sou · GQB340d5 · 2003-01-01 00:00:00 — In- stitutionen för Skoglig landskapsvård, Rapport 75. Kardell, L. & , E. Hjortron, Tranbär, Lingon. Förekomst och Bärpro- duktion i 1978-1980. Avdelningen för Landskapsvård, Rapport 25. Kardell, L. & , L. Bärproduktion och markvegetation. Effekter av kvä- vegödsling och slutavverkning , 1976-1991. , Rapport 60. Kardell, L., , , , E. & , L. Skogsmarkens pro- duktion av matsvampar. Svensk Botanisk 74:91-102. Kriström, B. Valuing environmental benefits using the contingent valua- tion method: An econometric analysis. Economic Studies 219, Univer- sity of , . Kriström, B. & Skånberg, K. Monetary Forestry Accounting Including Environmental Goods and Services. For: Fuera de Serie N 1-2001. Lavsund, S. 2001. Jakten på hjortdjur. I: , B., , I. & H. , Människan och Naturen Etnobiologi i 1. & Hörnsten, L. recreation in 1977 and 1997 in Swe- den: changes in public preferences and behaviour. Forestry 73 (2), 143-153. Svenskt Skogsutnyttjande och dess Intresseperspektiv – En historisk belysning. , Rapport 33. Hunting in : Extent, economic values and structural problems. 5: 563-573. , L., Bostedt, G., Li, C., , P. & , M. Naturvärden i skogen. Skog & Forskning 1/95: 20-24. & Li, C. The non-timber value of northern Swedish : An economic analysis. 8: 426-434. & Li, C. How do different management practices af- fect the non-timber value of ? – An economic analysis. ronmental Management 41: 79-88. , L., Li, C.-Z. & , L. Hur producerar man både virke och miljö? Skog & Forskning 1/95: 45-51. & , E. Skogens Roll i Svensk Markanvändning – En ut- vecklingsstudie. , Rapport 32b. Lant- bruksuniversitet, . Framtidens Miljö – Allas Vårt Ansvar! , R C, & , R T. Using Surveys to Value Public Goods: The Contingent Valuation Method. Resources for the future, D.C. Moxnes, E., , Ö., Gaare, E. & Kumpula, J. (1998): Reindeer Husbandry: Natural Variation and Measurement . SNF Report No. 59/1998, Bergen: in Economics and . , N-E., , E. & Embertsén, S. 1990. I: N- E. (red. ), Skogen. Bra Böcker, , s. 18- 23. Nötter, bär och svamp. I: , B., , I. & H. , Människan och Naturen Etnobiologi i 1. , O. 1983. Marjojen ja sienten talteenoton taloudesta. (Economics of gathering and mushrooms.). 91: 41-53. (på finska). I: , K. products and their utilization. I: Hytönen, M. ), Multiple-use forestry in the Nordic countries. & Kellomäki, S. 1983. Scenic value of the landscape as as- sessed in the field and the laboratory. I: , , S.G..& , L. ), Multiple-use forestry in the Scandinavian countries: proceedings of the Scandinavian symposium held in and Saari- selkä, , , 1982. Communicationes Instituti forestalis Fen- niae 120, s 73-80. Statistisk för 1914. Välfärd och Ojämlikhet i 20-års perspektiv 1975-1995. Rapport nr 91. SCB.1999: Skogsräkenskaper – en delstudie avseende fysiska räkenskaper. Statens stöd till friluftsliv och främjandeorganisationer, Ds 1999:78. Regeringskans- liet: . Statistisk för 2001. Friluftslivet i , del 1 utgångsläge och utvecklingstenden- Uddenberg, N. Ett Djur Bland Alla Andra? Biologin och Människans Upp- fattning av sin Plats i Naturen, Bokförlaget , . Uddenberg, N. Det Stora Sammanhanget – Moderna Svenskars syn på Män- niskans Plats i Naturen. , R., , R., Losito, B., Fiorito, E., , M.,and Zelson, M. Stress recovery during exposure to natural and urban environments. , 11, 201-230. Convention on Biological Diversity. United Nations confe- rence on environment and development, 2-14 1992, , Bra- zil. United Nations, . 1989: Modell och verklighet vid regionala avverkningsberäkningar. 48, Inst. för Skogstaxering, SLU, . 1Historisk tillbakablick och problembeskrivning En definition av kulturmiljön Frågan om vad som inbegrips i kulturarvsbegreppet har behandlats i olika sammanhang. I exempelvis regeringens proposition 1998/ 99:114 Kulturarv – kulturmiljöer och kulturföremål anges att kultur- arvet speglar samhället och människors historia i en mångfald av ut- trycksformer och spår. Det är då inte fråga endast om fornminnen och byggd miljö utan även den av människan utnyttjade och påver- kade naturen. Även rena naturformer kan bli en del av kulturarvet, genom människans namngivning, klassificering och insamling. Alla människor har del i tillkomsten av kulturarvet oavsett kön, ålder, här- komst, social ställning, utbildning, talang eller sysselsättning. Kultur- arvet är både det materiella och det immateriella, det skolat konstnär- liga och det folkliga, det unika och det vanliga. Ett landskap med mångbruk skapat under sextusen år Under ett agrart skede arbetade nästan hela be- folkning med att omvandla den artfattiga naturen till mångbrukad produktionsmark för odling, boskapsskötsel, vedtäkt m.m. Genom att förändra ekosystemen och ge konkurrensfördelar för vissa arter ska- pade människan ett biologiskt kulturarv med hög biodiversitet. Många av de arter vi betraktar som naturliga i kan vara in- förda av människan . Gränsen mellan skog och jordbruksmark var mycket flytande, och kulturlandskapet omfattade så gott som all skogsmark. Denna äldre typ av landskap saknar ekonomisk bärkraft och kan med rådande villkor i princip bara leva vidare under konstlade former. Vi står nu mitt uppe i ett oöverskådligt förfall av detta överspelade natur- och Stora delar av det biologiska kulturarvet har varit utan skötsel , så att ett helt ohållbart skötselberg har byggts upp. Vetenskaplig splittring mellan biologiskt kulturarv och naturskog Natur har ofta likställts med skog, medan odlad mark fått stå för kul- tur. I den lärda kulturen har skogen länge framställts som något vilt och orört utanför civilisationen. När tanken på naturvård uppstod ansåg man att de sista resterna av en orörd natur behövde skyddas. Vid tiden för de första nationalparkerna talade fors- karna om naturen som bestående av ett antal i princip konstanta na- turtyper, som människan på olika sätt förödde. Även ängar och hagar uppfattades av den tidiga naturvården som rester av en ursprunglig natur. insåg dock även de etablerade botanikerna att ängar och hagar är biotoper skapade av människan. kvarstår olika syn på träden och skogen, men från kulturhistoriskt håll menar man att det i princip inte är något skillnad på skog och odlad mark. Eftersom praktiskt taget all natur ända upp i fjälltrakterna formats av människan alltsedan jordbruket införande i var det både omöjligt och ointressant att försöka urskilja hur naturen skulle ha sett ut utan människan. Det äldre landskapet trängt mellan skogsbruk och reservat Efterkrigstidens politik och samhällsutveckling, såväl globalt som na- tionellt, har skyndat på en utveckling som avskaffat den äldre typen av landskap. Genom fornminneslag fick antikvarierna en en- sidig inriktning på fornminnen och byggnader i både registrering och praktik. Det jordbrukspolitiska beslutet avskaffade den gamla bondekulturen, dvs. kompetensen på äldre kulturlandskap och hävd- gynnad biologisk mångfald. Lantbruksnämnder såg till att jordbruket blev industriellt och beroende av modern teknik. Skötselberoende ängs- och hagmarker övergavs snabbt till följd av nya jordbruksmeto- der. Luftföroreningar och grundvattensänkning genom dikning har inverkat irreversibelt på landskapet, dvs. det är nästan omöjligt att helt få tillbaka de gamla värdena, åtminstone på samma plats. Skogsvårdslagen, i olika varianter , skapade en ohistorisk järnridå mellan skogs- och jordbruksmark. Genom infö- randet av trakthyggesbruket och det mekaniserade skogsbruket kom många forn- och kulturlämningar att utraderas. Landskapsbilden för- ändrades snabbt genom likåldriga barrskogsplanteringar, inte i minst i bygder där barrträd nästan aldrig förekommit. Genom naturvårdslag skildes i praktiken kulturmiljö- och naturvården åt. Kulturhistorisk och biologisk expertis utvecklade skilda förvaltningskulturer och ideal. Det pågående arbetet med skydd av skogsmark har kommit att innebära att många kulturella för- fallsmiljöer omställs till nya typer av miljöer, dvs. Naturvårdens inriktning har medfört att de igenväxande kultur- marker, som varken övergått i jordbruksmark eller skogsplantering, lämnats orörda för att sakta bli naturskog. De stora naturvårdsansla- gen går till skogen, men man riskerar att hamna i en ny Ängsö- situation om man inte inser att det skogslandskap som inte hunnit övergå i rationellt skogsbruk i regel utgör förvildade successioner av äldre markanvändning. 2Morgondagens skogsbruk som bevarar alla miljövärden Ett bevarat biologiskt kulturarv Dagens skogspolitik är knappast hållbar och leder till att äldre kultur- värden gradvis försvinner. Arbetet med att bevara åtminstone något av det äldre landskapets kultur- och naturvärden har styrts av en poli- tik som är polariserad till antingen jordbruksmark eller skogsmark. Skötsel och miljöstöd har gått till det som är jordbruksmark, medan det som enligt lagen räknas som skogsmark sällan eller aldrig får skötsel i kulturhistorisk mening. Långsiktigt behöver ett skogsbruk utvecklas där så mycket som möjligt av det äldre landskapets värden ges en chans att överleva. I regeringens proposition 2000/01:130 svenska miljömål – delmål och åtgärdsstrategier, anges i miljökvalitetsmålet Levande skogar att skötselkrävande skogar med höga natur- och kulturmiljövärden vår- das så att värdena bevaras och förstärks. Ännu saknas någon mer ingå- ende analys och strategi för detta mål. Vissa delar kan rymmas inom skogsbrukets målklasser för förstärkt skydd och naturvårdsskötsel. Men mycket av målet får främst anses rymmas inom reservatsbild- ning, som dock är dyrbar och främjar polariseringen mellan produk- tionsskog och skyddad skog. Nutida produktionsvärden och miljövärden i olika bestånd Genom framväxten av det rationella skogsbruket med trakthyggen på 1950 och 1960-talen fick ett ökat behov av att skydda skogar. I ett idealiskt skogsbruk skulle det förstås inte finnas något behov av reservat. I viss mening innebär skydd och reservat därför ett misslyck- ande för samhället. Fornlämningar har varit skyddade i lag , men det har inte funnits något lagligt hinder för att producera timmer på fornläm- ningar. De värden som man velat skydda med reservat har i praktiken varit olika naturvärden. Naturvärdena kan indelas i skötselberoende respektive icke skötselberoende biotoper. Den statliga politiken har i stort sett hanterat naturvärdena utifrån principen jord- bruksmark – skötsel, skogsmark – icke skötsel. Underförstått skiljer politiken på biotoper bestående av fält- och buskskikt respektive de som består av trädskikt. En sådan indelning avspeglar dock inte den historiska verkligheten sådan den var före skogsvårdslagen 1948. Ut- går man från markhistorien är det dock uppenbart att även det skog- liga kulturlandskapets naturvärden är skötselkrävande. Statligt skogsbruk skulle kunna vara föredömligt genom att bevara skötselkrävande biotoper som man producerar timmer. Forskning och utveckling borde gynna skogvårdsmetoder utan trakt- hyggen i syfte att bevara såväl fornlämningar som biologisk mångfald, särskilt avseende det biologiska kulturarvet. Målsättningen för ett morgondagens skogsbruk skulle vara att eliminera behovet av skyd- dade områden, frånsett de områden där man vetenskapligt kan moti- vera att skog reserveras för att studera fri utveckling. Framtida produktionsvärden och miljövärden i samma bestånd I den rådande skogspolitiken skall produktions- och miljömål väga lika. Detta har i stort sett varit en utopi som man försökt lösa genom att göra reservat för mångmiljardbelopp. Med nuvarande dominans av hyggesbruket skapas vinster på en plats och utgifter på en annan, och det är i teori och praktik omöjligt att få målen att väga lika på samma plats. Historiskt sett är denna polarisering något nytt, och ge- nom att dra kunskaper ur historien skulle ett i produktions-, natur- vårds- och kulturmiljövårdhänseende långt mer uthålligt skogsbruk kunna utvecklas. En produktions- och miljöstrategi istället för reservatstänkande skulle kunna vara att utveckla produktionsskogar som sammanfaller med skötselkrävande skogar med höga natur- och kulturmiljövärden. Detta skulle främst vara möjligt genom att utveckla skogsbruk i be- fintliga skiktade skogar, s.k. kontinuitetsskogar. Ur kulturmiljösyn- punkt finns det starka skäl för att gynna kontinuitetsskogar. Ett skäl är att de bevarar en kontinuitet i landskapsbilden. I många områden har skogsbestånden haft en lång kontinuitet, som är av betydelse för det vardagliga igenkännandet och förståelsen för bygdens framväxt. På kontinenten torde det finnas många exempel på skogsbruk i kontinu- erliga skogar där kulturmiljö bevaras på ett föredömligt sätt. Kontinuitetsskogar kan även bevara ett biologiskt kulturarv bestå- ende av såväl träd- som fält- och buskskikt. De äldre bondskogarna hade ofta en stor variation i trädslagssammansättning och åldersskikt- ning, beroende på plockhuggning och betesdrift. Inte minst bevarade det extensiva utnyttjandet en mosaikartad småskuren struktur där även fältskiktet med en variation av betesgynnad flora kunde över- leva. är detta skogliga fältskikt trängt av både hyggesbruket och naturvård som lämnar skogen till fri utveckling. I produktions- hänseende medför rationellt skogsbruk i form av trakthyggen däre- mot betydande problem, särskilt då det är förknippat med mer eller mindre grov markberedning. Det leder till betydande risk för skador på fornlämningar och övriga kulturlämningar. 3Dagens skogsbruk med föredömliga kulturmiljöambitioner Dagens skogsbruk når inte upp till lagens krav. Till skillnad från ex- empelvis skyddad natur pågår skogsbruk på fornlämningar som också är skyddade. Skogsbruket medför många skador på fornlämningarna och kostnader som aldrig ersätts. Ett föredömligt skogsbruk bör eli- minera risken för sådana skador. I regeringens proposition 1997/98:158 Uppföljning av skogspoli- tiken anges att som skogsnäringen på olika sätt bidrar till att uppfylla skogspolitikens mål orsakar skogsbruket bety- dande och oåterkalleliga skador på kulturmiljövärden. Särskilt upp- märksammat i detta sammanhang är skogsbrukets markberedningar. I regeringens proposition 2000/01:130 Svenska miljömål – delmål och åtgärdsstrategier, anges i delmål 3 för miljökvalitetsmålet Le- vande skogar att skogsmarken skall brukas på sådant sätt att fornläm- ningar inte skadas och så att skador på övriga kända värdefulla kultur- lämningar är försumbara . Detta delmål går tillbaka på kunskapen att fornlämningar skadas vid skogsbruk. Det har t.ex. i samband med fornminnesinventeringar påtalats att skadorna på fornlämningar i skogsmark ibland är omfat- tande och att den främsta orsaken är det moderna skogsbruket. Riks- antikvarieämbetet genomförde 1999, i samarbete med en, skadeinventering inom , och . Inom hyggen som är avverkade och markberedda är av fornlämningarna skadade, trots att fornlämningar alltid skyddas av la- gen (1988:950) om kulturminnen m.m. (KML). Om markägaren skulle få tillstånd att ta bort en fornlämning skulle det generellt vara förenat med kostnader för arkeologiska undersökningar. utraderas fornlämningar utan att man betalar för någon undersökning. Dessa kostnader är något som man nästan aldrig avkrävs, bl.a. eftersom ska- dorna inte kommer till myndigheternas kännedom. Enligt Riksantik- varieämbetet bedömning orsakar skogsbruket skador motsvarande en ungefärlig summa för hela landet om . Föredömliga kulturmiljöambitioner i dagens skogsbruk Som alla andra måste staten nå upp till lagens krav. Staten måste också ta på sig rollen som ett föredöme med ambitioner klart över lagnivån. Kulturmiljöambitionerna i skogsbruket behöver höjas till en nivå jämförbar med naturmiljöhänsynen. Statens skogar är i hög grad anslutna till FSC, som i nuvarande form är naturvårdsinriktade och inte går över lagnivån för kulturmiljön. har till FSC-revideringen lagt fram följande konkreta förslag till ett ur kulturmiljösynpunkt föredömligt skogsbruk: 1.All personal eller entreprenörer som arbetar med skogsbruket skall ha genomgått utbildning motsvarande Grönt kort och kur- ser i kulturmiljövård. 2.Markägaren skall se till att all den information från myndighe- terna som behövs i skogsbruket vidarebefordras till egen personal eller entreprenörer som arbetar med skogsbruket. 3.Kulturminnen eller speciella kulturmiljöer, som skogsbete och traditionell skogsfångst, skall märkas ut på förvaltningens kartor och läggas in som restriktioner i skogsbruksplanerna med de hän- syn eller särskilda åtgärder som behövs. 4.Naturvärden knutna till tidigare frivuxna grova träd samt kultur- landskapets träd- och buskarter samt brynzoner och fältskikt gyn- nas. 5.Reliktvegetation vid övergivna torp och andra äldre bebyggelselä- gen ges förutsättningar för att överleva. 6.Urskogsartade områden har ofta träd med kulturspår, t.ex. bark- täkt eller vägmarkeringar som också skall märkas ut på kartor och bevaras. 7.Nyckelbiotoper som är klassificerade som kulturpräglade och hävdgynnade ges nödvändig skötsel, t.ex. genom röjning, plock- huggning, hamling, bränning, bete etc. 8.Markberedning skall göras på ett sätt så att fornlämningar inte ris- kerar att förstöras. Nya skonsamma metoder bör utvecklas. 9.Ris skall avlägsnas från forn- och kulturlämningar. 10.Metoder för att åstadkomma och bruka skiktade skogar bör ut- vecklas inom skogsbruket. 11.Om våtmarker nyskapas bör de i första hand tillkomma genom restaurering av äldre utdikade våtmarker 12.I de frivilliga avsättningarna som skogsbruket gör bör en del av dessa vara områden rika på kulturspår och skötas för att behålla och förmera dessa värden. Kriterier för hur sådana avsättningar skall ske bör utarbetas. Inventering av skogens forn- och övriga kulturlämningar Fornlämningar enligt lagen (1988:950) om kulturminnen m.m. är väl- inventerade för de flesta kategorier. Det finns dock ett betydande kompletteringsbehov för flera fornlämningskategorier, och vad gäller övriga kulturlämningar som skyddas av skogsvårdslagen (1979:429) saknas det ett nationellt register. Det s.k. projekt historia, som startade i , avser att täcka dessa brister. Riksantikvarie- ämbetet, och arbetar på att möjliggöra en finansiering av ett Skog & historia projekt omfattande all skogsmark i . Detta projekt är mycket viktigt som ett led i att nå ett acceptabelt tillstånd för skogens kulturmiljö, och för att uppnå miljökvalitetsmålet Levande skogar. Inventering av det biologiska kulturarvet Skogens biologiska kulturarv är dåligt inventerat. I sin skrivelse En samlad naturvårdspolitik 2001/02:173 säger regeringen att En för- bättrad integrering mellan naturvårds- och kulturmiljövårdsrelaterad kunskapsinsamling liksom undervisning bör därför komma till stånd. Exempelvis saknas det ännu kunskap om vilka naturtyper i skogen som är hävdberoende, dvs. består av ett biologiskt kulturarv. En kun- skapsuppbyggnad om det biologiska kulturarvet i skogen är därför an- gelägen. Inom skogslandskapet har skogsvårdsorganisationen utfört olika in- venteringar av naturvärden. En särskild nationell sumpskogsinvente- ring utfördes . Några markhistoriska studier ingick inte i inventeringen fastän den har resulterat i anvisningar om skötsel. Som en allmän utgångspunkt rekommenderas fri utveckling, d.v.s. orördhet, för områden med högre värden. Bland markhistoriker är det väl känt att den mänskliga kulturen utnyttjat och om- vandlat våtmarker av det skälet att dessa är attraktiva för såväl ville- bråd som tamboskap. De äldre bygderna styrdes i hög grad av våtmar- kernas utbredning, och under senare århundraden ansågs ängar med bra våtmarksslåtter som ett särskilt viktigt markslag. I vad mån sump- skogsinventeringen har registrerat ett äldre biologiskt kulturarv går dock inte att avgöra. –1998 har skogsvården utfört en nyckelbiotopin- ventering, d.v.s. inventeringar av områden med höga naturvärden, särskilt utrotningshotade s.k. rödlistade arter. Inventeringen, som fortfarande pågår på de större skogsbolagens mark, är en unik förete- else i världen och är resursmässigt sannolikt den största naturvärdes- inventeringen . Man bedömer att slutresultatet kommer att bli närmare 80 000 nyckelbiotoper med en areal om . Men inte heller nyckelbiotopinventeringen har förutsatt his- toriskt underlagsmaterial eller någon markhistorisk kompetens. Stick- provsundersökning på nyckelbiotopsinventeringen har dock visat att de höga naturvärdena vanligen utgörs av ett igenväxande biologiskt kulturarv. Staten har i viss mån olika strategier för skydd av naturvärdena i olika markslag, då man i jordbrukslandskapet i hög grad försöker skydda genom ekonomiska stödåtgärder, medan man i skogen använ- der sig av inköp av mark. Detta är i främst motiverat av att de förra värdena skall skötas medan de senare i princip inte avses skötas. Hit- tills är av yta av naturskyddad mark, varav av skogen skyddad och uppfattningen är att ca 9–16 pro- cent av skogen behöver skyddas på lång sikt. Det samlade ekono- miska värdet på skyddsbehövande skogar med naturvärden uppgår enligt grova beräkningar till nära . Fastän några markhistoriska studier av naturvärdena inte har utförts har utredning- arna föreslagit att merparten av reservaten skall lämnas till fri utveck- ling, dvs. någon skötsel skall inte finnas. På motsvarande sätt rekom- menderar både skogsvårdsorganisationen och frivilliga certifieringar att i genomsnitt 5procent av skogsmarken avsätts till fri utveckling. Samverkan kulturmiljövård, naturvård, och medborgardialog Formerna för en föredömlig statlig samverkan mellan natur-kultur- miljövård skulle kunna vara en systematisk genomarbetning av en rad punkter. Gemensam beredning där natur- och kulturmiljövård samar- betar under hela processen med att bevara miljövärden, inte bara när var och en tagit fram färdiga förslag. Även medborgardialogen måste utvecklas och i möjligaste mån bör det lokala engagemanget och lo- kala perspektiv för bevarande och skötsel utnyttjas. Kulturpräglade miljövärden har skapats lokalt och bör tillvaratas lokalt. Skötselbehov och i vad mån naturen är kulturpräglad utreds för samtliga skydds- värda naturmiljöer. Vad som är kulturpräglad natur bör främst grun- das på analyser av historiska kartor. Vägning av olika värden; vissa värden motverkar varandra om de finns på samma plats. En helhets- värdering av vad man vill ha behövs alltid. Det behövs rätt språk vid rubricering av miljöer. Natur- och kulturmiljövården bör använda ett gemensamt och historiskt grundat språkbruk. Grunden bör vara markanvändningen, t.ex. bör igenväxande hagmarker, etc. inte be- tecknas som naturskog, relikter från värmetiden eller liknande. Skogen som kulturlandskap måste vara tillgänglig för alla, och där behövs inte minst en dialog med ideellt arbetande organisationer. Förutom det lokala engagemanget för bevarande och skötsel bör även friluftslivet ses i relation till kulturmiljö. Regeringen framhåller i sin skrivelse 2001/02:173 En samlad naturvårdspolitik att friluftsliv i grunden är ett nyttjande av natur- och kulturmiljön. Man betonar att vårt natur- och kulturlandskap också är en del av vårt sociala sam- manhang och vår sociala miljö, som det finns många skäl att värna om. Utveckling av skogsbruk där produktions- och miljömål väger lika I den rådande skogspolitiken skall produktions- och miljömål väga lika. Detta har i stort sett varit en utopi som man försökt lösa genom att göra reservat för mångmiljardbelopp. Med nuvarande dominans av hyggesbruket skapas vinster på en plats och utgifter på en annan, och det är i teori och praktik omöjligt att få målen att väga lika på samma plats och i samma bestånd. Staten skulle som skogsägare re- dan kunna visa vägen till ett diversifierat morgondagens skogs- bruk som står på många fler ben än bara trakthyggesbruk. 4Sammanfattning och krav på den statliga skogsvården Skogsbruket bedrivs på mark som har en lång markanvändningshisto- ria. Ett igenväxande diversifierat äldre kulturlandskap undanträngs till att bli ett starkt polariserat landskap med antingen trakthyggesbruk el- ler skyddad orörd mark.