sou · GQB331d3 · 2003-01-01 00:00:00 — Ideella föreningar är en- ligt lagen bokföringsskyldiga om tillgångarna överstiger ett belopp som motsvarar 30 prisbasbelopp enligt lagen om allmän försäkring (prisbasbelopp) eller om de bedriver näringsverksamhet eller är moderbolag i en koncern. Stiftelser är bokföringsskyldiga om, vär- det av tillgångarna överstiger ett belopp som motsvarar 10 prisbas- belopp. Stiftelse som bedriver näringsverksamhet är bokförings- skyldig oberoende av om denna förutsättning är uppfylld liksom stiftelse som är moderstiftelse och stiftelse som har bildats av eller tillsammans med staten, en kommun eller ett landsting. Det finns även vissa andra stiftelser som är bokföringsskyldiga. Fysisk person som bedriver näringsverksamhet är bokföringsskyldig för denna. Mångfald i vården – drifts- och ägarformer Bokföringsskyldigheten innebär att affärshändelserna skall bok- föras löpande, att verifikationer skall finnas och att viss räkenskaps- och systeminformation skall sparas. Så kallade bokslutsföretag skall dessutom upprätta balansräkning och avsluta bokföringen. Till bokslutsföretag räknas bl.a. aktiebolag, ekonomiska föreningar, handelsbolag i vilka en eller flera juridiska personer är delägare, stiftelser som är bokföringsskyldiga och företag i vilka den årliga nettoomsättningen normalt uppgår till mer än ett belopp motsva- rande 20 prisbasbelopp. Skyldighet att upprätta och offentliggöra årsredovisning Årsredovisning enligt årsredovisningslagen skall alltid upprättas och offentliggöras av 1.aktiebolag, ekonomisk förening och av handelsbolag i vilka en eller flera juridiska personer är delägare. 2.stiftelser som är bokföringsskyldiga (gäller ej viss typ av famil- jestiftelse). 3.andra företag som är moderbolag i en koncern med mer än tio anställda hos koncernföretagen eller med ett nettovärde av till- gångarna i koncernföretagen som uppgår till mer än . 4.andra företag, dvs. enskild firma, övriga handelsbolag och ideell förening, i vilka den årliga nettoomsättningen uppgår till mer än ett belopp motsvarande 20 prisbasbelopp (f.n. ) och antalet anställda uppgår till minst tio eller nettovärdet av tillgångarna till mer än . Hur antalet anställda och nettoomsättningen beräknas framgår av 6 kap 1 § 6. och 7. bokföringslagen (1999:1078). Andra företag än de angivna i punkterna 1–4 är skyldiga att upp- rätta årsbokslut. Årsbokslut består av resultaträkning och balans- räkning till vilka fogas vissa tilläggsupplysningar. Årsbokslut behö- ver inte offentliggöras. Emellertid behöver enskilda näringsidkande handelsbolag med enbart fysiska personer som bolagsmän och ide- ella föreningar, som har en omsättning som inte uppgår till mer än ett belopp motsvarande 20 prisbasbelopp (f.n. ) inte av- sluta bokföringen med årsbokslut. Mångfald i vården – drifts- och ägarformer Skyldighet att offentliggöra årsredovisning och revisionsberät- telse fullgörs genom att handlingarna lämnas in till patent- och registreringsverket av följande företag. 2.Handelsbolag i vilka en eller flera juridiska personer är delägare 3.Stiftelse (med visst undantag) Med större företag eller större ekonomisk förening avses att netto- värdet av tillgångarna i företaget överstiger ett gränsbelopp motsva- rande 1 000 gånger prisbasbeloppet (f.n. ), och antalet anställda överstiger 200, eller företagets aktier eller skuldebrev är noterade vid eller auktoriserad marknadsplats. För moderföretag gäller det samma om koncernföretag uppfyller motsvarande villkor, se 8 kap 3 § 2. och 5. årsredovisningslagen (1999:1078) jfr med 2 kap 1 § andra stycket och 7 kap 4 § andra stycket samma lag. Övriga företag som är skyldiga att upprätta årsredovisning skall hålla handlingarna tillgängliga för den som är intresserad. Om nå- gon begär det kan dock utfärda ett särskilt föreläggande om att handlingarna skall ges in dit. Av revisionslagen (1999:1079) framgår att företag, det vill säga de fysiska eller juridiska personer som är bokföringsskyldiga, och är skyldiga att avsluta bokföringen med årsredovisning, skall ha minst en revisor. Lagen är inte tillämplig på företag för vilka regler om re- vision finns i någon annan lag. Sådana bestämmelser finns i aktie- bolagslagen, lagen om ekonomiska föreningar och stiftelselagen. Bestämmelserna i de fyra lagarna överensstämmer i stora delar med varandra. I kommunallagen finns bestämmelser om revision av kommunala bolag. Företag som revisionslagen är tillämplig på liksom aktiebolag, ekonomisk förening och stiftelse, är skyldiga att ha minst en revi- sor. Till revisor kan även ett registrerat revisionsbolag utses. För ekonomisk förening får enligt 4 § föreningslagen om, det hos en sammanslutning med ändamål att ta hand om gemensamma upp- gifter för föreningar finns ett särskilt revisionsorgan, sammanslut- Mångfald i vården – drifts- och ägarformer ningen eller om revisionsorganet är en juridisk person, denna utses till revisor. Endast den som är auktoriserade eller godkänd revisor kan vara revisor i aktiebolag eller i ett handelsbolag som en eller flera juri- diska personer är delägare i. Vad gäller övriga företag utom stiftel- ser skall en revisor som inte är auktoriserad eller godkänd vara bo- satt i en stat inom Europeiska unionen eller Europeiska samarbets- området men regeringen eller myndighet som regeringen bestäm- mer kan för ett särskilt fall tillåta något annat. Detta gäller inte om även en auktoriserad eller godkänd revisor deltar i revisionen. För samtliga företag gäller att minst en revisor skall vara auktori- serad eller godkänd revisor som avlagt revisorsexamen om netto- värdet av företagets tillgångar enligt balansräkningarna för de se- naste två åren överstiger ett gränsbelopp som motsvarar 1 000 gånger det prisbasbelopp som gällde under respektive räkenskapsår eller, antalet anställda i bolaget under de senast två räkenskapsåren i medeltal överstigit 200. Samma krav på auktoriserad eller godkänd revisor gäller även moderbolag i koncern om koncernenföretagens gemensamma till- gångar eller antal anställda överstiger samma gränsvärden. Lagarna innehåller även bestämmelser om bland annat behörig- het och jäv. skall utse revisor när någon sådan inte är utsedd, när auktoriserad eller godkänd revisor inte är utsedd när sådan krävs, när utsedd revisor är obehörig tillföljd av bland annat jäv, bosättning, konkurs eller näringsförbud och behörig suppleant saknas eller när företagets beslut om antal revisorer och deras be- hörighet har åsidosatts. Vad gäller stiftelser skall tillsynsmyndigheten, som är länsstyrel- sen om regeringen ej bestämt annat, förordna revisor enligt stycket ovan. I aktiebolag får, om bolagsordningen inte föreskriver annat, lek- mannarevisor utses enligt 11 kap aktiebolagslagen. En minoritet i aktiebolag och ekonomisk förening har möjlighet att genom läns- styrelsen få revisor utsedd, jfr 10 kap 9 § ABL och 2 § föreningsla- gen. Vidare har minoritet möjlighet att få särskild granskare utsedd för granskning av föreningens förvaltning och räkenskaper under viss förflutet tid eller vissa åtgärder eller förhållanden i bolaget eller föreningen. I de kommun- eller landstingsägda företagen granskar kommun- eller landstingsrevisorerna verksamheten genom de lekmannarevi- Mångfald i vården – drifts- och ägarformer sorer som utsetts i företagen enligt 3 kap. 17 och 18 §§ kommu- nallagen. Sammanfattningsvis kan konstateras att likvärdiga krav på kvali- ficerade revisorer ställs på de större företagen i vilken juridisk form de än bedrivs. För de mindre företagen krävs endast kvalificerad re- visor om de är aktiebolag eller handelsbolag med en eller flera juri- diska personer som delägare. De kommunala företagen granskas även av de kommunala revisorerna. Aktiebolagslagen utgår från att ett bolags verksamhet drivs i vinst- syfte. Detta framgår indirekt av bestämmelsen i 12 kap 1 § andra stycket i lagen som anger att om bolagets verksamhet helt eller del- vis skall ha annat syfte än att bereda vinst åt aktieägarna skall bolagsordningen innehålla bestämmelser om användning av vinst och behållna tillgångar vid bolagets likvidation. Ett aktiebolag kan således ha ett annat syfte för hela eller delar av sin verksamhet. Inget hindrar dock att bolagsstämman ändrar en sådan bestäm- melse och förordnar att verksamheten skall vara vinstsyftande. En ekonomisk förening har, enligt föreningslagens inledande be- stämmelse, till ändamål att främja medlemmarnas ekonomiska in- tressen genom ekonomisk verksamhet i vilken medlemmarna deltar 1.som konsumenter eller andra förbrukare, 3.med egen arbetsinsats, 4.genom att begagna föreningens tjänster, eller 5.på annat liknande sätt. Föreningens stadgar skall bl.a. ange grunderna för fördelning av vinst. Föreningens medel får, enligt 10 kap 1§, betalas ut till med- lemmarna bl.a. genom överskottsutdelning. Med överskottsutdel- ning avses Mångfald i vården – drifts- och ägarformer 1.gottgörelse i form av efterlikvider, återbäring eller liknande som grundas på rörelsens resultat utan att ha räknats in i redovisade årsresultat, och 2.utdelning från redovisade årsresultat i form av medlemsåterbä- ring eller på annat sätt (vinstutdelning). Av de redovisade bestämmelserna framgår att en ekonomisk före- ning inte har något eget vinstsyfte men att verksamheten syftar till att främja medlemmarnas ekonomiska intressen som kan gynnas genom att verksamheten genererar vinst. Ett handelsbolags verksamhet har i allmänhet som syfte att gene- rera vinst som kan fördelas mellan bolagsmännen. Syftet med verk- samheten kan även vara ideellt. Den vinst som skapas genom verk- samheten kan exempelvis utnyttjas för välgörande ändamål (prop. 1979/80:143, , , handelsbolag och enkla bolag, , Lagen om handels- bolag och enkla bolag, NJA II 1895 nr 3 s. 48). Är bolagsmännen överens är det inget som hindrar att syftet med verksamheten änd- ras. Vinst som genereras i en stiftelses verksamhet kan inte delas ut eftersom varken medlemmar eller ägare finns. Vinsten får användas för att främja stiftelsens ändamål eller för att öka dess kapital. Sty- relse eller särskild förvaltare får enligt 6 kap. 1 § första stycket 1. stiftelselagen inte utan tillstånd av Kammarkollegiet ändra eller upphäva eller i särskilt fall åsidosätta föreskrifter i stiftelseförord- nandet som avser bl.a. stiftelsens ändamål. Vidare framgår av 7 kap. 11 § samma lag att vid likvidation av en stiftelse skall återstående tillgångar användas för stiftelsens ändamål eller ändamål som så nära som möjligt motsvarar detta. Om det inte är möjligt att an- vända tillgångarna på detta sätt skall de överlämnas till allmänna arvsfonden. Mångfald i vården – drifts- och ägarformer En ideell förening har ett ideellt syfte och inte ett vinstsyfte. Bedri- ver en förening näringsverksamhet är det i allmänhet för att finan- siera den ideella delen av verksamheten. Medlemmarna har inte nå- gon rätt att få ut någon del av en årsvinst. Skulle stadgarna inne- hålla en sådan bestämmelse vore föreningen inte ideell. Beslut om vinstsyfte kan ändras De driftsformer vars verksamhet kan drivas utan syfte att skapa vinst åt ägare eller medlemmar är ideell förening, stiftelse, aktiebo- lag i den omfattning som anges i bolagsordningen och handelsbolag med ideellt ändamål. Det torde dock, förutom beträffande stiftel- ser, saknas hinder mot att syftet med verksamheten ändras. För aktiebolag föreligger inte något hinder mot att aktieägarna vid bolagsstämma ändrar bolagsordningen och förordnar att hela verk- samheten skall drivas med vinstsyfte. Vidare kan vid avveckling av bolaget upparbetade vinstmedel betalas ut till aktieägarna även om hela eller delar av verksamheten var utan vinstsyfte. Även bolags- män i handelsbolag kan ändra syftet med verksamheten och mellan sig fördela ett överskott som uppstår vid en avveckling av bolaget. Ett aktiebolag skall ha en styrelse med minst tre ledamöter. I privat aktiebolag får dock styrelsen bestå av en eller två ledamöter, om det finns minst en suppleant. I ett publikt aktiebolag skall styrelsen utse en verkställande direktör. I privat aktiebolag får styrelsen utse verkställande direktör. Om bolaget har en verkställande direktör, får styrelsen utse vice verkställande direktör. Ett privat aktiebolag skall ha ett aktiekapital om och aktierna skall inte vara föremål för handel på börs eller annan organiserad marknads- plats. Ett publikt aktiebolag skall ha ett aktiekapital om och aktierna skall vara avsedda att vara föremål för han- del på börs eller annan organiserad marknadsplats. Mångfald i vården – drifts- och ägarformer En ekonomisk förening skall ha en styrelse med minst tre ledamö- ter. Styrelsen i en ekonomisk förening skall utse en verkställande direktör, om antalet anställda i föreningen under vart och ett av de senast två räkenskapsåren i medeltal överstigit 200. Har en verk- ställande direktör utsetts, får han kvarstå i befattningen även om antalet anställda skulle komma att nedgå till 200 eller ett lägre tal. I föreningens stadgar kan förskrivas att styrelsen även i andra fall skall utse en verkställande direktör. Suppleant för verkställande direktören får utses. I ett handelsbolag sköter bolagsmännen själva förvaltningen av verksamheten. De kan inbördes avtala om sina rättigheter och skyldigheter. I bolagsavtal kan införas bestämmelser om att införa styrelse eller verkställande direktör. En ideell förening som är juridisk person har i vart fall en styrelse. Ofta utser styrelsen inom sig olika befattningshavare. Om det framgår av stadgarna eller beslutas av föreningsstämman kan verk- ställande direktör eller person med liknande funktion tillsättas. Föreskrifter i stiftelseförordnandet skall följas vid förvaltning av stiftelsens angelägenheter om inte föreskrifterna strider mot stiftel- selagen. Om en eller flera fysiska personer åtar sig att förvalta stif- telsens egendom, föreligger egen förvaltning och den eller de som åtagit sig uppgiften benämns styrelse. Görs ett sådant åtagande av en juridisk person föreligger anknuten förvaltning och den juri- diska personen benämns förvaltare. Näringsdrivande stiftelser torde ofta förvaltas av styrelser. Stiftelselagen har inga bestämmel- ser om någon verkställande befattning som direktör eller motsva- rande. En sådan kan inrättas genom bestämmelser i stiftelseförord- nandet eller genom beslut av styrelsen eller förvaltningen. Mångfald i vården – drifts- och ägarformer Med näringsverksamhet avses förvärvsverksamhet som bedrivs yrkesmässigt och självständigt. Den som bedriver näringsverksam- het är i princip skattskyldig för inkomsten av verksamheten. För juridiska personer räknas inkomster och utgifter på grund av inne- hav av tillgångar och skulder eller i form av kapitalvinster och kapitalförluster till inkomstslaget näringsverksamhet, även om inkomsterna eller utgifterna inte ingår i näringsverksamheten. är enligt 7 kap. 3 § (inkomstskattelagen [1999:1229] IL) skattskyldig bara för inkomst av näringsverksamhet som avses i 13 kap 1 § IL om stiftelsen uppfyller ändamålskravet, verksamhets- kravet och fullföljdskravet. är dock inte skattskyldig för kapitalvinster och kapitalförluster. Ändamålskravet innebär att stiftelsen skall ha till huvudsakligt ändamål att främja vissa allmän- nyttiga ändamål som bl.a. att främja vård och fostran av barn, be- driva hjälpverksamhet bland behövande och främja vetenskaplig forskning. Med verksamhetskravet anses att stiftelsen skall i den verksamhet som bedrivs uteslutande eller så gott som uteslutande tillgodose det ändamål som omfattas av ändamålskravet. Med full- följdskravet avses att stiftelsen skall, sett av , bedriva verksamhet som skäligen motsvarar avkastningen av stiftel- sens tillgångar. Även ideella föreningar är skattskyldiga enbart för sådan in- komst av näringsverksamhet som avses i 13 kap 1 § IL om de upp- fyller ändamålskrav, verksamhetskrav, fullföljdkrav och öppenhets- krav. De är dock inte skattskyldiga för kapitalinkomster och kapi- talförluster, inkomst från visst slag av fastigheter och från själv- ständig näringsverksamhet som av hävd utnyttjats som finansie- ringskälla för ideellt arbete. Juridiska personer som bedriver sjukvårdsinrättningar utan vinstsyfte är undantagna från skattskyldighet enligt 7 kap 15 § inkomstskattelagen. Regeringsrätten fann i ett fall (RÅ 1996 not 118) att ett statligt aktiebolag var frikallat från skattskyldighet för inkomst hänförlig till sjukvårdverksamhet. Bolaget tog betalt för sina tjänster och hade inskrivet i bolagsordningen att verksamheten inte skulle vara vinstgivande. Vårdintäkter och andra intäkter skulle avpassas så att bolagets kostnader täcktes. Mångfald i vården – drifts- och ägarformer Utvecklingen av privata entreprenader inom vården har varit snabb under det senaste årtiondet. Inom samhällets välfärdstjänster som helhet har andelen privat anställda ökat från till . För kommunernas del har inslaget av privata ent- reprenörer inom äldrevården, beräknat efter antalet anställda, ökat från år (SOU 2001:52). Inom sjukvården är det inom områden som t.ex. ögonkirurgi (starroperationer) och röntgendiagnostik som privata vårdgivare svarar för snabbt ökande andelar av den offentligt finansierade vår- den. Parallellt med den ökade andelen privata vårdgivare pågår också en koncentration till större och färre företag och ägargrupper. Utvecklingen är mer markant ju större andelen privata entreprenö- rer är inom verksamhetsområdet och speglar också antalet avtalspe- rioder. Ny upphandlingsperiod sammanfaller i många fall med en ytterligare koncentration till de redan etablerade större företagen. Någon systematisk genomgång av koncentrationstendenserna för hela den privata vårdmarknaden finns ännu inte. Vi väljer istäl- let att belysa utvecklingen med exempel från två avgränsade områ- den; äldreomsorgen och ögonkirurgi. Omsorg om de äldre Utvecklingen mot en större andel privata entreprenader inom äld- reomsorgen inleddes . Genom Ädelreformen 1992 fick kommunerna ett samlat ansvar för långvarig service, vård och omsorg av äldre. Hälso- och sjukvårdsansvaret (exklusive läkartjänster) i särskilda boendeformer och i dagverksamhet över- togs från landstingen. Kommunerna fick överta betal- ningsansvaret för långvariga service- och vårdinsatser för äldre från landsting eller enskilda vårdgivare. Antalet vårdplatser vid medicinska och kirurgiska kliniker mins- kade (12 500 vårdplatser) . Den största minskningen gällde geriatriska kliniker där antalet vårdplatser minskade från 11 1990 till 3 1998 och Mångfald i vården – drifts- och ägarformer vårdtiderna från i genomsnitt drygt 1990 till drygt en halv månad . Omställningen har ställt allt högre krav på andra aktörer i vårdkedjan; den kommunala äldreomsorgen men också primärvården. (, Edebalk, IHE.) Ökningen av andelen privata vårdgivare inom den kommunala omsorgen har en ideologisk bakgrund men förklaras också av den anpassning till de nya förhållanden som kommunerna måste klara i och med Ädelreformen. En annan orsak är ökningen av antalet äldre . ökade i antalet äldre (drygt 60 000 personer) medan antalet i åldersgruppen 65–minskade med drygt 50 000 personer. Fler äldre har alltså funnits i åldrar där man också förväntas ha de större vårdbehoven. Till detta kom den ekonomiska krisen som innebar sviktande skatteunderlag och mindre statligt stöd. Omorienteringen av äldrevården gjordes således i en period där kommunerna hade att möta förändrade och större behov. Från en tidigare mycket marginell andel svarar privata vårdgivare nu för av vårdplatserna inom äldreomsorgen. Jämfört med andra vårdområden kan äldreomsorgen ses som en mer etablerad mark- nad med avseende på privata entreprenader. Ett fåtal stora vårdföretag Ett tydligt drag i utvecklingen är att de privata entreprenaderna ef- ter hand koncentrerats till allt färre vårdföretag. Många nya privata vårdgivare startade verksamhet under den första delen av bland annat genom s.k. avknoppningar där personalgrupper tog över verksamheten. förekommer avknoppning knap- past alls. Vårdföretag av mellanstorlek har försvunnit och kvar finns ett fåtal stora aktörer och något hundratal små som svarar för en eller ibland två entreprenader. Koncentration går snabbt. 1999 svarade nio företag för av de privata entreprenaderna inom äldreomsorgen, avläst i antalet vårdplatser. svarade fem företag för mer än hälften. Av dessa fem äger Carema Vård och av Riks- byggen med option att köpa resterande andel. Det finns flera faktorer som bidrar till koncentrationen 1.färre företag deltar i anbudsgivning och kommunerna lägger samman upphandlingarna till större objekt för att locka fler av de stora företagen att lämna anbud Mångfald i vården – drifts- och ägarformer 2.de stora företagen växer genom att köpa upp de mindre 3.de redan stora företagen går samman eller förs samman genom förvärv Företaget Carema Vård och utgör ett illustrativt ex- empel på utvecklingen. Företaget, med norska som stor ägare, har en stor andel av sin verksamhet inom äld- reomsorg men också i ökande verksamheter inom primärvård, psy- kiatri, sjukvård och i vårdens bemanningsbransch. Företagets till- växt har till skett genom förvärv, vilket kan illu- streras med följande förteckning som inte ger anspråk på att vara fullständig. GrannskapsService (HSB) I andra bolag driver Carema sjukvårdsverksamhet (, m.fl.) med vårdavtal på . övertogs bemanningsföretagen Rent-a-Doctor med års- omsättning på c:a . Som grupp omsätter Carema i den svenska verksamheten. De andra stora vårdföretagen har haft en liknande utveckling med snabb tillväxt genom förvärv. ISS startade som danskt städföretag men ISS-Care är nu ett internationellt vårdföretag med verksamhet i inom äldre- omsorg, handikappomsorg, psykiatri, missbruksvård och också all- Mångfald i vården – drifts- och ägarformer män hälso- och sjukvård. Omsättningen i var knappt 2 mil- jarder kronor 2001. ISS äger också som bl.a. driver och Dalens sjukhus och fyra andra närsjukhus och andra verksamheter enligt avtal med . Senaste förvärv är i och Europaklinikerna. , som knoppats av från investmentbolaget – i sin tur bildat av löntagarfondsmedel, har fokus på sjukvård och driver sjukhus, kliniker och laboratorie- och röntgenverksamhet i flera länder. Även växer snabbt genom förvärv i och andra länder. Genom dotterbolaget är verk- samma inom äldreomsorg och demensvård. En fjärde grupp, Attendo, har utvecklats från och tekniska system för larm och övervakning. Delar av den verksam- heten har sålts till medan andra drivs vidare i en rad euro- peiska länder. I , och har etablerat sig som vårdgivare inom främst äldreomsorg och hemtjänst. tillbaka ingår Partena Care i företaget efter förvärv. Den femte och, mätt i omsättning, största privata vårdgivaren i är , ett producentkooperativ ägt av drygt 2 000 läkare, tandläkare, sjukgymnaster, sjuksköterskor och andra yrkesgrupper. Förutom delägarnas 2 500 olika mottagningar driver genom dotterbolag bl.a. och närsjukvården på , och Löwets närsjukhus i . Drygt efter det att kommunerna börjat lägga ut ansvar för äldreomsorg på privata entreprenader är det tydligt att vårdbolagen blivit allt större som de mindre företagen blivit färre. Antalet avknoppningar genom personalkooperativ eller på annat sätt har också minskat. Kommunerna som beställare har enligt entreprenörerna också bidragit till koncentrationen genom större och mer detaljerade krav för upphandlingarna och regler för betalningar som försvårat möj- ligheterna för små företag med litet eget kapital. I brist på anbuds- givare söker man också locka fler av de stora företagen att lägga an- bud genom att låta upphandlingen omfatta större volymer. Mångfald i vården – drifts- och ägarformer kommer upphandlingarna avsedda att öka antalet anbud att bidra till ytterligare koncentration, genom att eventuellt tänkbara mindre eller nya vårdgivare inte har möjlighet att klara de större uppdra- gen. (Svensson-Edebalk – 90-talets anbudskonkurrens i äldreom- sorgen.)