrikespolitiskt som vänligt pådri- vande på SAP. upprätthölls nära kontakter med broder- partierna i öst bl.a. genom att man sände och mottog delegationer på hög nivå till varandras kongresser. Ledande svenska kommunis- ter firade sina semestrar i olika öststater på värdlandets bekostnad. bedrev SKP utbildning vid en egen partiskola i i . Vissa svenska kommunister fick även ut- bildning i . Det utbrott, sovjetblockets homogenisering och de nya antikommunistiska stämningarna satte tydliga spår i säker- hetstjänsternas bedömningar av SKP. Avslöjanden om spioneri för räkning utomlands och i liksom rapporter om annan kriminell verksamhet bidrog härtill. I avslöjades ett omfattande sovjetiskt spionage. En konstaterade att medlem- skap i kommunistorganisationer eller sympatier för kommunistisk ideologi hade varit den främsta drivkraften för de kanadensiska agenternas medverkan och att det kanadensiska spelat en central roll.7 I dömdes ett par norska kommunister för spioneri och dömdes sju norrmän för spioneri för räkning.8 I avslöja- des att kommunister i känsliga befattningar inom statsförvaltningen (Burgess och ) gjort sig skyldiga till spi- oneri för samma uppdragsgivare. 5Handling inkommen till Fst/In , H 333, F VIII b, vol. 6Kominform hade bildats av de statsbärande partierna i med Sovjetunio- nens kommunistiska parti i spetsen samt de franska och italienska kommunistpartierna. Or- ganisationens syfte var närmast att hålla samman och samordna politiken i kommunismens kärnländer. 718.9.1951, H 743, F VIII e, vol. 8Trond och : Den hemmelige krigen, del 1, s. 24 uppmärksammades också flera fall av sovjetiskt, polskt och tjeckiskt spioneri mot Sverige.9 En betydande del av personalen vid dessa staters personalstarka beskickningar ansågs vara underrättelsemän, vilka försökte värva agenter, varvid som nämnts medlemmar och sympatisörer bedöm- des kunna utgöra en betydelsefull rekryteringskälla. Inrikesavdel- ningen tog den nya organisationsplan som SKP antagit vid sin kon- gress till intäkt för att spioneri var en huvuduppgift för partiet. I den nya organisationen var cellen den minsta enheten. Celler skulle bestå av tre eller fyra medlemmar och finnas både på arbetsplatser och i bostadskvarter. Enligt en finländsk källa skulle omorganisationen ha påbjudits från , ett påbud som även gällt de övriga nordiska kommunistpartierna. Syftet skulle vara att dessa partier skulle bli de förnämsta underrättelsekällorna som me- del för den ryska verksamheten under ledning av de ryska diploma- tiska representanterna.10 dömdes flaggmaskinisten för grovt spioneri och olovlig underrättelseverksamhet till straffarbete på livstid. Spioneriet bestod i att han obehörigen anskaf- fat och till det sovjetryska underrättelseväsendet överlämnat upp- gifter om det svenska försvaret. dömdes journalisten för bl.a. grovt spioneri och förberedelse till krigsförrä- deri till straffarbete på livstid. Enboms brott bestod bl.a. i att han till det sovjetryska underrättelseväsendet utlämnat uppgifter angå- ende svenska militära förhållanden. Fem svenska medborgare som befanns överbevisade om att ha bistått Enbom i hans brottsliga verksamhet dömdes också till stränga straff. dömdes ytterligare ett antal svenska medborgare för spioneri för sovjetrysk eller tjeckisk räkning.11 Såväl som Enbom var kommunister. Enligt vad som rapporterades till inrikesavdelningen hyste den svenska kommunistiska partiledningen beundran och re- spekt för , även om man var mycket besvärad över den hets som spionaffären mot denne utlöst.12 av och mot- tog inrikesavdelningen huvudsakligen från utländska samarbets- partner ett antal rapporter rörande kriminella kommunistiska akti- viteter i Västeuropa13 och om oroande tendenser i de nordiska 9PM hemligstämplad 21.2.1951, F VIII e, vol. , H 601, F VIII b, vol. 11Se statsrådet redogörelse i andra kammare 23.5.1957 1213.11.1951, H 781, F VIII e, vol. 20.1.1948, 1 H 47 In, F VIII e, vol. 35, , om att sovjetryska agenter skulle påbörja eller redan hade inlett en sabotagekampanj i några västeuropeiska länder, grannländerna.14 Också händelser i och rapporter med an- knytning till svenska kommunister sattes i samband med kommu- nistiska omstörtningssträvanden och förberedelser till spioneri. inträffade sålunda ett stort antal industribränder, vilka misstänktes utgöra av kommunister initierade sabotage. Poli- sen fann visserligen efter omfattande utredningar att intet fall av sabotage kunnat konstateras, däremot ett fall av uppsåtlig skadegö- relse som dock inte var förbundet med något politiskt motiv. Ut- redningsresultatet hindrade inte slutsatsen att Ehuru allvarliga sa- botage eller organiserade sabotagegrupper icke kunnat påvisas i vårt land efter kriget, synes det sannolikt att en fortsatt skärpning av det internationella läget kan komma att medföra ökade risker för sabotage även i Sverige.15 rapporterades att ett antal svenska kommunister skulle erhålla särskild politisk utbildning för underrättelsetjänst i Tjecko- slovakien16 liksom misstankar om att det skulle finnas ett vapenla- ger strax norr om . Den finländska källan bakom sist- nämnda rapport ansåg sig veta att kommunisterna såväl i som i hade med detta att göra. Däremot visste man inte om vapnen skulle stanna i eller exporteras.17 Enstaka uppgifter inkom även om att svenska kommunister gjort uttalanden av om- störtande karaktär.18 Det står i många fall inte klart vilket värde som inrikesavdelning- en tillmätte rapporter av detta slag. I regel saknas nämligen kom- mentarer om uppgifternas tillförlitlighet. Att säkerhetstjänsterna inte alltid tog innehållet i rapporterna för gott visas av statspolisens främst mot hamnanläggningar och rustningsindustrier, och , 455, T-kontorets ar- kiv, KrA, om att den sovjetiska underrättelsetjänsten organiserade särskilda agentskolor, där huvudämnena utgjordes av bl.a. propaganda samt militärt, politiskt och näringslivsspionage. 23.5.1947, 422 I A, om att ett stort antal danska hemvärnskompanier uteslutande be- stod av kommunister, , 296 II 5, en osäker uppgift om att det bland kommunister och sympatisörer i finska arbetarkretsar rekryterats medlemmar till jaktvårdsföreningar, och , H 1637:1, om att den finländska polisen konstaterat att finska kommunister förfogade över rysk sambandsmateriel och även avlyssnat förbindelser mellan finska och ryska sändare, , KrA till Fst/In 10.1.1951, H 13, F VIII e, vol. 1613.6.1949, H 344 In, F X b, vol. 1712.9.1949, H 849, , KrA 1811.3.1947, I H 76 In, F X f, vol. 32, om att en känd kommunist under ett besök i på inbjudan av det polska i spritpåverkat tillstånd skall ha yttrat att han om två à skulle vara med och regera hemma, och att hans arbete gick ut på att förbereda detta!, , H 579, F X a, vol. 13, om en svensk kommunist som skall ha uttalat att han vid ett eventuellt krig mellan och ämnade organisera sabotage till ryssarnas förmån. Själv skulle han spränga i luften allt som behövdes. och , H 67, F X a, vol. 11, om några värnpliktiga som vid samtal med ledande lokala kommunister i förklarade att de tillgodogjort sig vapenutbildning endast för att kunna främja SKP:s syften, bedömning av en meddelarrapport . Rapporten innehöll alarmerande uppgifter om systematisk förflyttning av kommunis- tiska partimedlemmar inom landet, bl.a. till , och om att kommunisterna höll på att lägga upp vapen och sprängämnen i . Statspolisens sektion i intog en ganska kallsinnig attityd till uppgifterna. Illegal eller konspiratorisk verksamhet kun- de visserligen förekomma men några belägg för detta fanns inte. Förekomsten av kommunister på arbetsplatser kunde inte utan vi- dare tydas som infiltration. En liknande försiktig inställning visades i en inom statspolisen upprättad översikt av det kommu- nistiska hotet i . Visserligen ansåg man sig kunna kon- statera kommunistiskt intresse för statliga institutioner, industrier m.m. Särskilt hemvärnet, järnvägarna, och gruvorna skulle vara drabbade. Några belägg för landsförrädisk verksamhet ansåg man sig dock inte ha. Detta hindrade inte att man inom statspolisen i slutet av 1940- talet och tycks ha delat den militära uppfatt- ningen om vilket hot som kommunisterna utgjorde. I skilda PM från betonades risken för att hängivna kommunister skul- le kunna lämna upplysningar till den sovjetiska underrättelsetjäns- ten, varför organiserade kommunister inte borde få inneha anställ- ningar i känsliga befattningar inom försvaret. Och man ansåg sig mot bakgrund av de finländska krigserfarenheterna ha att räkna med att antalet överlöpare kunde bli betydande vid ett krig mot , något som man måste ta hänsyn till vid krigsplan- läggningen. Partiet konsoliderade sig och den ideologiska skolning- en fördjupades. Partiets avhängighet till Kominform bedömdes ha ökat och dess karaktär av stödorgan för den sovjetiska utrikespoli- tiken hade alltmer markerats. Att partiet förlorat en del mandat i och i kommunala församlingar ansågs inte ha minskat dess subversiva effektivitet, eftersom partiet därigenom blivit en homogen och fast disciplinerad enhet, som i allt rättar sig efter sovjetryska, av Kominform givna, direktiv. I en översikt framhöll statspolisen att SKP i sin propaganda betonade att det önskade erövra makten med fredliga medel genom riksdag och massorganisationer, något som man tydligtvis bara såg som ett sätt att dölja de verkliga avsikterna. Statspolisen hyste också misstankar om att vissa kommunister gjorde sig skyldiga till landsförrädisk verksamhet, vanligen spione- ri. Grunden för sådana misstankar var ofta vederbörandes kontak- ter med företrädare för den sovjetiska ambassaden eller andra be- skickningar eller organisationer med anknytning till kommunist- I själva kontakterna mellan öststatsrepresentanter och svenska medborgare doldes enligt polisen ett hot. Kontakterna kunde vara eller utvecklas till en brottslig, säkerhetshotande rela- tion. Dessa misstankar uppkom efter eller understöddes av uppgif- ter från en krets av rapportörer med anknytning till SKP. I denna rapportering – för vilken polisen själv vid olika tillfällen satte fråge- tecken utpekades vanligen enskilda individer som säkerhetshot, men där fanns även inslag som mer handlade om brottslig verk- samhet i partiets regi. Enligt en uppgift skulle en an- ställd inom den kommunistiska pressen av sin chef ha fått i upp- drag att företa en resa till en del orter i i syfte att in- tressera kommunister på dessa platser att ingå i en sabotageliga. En anställd vid i skulle ha visat denne fotografier över flygplan och flygmotorer samt berättat en del om pågående försöksverksamhet vid företaget och överlämnat ett kuvert med råkopior för vidare befordran till en anställd vid Ny Dag. Andra uppgifter avsåg personer som under kriget skulle ha varit verksamma för sovjetisk räkning. Vissa namngivna partimedlemmar skulle fortfarande vara aktiva i illegal tjänst för samma uppdragsgivare. En av rapportörerna fortsatte sin rapporte- ring långt in , då han uppgav bl.a. att en av partiets le- dande män kunde misstänkas för illegal verksamhet. En annan meddelare med förbindelser till pekade under åren 1952- 57 ut enstaka kommunister som kunde misstänkas för illegal verk- samhet. Inga av dessa utpekanden kunde bekräftas. Säkerhetstjänsternas syn på SKP och kommunisterna undergick inga väsentliga ändringar . Den understöddes av rapporter från olika håll om brottslig eller subversiv verksamhet. I en rapport till inrikesavdelningen från en utländsk källa an- gavs att bl.a. svenska kommunister försågs med vapen som smugg- lades från östtyska Östersjöhamnar och att ett tiotal svenskar ut- bildats i att bruka vapen och minor samt i sabotageteknik i Öst- tyskland.19 mottog inrikesavdelningen obe- kräftade uppgifter om att de skandinaviska kommunistpartierna hade fått vissa råd och anvisningar av ledamöter i det polska kom- munistpartiets centralkommitté i syfte att påbörja en kampanj inom det skandinaviska försvaret omfattande bl.a. sabotage genom passivitet och ohörsamhet, upplysningar bland de värnpliktiga om ´rättigheter och skyldigheter´, propaganda för neutralitet och mot Nato.20 1915.10.1958, Ö III, vol. 20KU 19/80, 28.9.1962, Ö IV, vol. I den militära säkerhetsutredningens (MSU) hemliga betänkande hävdades bl.a. att inte i samma utsträckning som tidigare torde använda sig av kommunister och kommunist- sympatisörer som agenter, vilket dock inte uteslöt att partianhäng- are kunde användas som kontaktförmedlare. Även om det inte fanns några belägg för att det förekommit någon form av organise- rat sabotage i sedan , bedömdes en stor del av den främmande underrättelseverksamhet som bedrevs ha till syfte att förbereda på lämpliga tider och vitala punkter insatta sa- botage. Sådana förberedelser bedömdes ske genom infiltration och genom kontakt med olika gruppbildningar och organisationer, som kan medverka i säkerhetshotande verksamhet. 21 Eller som det ut- trycktes i en underrättelseplan : Krigsmakten har ej blott att skydda sig mot en yttre utan även mot en inre fiende. Underrättelsetjänst och sabotage mot krigsmaktens anläggningar och verksamhet liksom försvarsfi- entlig propaganda kan redan innan anfall skett utifrån avsevärt minska försvarets motståndskraft.22 En del av säkerhetstjänsternas hotbild såvitt avsåg SKP utgjordes av vad som betecknades som partiets illegala verksamhet. I de 21 teser som antagits vid den Kommunistiska internationalens andra kon- gress och vilka antagits av SKP angavs i den tredje tesen följande. Då i de flesta europeiska och amerikanska stater klasskampen övergår i inbördeskrigets stadium, måste illegala orga- nisationer bildas parallellt med de legala. Och i Kominterns stad- gar hette det att de kommunistiska partierna måste vara beredda att fortsätta sin verksamhet illegalt. För de västliga underrättelse- och säkerhetstjänster, som samarbetade med svenska myndigheter, spelade kartläggningen av hemliga kommunistiska organisationer en betydelsefull roll och utgjorde ett viktigt inslag i det internationella samarbetet. I en PM som upprättades inom inrikesavdelningen förklarades att det var känt att alla kommunistiska partier förbe- redde sig för att kunna övergå till illegalt arbete i händelse av att partiet förbjöds. Vidare konstaterades att det torde stå utom allt tvivel att varje kommunistiskt parti var redo att vid lämpligt tillfälle gripa till våld. Ett ytterst begränsat antal personer i SKP:s ledning bedömdes känna till dessa tankegångar och de skulle också ha en 1964, H 9010, s. 6 ff, F I, vol. 22KU 19/73, 10.9.1962, Ö IV, vol. viss planläggning för en illegal verksamhet. Statspolisen intog en mer avvaktande attityd till sådana uppgifter och i en PM konstaterades att förekomsten av någon friståen- de organisation eller organisationsform, avsedd att tillämpas i ille- galitet har ej kunnat konstateras inom SKP. Uppgifterna om en il- legal kommunistisk organisation fick emellertid stöd bl.a. av en bok av en tidigare kommunist , även om författa- rens slutsatser ifrågasattes av en av statspolisens meddelare. Denne menade att SKP:s möjligheter att starta en illegal propagandaverk- samhet eller, i händelse av ett partiförbud, organisera en väpnad omstörtningsrörelse var synnerligen begränsade. Man borde dock för framtiden inte underskatta vare sig den svenska partiledningens eller den sovjetiska ledningens beslutsamhet att effektivisera verk- samheten.