sou · GQB379 · 2003-01-01 00:00:00 — De omfattar även barnomsorg och förskola samt vuxnas utbildningsbehov. Enligt sexårsprogrammet skall varje land sända in en nationell handlingsplan för EFA till före utgången av 2002. Planen skall innehålla en redogörelse för hur man avser arbeta för att nå de olika målen. För vetenskapliga arbete betonas frågor om vattenför- sörjning och etiska frågor. När det gäller kultur ges uppföljningen av Stockholmskonferen- sen om Kulturpolitik för utveckling hög prioritet liksom arbetet för att bevara kulturarvet. antog en hand- lingsplan som riktar sig till regeringar och generaldirektör. Handlingsplanens mål är att ge kulturpolitiken en nyckelroll för utveckling, att främja skapande och deltagande i kulturlivet, att stärka politik och åtgärder för att skydda och berika kulturarvet – såväl det materiella som det immateriella, det rörliga som det fasta – och stödja kulturindustrier, att främja kulturell och språklig mång- fald i och för informationssamhället och att ställa ökade personella och ekonomiska resurser till förfogande för kulturutveckling. Inom kommunikationsområdet betonas arbetet med att främja pressfriheten. Sexårsstrategin gäller för åren 2002–2007. I detta sammanhang har jag noterat att Sida arbetar med ett projekt som anknyter till sexårsstrategi. Syftet med projektet är att utarbeta ett förslag till strategi för utvecklingssamarbete med –2007. Liknande strategier har utarbetats för andra FN-organ bl.a. WHO, och . Målet är att de olika FN-strategi- erna skall utgöra en integrerad helhet som främjar ett genomtänkt, konsistent och förankrat agerande från svensk sida i de olika FN- organen. nuvarande tvåårsprogram och sexårsstrategi är några av utgångspunkterna för projektgruppen. Arbetet med Unesco-strategin beräknas vara avslutat varefter ett förslag överlämnas till regeringen. Projektet kan leda till att ett biståndsavtal upprättas med . Ett sådant avtal kan komma att påverka arbete. 2.3Unescorådets arbete inom de olika programområdena Den följande redovisningen bygger huvudsakligen på den informa- tion utredningen fått från . Utbildning om mänskliga rättigheter beslutade att lyfta fram utbildning om mänskliga rättigheter som högsta prioritet. FN hade proklamerat perioden –2004 som ett årtionde för utbildning om mänskliga rättigheter. och hade i ( hade en styrelseplats –1999 och 1997–2001) verkat för att borde förstärka och utveckla sina insatser för utbild- ning om mänskliga rättigheter. Rådet lät producera en bok, , som riktar sig till ungdomar. Tjugo unga skribenter skrev artiklar med anknytning till FN:s allmänna förklaring om de mänskliga rättigheterna och 32 ungdomar världen över öppnade dörren till sina privata rum. Boken presenterades vid bok- och biblioteksmässan 2000. förelåg också en ny svensk översättning av skrift, Mänsk- liga rättigheter – frågor och svar. Skriften ger grundläggande in- formation om de viktigaste människorättsinstrumenten, förfaran- dena för deras genomförande och internationella organisationers aktiviteter för att främja och skydda de mänskliga rättigheterna. Även denna skrift presenterades vid bok- och biblioteksmässan 2000. Temat i boken användes av museum i som tillsammans med gjorde en utställ- ning om ungdomars rum och mänskliga rättigheter. Boken använ- des också under ett stort scoutläger i , Scout , där mer än 25 000 scouter från hela världen deltog. har också låtit utarbeta en studiehandledning till boken. var boken återigen ett tema vid bok- och biblioteksmässan i . En nytryckning av boken gjordes och sändes sedan ut till alla elever i årskurs 1 i gymnasieskolan. Rådet har senare startat en webbsida för Utrymme. Där finns bokens bilder och texter, men också – tack vare ett samarbete med dokumen- tärprogram om ungdomar och mänskliga rättigheter. gjordes en satsning i på . Rådet har vidare inlett kontakter med i syfte att göra en internationell (engelsk) version av Utrymme att sprida över värl- den. Kostnaderna för att ta fram boken, skriften, studiehandled- ningen, affischer och utställningen på kan upp- skattas till ca –2001. För projektet har erhållit i särskilt regeringsbeslut. Övriga kostnader har finansierats genom rådets anslag. Totalt har boken tryckts i 15 000 exemplar. Därtill kommer den särskilda skolupplagan som tryckts i 125 000 exemplar. Svenska unescorådet deltar regelbundet i olika mässor. har rådet deltagit i bok- och biblioteksmässan med egen monter. Rådet har också deltagit i och även anordnat seminarier. Kostna- derna för deltagande i bok- och biblioteksmässan , det år då , beräknas till . uppgick kostnaderna till ca . startade rådet en skriftserie. 3–6 skrifter sänds gratis till mer än 1 100 prenumeranter och finns i både pappersform och digital form. Målgruppen är främst skolor och bibliotek samt all- mänheten med intresse för områden. Totalt har ett hund- ratal skrifter tagits fram, t.ex. Folkbiblioteksmanifestet Skolbib- lioteksmanifestet, Världsarvskonventionen och Salamancadeklara- tionen om undervisning av elever med behov av särskilt stöd. 1997 öppnade rådet en egen hemsida. Enligt Dakarplanen har regeringarna huvudansvaret för att natio- nella s.k. EFA-planer utarbetas. I utarbetas EFA-planen i samarbete mellan och . Dessutom skall nationella s.k. EFA-fora upprättas för att bidra till att målen om utbildning för alla nås. Berörda ministerier och frivil- ligorganisationer skall vara representerade i dessa fora. I fungerar i realiteten som ett sådant nationellt forum. Rådet har inbjudit företrädare för , , Sida och ett flertal frivilligorganisationer att delta i har också inlett ett samarbete med länderna runt om gemensamma projekt med anknytning till EFA. Samarbetet leds av , och . startade ett skolnätverk – (). Syftet var att genom konkreta utbildningsprojekt i skolor verka för mänskliga rättigheter och demokrati. omfat- tar nätverket fler än 7 000 skolor i 170 länder däribland . Skolorna får viss information från centralt men ger inget finansiellt stöd till skolorna. (BSP) startade som en del av med målsättningen att öka miljömedvetenheten bland elever i Östersjö- regionen. är modell för liknande projekt över hela världen som t.ex. , Medelhavsprojekten och Karibiska projektet. I varje land finns en koordinator för det natio- nella nätverket. Det finns också en internationell koordinator som håller samman nätverket mellan länderna. I BSP deltar drygt 200 skolor från länderna runt . Knappt 60 av dessa är svenska skolor. svarar för samordningen av projektet i . För att skapa engagemang för och intresse kring bevarandet av världsarvet beslöt 1995 att inleda ett skolsamarbete med uppgift att arbeta i ett nätverk med objekten på världs- arvslista. Svenska unescorådet tog initiativ till svenskt deltagande i projektet. Skolor i fysisk närhet av världsarvsobjekten deltar i projektet t.o.m. utgången av 2002. Kring varje världsarvsobjekt har en grupp bildats bestående av företrädare för museer, bibliotek, skolor, världsarvsansvariga, kommunen m.fl. En svensk version av lärarhandledning om världsarvet kommer att utarbetas . arbetar 22 svenska skolor med världsarven. En person vid rådets kansli svarar för samordningen av nätverket och gör bl.a. omfattande informa- tionsinsatser om världsarven till skolorna. Rådet har tagit fram en broschyr i skriftserien med världsarvskonventionen och de svenska världsarvsobjekten m.m. Rådet eftersträvar att göra världsarvsun- dervisningen till en mer etablerad del av utbildningsväsendet efter projektperiodens slut vid utgången av . Inför världsarvskon- ventionens 30-årsjubileum planerar rådet en över- syn av vunna erfarenheter av världsarvsundervisning. Inom den högre utbildningen har insatser främst bestått i att anordna en konferens i , , som uppföljning till en världskonferens som arrangerade . Temat var Internationell politik för högre utbildning, kan påverkas och påverka? anordnade också vid generalkonferensen en paneldiskussion om högre utbildning i utvecklingsländer. Diskussionen grundades på en rapport som utarbetats av och . Inom finns fem stora vetenskapliga program. Programmen är inte tidsbegränsade. Genom särskilda åtgärder försöker man garantera ett nära samarbete med de olika ländernas vetenskaps- samhällen. Sålunda finns för varje program en internationell kom- mitté bestående av forskare från ett representativt urval medlems- länder. vetenskapliga program är inte forskningsfinansie- rande. För vart och ett av programmen skall det i varje land finnas en nationell kommitté med uppgift att vara förbindelselänk mellan berörda forskare i landet och i . Ansvaret för de vetenskapliga programmen i har varit splittrat. I samband med att en ny organisation för forsknings- finansiering trädde i kraft aktualiserades frågan hur svensk medverkan i vetenskapsprogram skulle organi- seras i fortsättningen. En rad frågor om ansvarsfördelning, budget- ansvar, medverkan av andra centrala myndigheter hade väckts. En intern utredning gjordes därför inom . I rapporten vetenskapliga program i – en översyn föreslås att ett samlat ansvar för de svenska kontakterna med och samverkan inom fem veten- skapliga program bör ges till . En kommitté för samverkan med vetenskapsprogram bör inrättas av Veten- skapsrådet enligt riktlinjer från regeringen och administrativt kny- tas till . Kostnaderna beräknas till 1,2–1,. Förslaget är överlämnat till för beredning och har remissbehandlats. Kontakterna mellan Svenska och de svenska veten- skapskommittéerna har varit mycket begränsade. största insats på kulturområdet var medverkan inför kulturkonferensen i . Grundidé- erna till konferensen kom från rapporten skapande mångfald som en världskommission under ledning av FN:s förre generalsek- reterare arbetat fram på uppdrag av FN och . En av rapportens viktigaste slutsatser är att kulturbegrep- pet måste vidgas till att omfatta även livsstilar, etik och mänskliga rättigheter. Konferensen samlade över 2 300 deltagare från hela världen varav 130 ministrar och resulterade i en handlingsplan. Pla- nen är en lista över konkreta åtgärder som medlemsländer och rekommenderas att genomföra för att göra kulturpoli- tiken mer central. Svenska unescorådet anordnade 1999 ett seminarium i Gällöfsta, , för att diskutera resultat. Bland annat definierades förslag till verktyg hur kulturpolitik och kul- turpolitisk forskning skulle kunna utformas. Några av dessa finns nu med i allmänna deklaration om kulturell mångfald. har också tagit initiativ till att nätverk i kulturpolitisk forskning etableras. Uppdrag gavs till högskolan i att bygga upp ett sådant nätverk. En redovisning lämnades och bereds nu av rådets kansli. planerar en uppföljningskonferens som beräknas äga rum och har avsatt till förbe- redelserna . Som en uppföljning av bildades på ministernivå ett internationellt nätverk för kulturpolitik (INCP). Nätverket fungerar som ett forum genom vilket nationella kultur- ministrar kan utbyta erfarenheter och åsikter om aktuella kulturpolitiska frågor med särskilt fokus på främjandet av den kulturella mångfalden. Nätverket består av 45 kulturministrar och sammanträder i form av årliga ministermöten. har ingen roll i nätverkets arbete utan det sköts helt genom Kultur- departementet. 1995 anordnade Svenska unescorådet tillsammans med och och svenska ett möte om våld i medier och barnens rättigheter. Mötet förordade att ett informations- och dokumentationscentrum inrättas för dessa frågor. Ett sådant inrättades vid 1998, Nordicom (Nordiska Dokumentationscentralen för Masskommunikationsforskning). Nordicom har till uppgift att sprida information om medie- och kommunikationsforskning i de nordiska länderna samt att ansvara för grundläggande dokumentation av medieutvecklingen i . anordnade tillsammans med Worldview , en frivilligorganisation inom kommunikationsområdet, ett seminarium om media och demokrati. Det hölls i . Ett 70-tal personer deltog – flertalet var journalister. genomförs möten mellan de nordiska Unesco-kommissio- nerna då frågor av allmänt intresse behandlas. (de år det inte är generalkonferens) möts större grupper med deltagare från alla rådets sakområden för gemensamma diskussioner. Då dis- kuteras svaren på ett från generaldirektören utsänt frågeformulär om inriktning . Inför generalkonferen- sen anordnas fler möten då man ytterligare planerar arbetet inför och under generalkonferensen. De år då generalkonferens hålls träffas en mindre krets, främst ordförande och sekreterare, för att diskutera olika ställningstaganden, t.ex. valfrågor, inför generalkonferensen. I dessa möten deltar även de permanenta delegaterna eller de biträ- dande permanenta delegaterna. Vid sedan av dessa möten träffas ordförandena och sekreterarna för att gå igenom verksamheten . Under generalkonferensen träffas de nordiska delegaterna regel- bundet. De nordiska delegaterna kan ibland hålla inlägg å fem län- ders vägnar. Man stöder också varandras inlägg. I finns som regel en nordisk representant. var representerat i styrelsen . Under dessa år drev främst – förutom frågan om utbildning om mänskliga rättigheter – även frågan om synlighet. sitter i styrelsen. Styrelserepresentanten upp av samtliga nordiska länder. Enligt praxis närvarar övriga nor- diska nationalkommissioner vid styrelsemötena i . redelserna inför styrelsemötena engagerar såväl rådet som kansliet i stor utsträckning. Ett speciellt inslag i rådets verksamhet är den arbetsfördelning som överenskommits mellan de nordiska Unesco-råden. Denna arbetsfördelning av den allmänna bevakningen av olika arbetsområ- den innebär att svarar för utbildningsområ- det. Det nordiska samarbetet har uppmärksammats inom . Det anses unikt inom FN-samarbetet. Det har jag erfarit såväl genom kontakterna med de nordiska nationalkommissionerna som genom samtal med den permanenta delegationen i . Inom verksamhetsområden har undertecknat föl- jande konventioner: o Konvention mot diskriminering i utbildning (1960, 1968). o Konvention om erkännande av studier, betyg och examina avseende högre utbildning i stater som tillhör Europaregionen inom (1979, 1984). o Konvention om erkännande av kvalifikationer inom högre utbildning i , Lissabonöverenskommelsen (1997, 2001). Ansvarigt departement: Utbildnings- departementet o Konvention om våtmarkers internationella betydelse, speciellt häckningsplatser för sjöfågel ( 1971, 1984) Ansvarigt departement: o Överenskommelse om import av undervisnings-, vetenskaps- och kulturellt material, Florensöverens- kommelsen (1950, 1952) Ansvarigt departement: oKonvention om skydd för kulturföremål i händelse av väpnad konflikt, (1954, 1984). oKonventionen om skydd för världens kultur- och naturarv, Världsarvskonventionen (1972, 1985). har ingen roll i beredningen i samband med att skall underteckna konventionerna. Den sköts av UD och fackdepartementen. Rådets uppgift är framför allt att se till att konventionerna finns tillgängliga. Svenska unescorådet har en bred verksamhet som både omfattar bokutgivning, deltagande i mässor, utgivning av skrifter, administ- ration av skolnätverk, anordnande av konferenser och seminarier. Därtill kommer alla kontakter med i som t.ex. inne- bär att besvara frågeformulär, lämna rapporter av olika slag, ta emot och vidarebefordra information samt inte minst arbetet i samband med generalkonferensen. Det nordiska samarbetet är väl etablerat men det tar också stora resurser i anspråk. Som framgått träffas ordförande och sekreterare minst . Även möten med fler deltagare före- kommer regelbundet. Mötena pågår i regel minst . Dess- utom träffas företrädare för alla nordiska nationalkommissioner vid styrelsemöten som äger rum . Betydande tid läggs således ned på de nordiska kontakterna genom besök på plats. Modern informationsteknik (TV- och videokonferenser, Internet) borde utnyttjas mer för att effektivisera och ekonomisera samarbetet. Rådets satsning på utbildning om mänskliga rättigheter är både omfattande och konsekvent. Den innehåller många olika delar. Boken har tagits fram av rådet med bl.a. en särskild upp- laga riktad till skolor. Rådet har också låtit utarbeta en studiehand- ledning till boken. En särskild webbsida för Utrymme har startats. Kontakter har tagits för att översätta boken till engelska. En mängd insatser har också genomförts för att presentera boken och göra den känd genom mässor, utställningar m.m. Rådet har vidare låtit göra en ny översättning av skrift om mänskliga rät- Sammantaget har ett betydande arbete lagts ned från såväl rådet som kansliet. Mycket stora ekonomiska resurser har satsats på utbildning om mänskliga rättigheter. Administrationen av skolnätverk om världsarven är en stor uppgift för rådets kansli och kräver omfattande informations- insatser. Rådet lägger också ner betydande resurser på deltagande i mäs- sor. Någon uppföljning eller utvärdering av denna verksamhet har inte skett. Rådet har heller inte fastställt några riktlinjer för hur ekonomiska bidrag till olika projekt skall beviljas. Jag kan vidare konstatera att av olika verksamhetsområ- den har rådet prioriterat utbildning. Inom områdena kultur och kommunikation består rådets insatser främst i att anordna konfe- renser och seminarier. Däremot är mycket lite enga- gerat inom det vetenskapliga området. Bredden i rådets verksamhet är tydlig men det är betydligt svå- rare att se hur de olika delarna i verksamheten hänger ihop. Det är också något som påtalats vid mina kontakter med myndigheter. Vid dessa kontakter har jag noterat att verksamhet är relativt okänd. Myndigheterna har inte sällan direkta kontakter med utan att Svenska unescorådet är involverat. sitter t.ex. med i en arbetsgrupp om utbildningsstatistik. Hög- skoleverket deltar i ett arbete om erkännandefrågor. Riksantikva- rieämbetet har direktkontakter med när det gäller konven- tionsfrågor. Sida Sarec har kontakter med när det gäller forskning och högre utbildning i . Myndighetsföreträdarna har i flera fall framfört att vissa Unescofrågor skulle bli mer synliga om de kunde föras ut genom en myndighet. Myndigheten skulle också kunna tillföra kunskaper och erfarenheter som främjar Unescoarbetet. Jag efterlyser därmed en tydligare ambition från rådet att bygga upp ett strukturerat och målinriktat samarbete med bl.a. nationella myndigheter. Jag inser det nödvändiga i att ett organ som Svenska unescorådet kan arbeta både flexibelt och kreativt. Detta utesluter emellertid på intet sätt behovet av en verksamhetsplan som tydligt pekar ut de odiskutabelt viktiga uppgifterna framåt. Verksamhetsprogrammet har brister i prioritering och tydlighet. Verksamhetsplanen bör redovisa vilka samarbetspartners rådet skall vidtala och vilka ekonomiska och personella resurser som skall avsättas. För att löpande säkra arbetets kvalitet bör sådana verksamhetsplaner följas upp och resultatet värderas som grund verksamhetsplanering. I bilaga 2 beskrivs närmare de nordiska nationalkommissionerna. I bilaga 3 redovisas fakta om några andra FN-organ som har sina kanslier förlagda till . I detta kapitel redovisar jag mina slutsatser vid en jämförelse med Svenska unescorådet. Vid en jämförelse med de nordiska länderna finner jag både skillna- der och likheter. förefaller vara det land som mest liknar när det gäller prioriteringar och bredden i verksamheten. Frågan om synlighet är uttalat högprioriterad också i men även i övriga nordiska länder är det en angelägen fråga. Det är endast i och i som är direkt involverad i skolnätverken. I och i ligger ansvaret hos myndigheter eller institutioner. I liksom i är deltagande i mässor en viktig uppgift för kommissionen. tycks dock vara ensamt om att ägna sig åt bokproduktion och regelbunden skriftproduktion. liksom ger bidrag till projekt som stöder arbete. När det gäller kommissionens sammansättning är ensamt om att ha politiker i rådet. En annan iakttagelse som jag gjort är att i de övriga nordiska länderna är de ledamöter som företräder de olika områdena av verksamhet personer på hög nivå som har en myndighet eller institution bakom sig. Vid de nordiska besöken har just vikten understrukits av att ledamöterna har egna kanaler och nätverk. Personalstyrkan vid kommissionernas kanslier i de nordiska län- derna varierar, från en generalsekreterare som får stöd av kolleger inom enheten, till närmare sju årsarbetskrafter. (), () och Food and () och styrs liksom Svenska unescorådet av en instruktion medan samrådsgruppen för WHO inte har någon motsvarande reglering. Jämfört med Svenska unescorådet kan jag konstatera att de båda kommittéerna har färre ledamöter. Jämförelsen med visar också att kommit- téerna och samrådsgruppen har glesare sammanträden och att myndigheter deltar aktivt i arbetet. Jag kan även konstatera att dessa FN-organ har mer begränsade kansliresurser. lät genomföra en begränsad undersökning om . I fyra länder – , , och – intervjuades ett trettiotal personer från resp. land och som alla var framstående opinionsbildare verksamma inom något av följande områden: vetenskap, kultur, utbildning, media, en frivillig- organisation och FN. Intervjupersonerna fick svara på ett antal frågor vad de ansåg vara starka respektive svaga sidor. Som starka sidor nämndes uppdrag och organisationens globala karaktär. Arbetet inom områdena kultur, kulturarv och utbildning var särskilt uppskattat. Som svaga sidor framfördes byråkrati, ledningsstruktur, beslutsprocess och tidigare svaga ledare. Många kritiserade också bristen på fokus. Undersökningen visade att kunskapen om verksamhet var störst hos de svarande i och minst i . Trots dessa olikheter var det inga större skillnader i uppfattning mellan de olika länderna eller de olika professionella områdena. Som ett led i utredningen lät jag genomföra en intervjuunder- sökning. Syftet var att undersöka synligheten och kunskapen om och Svenska unescorådet i . Målgruppen var skolor – grundskolor och gymnasieskolor – bib- liotek och media. 150 skolor och 150 bibliotek har tillfrågats och 48 företrädare för media. Svarsfrekvensen ligger mellan och vilket är helt nöjaktigt för att ge ett tillförlitligt resultat. På frågan om man hört talas om svarar nästan samtliga ja. Endast ungefär hälften av de svarande har dock rätt kunnat ange vad sysslar med. Många av svaren visar att en samman- blandning gjorts mellan och . Kännedomen om Svenska unescorådet är begränsad. av skolorna, av biblioteken och av media- företagen har hört talas om Svenska unescorådet. På följdfrågan vad rådet sysslar med säger knappt hälften att de inte vet. 38 pro- cent av de som hört talas om har svarat samma som vilket – med hänsyn till sammanblandningen med – gör det svårt att få fram en exakt andel som känner till vad rådet sysslar med. Det rör sig enligt sannolikt om 10–. På frågan om man känner till någon fråga som är prioriterad av /Svenska unescorådet svarar två tredjedelar att de inte vet. av biblioteken har besökt hemsida. I övrigt har besöken på respektive och Svenska unescorådets hem- sidor varit glesa, näst intill försumbara. Vid de besök som gjordes fann två tredjedelar vad de sökte, medan en tredjedel svarade tvek- sam/vet ej. Ungefär häften av intervjupersonerna kan inte erinra sig att de sett eller fått någon information om eller . av rektorerna och bibliotekarierna har deltagit i något seminarium eller någon mässa där eller medverkat. Motsvarande andel för media är . I de flesta fallen har det handlat om bok- och biblioteksmässan. Mellan (gymnasieskolor) och (bibliotek) har hört talas om . Nästan hälften av biblioteken känner också till att är initiativtagaren till den. Bland sko- lor i övrigt och media är kännedomen om detta låg. En dryg tredjedel av skolorna och av bibliote- ken känner till att har skolnätverk som bl.a. arbetar med miljöfrågor och världsarvsfrågor. av samtliga grund- skolor och av samtliga gymnasieskolor har också med- verkat i detta på något sätt. I undersökningen frågades också om boken . 11 pro- cent av grundskolorna och av gymnasieskolorna svarade att de kände till boken. Av biblioteken är det som känner till den.