sou · GQB316d2 · 2003-01-01 00:00:00 — och prisstabiliteten (1993), SOU 1993:20 (Riksbanks- utredningen), . Revisorer (2001), ROT-avdragets effekter, Rapport 2001/02: 8. (1997), Has Globalization Gone Too Far?, , , DC. Rogoff, K. (1985), The Optimal Degree of Commitment to an Intermediate Monetary Target, , 100. (2000), One Money, One Market: Estimating the Effect of Common Currencies on Trade, Economic Policy, 15. (2001), EMU och svensk utrikeshandel, . Roubini, N. (1989), Political and Economic Determinants of Budget Deficits in the Industrial Demo- cracies, , 33. Rowthorn, R.E. (1992), Centralization, Employment and Wage Dispersion, , 102. & S. Bentolila (2000), Eurosclerosis?, CEPR Discussion Paper 2423. Seidman, L. (2001), Reviving Fiscal Policy, Challenge 44, /. Snowdon, B. (1999), Conversations with Leading Economists, . Solow, R.M. (1979), Another Possible Source of Wage Stickiness, , 1. Soskice, D. & T. (1998), in the Single European Currency Area, Policy, 14. Soskice, D. & T. (2000), The Nonneutrality of Monetary Policy with Large Price or Wage Setters, , february. Stienlet, G. (1999), Institutional Reforms and Belgian Fiscal Policy in the 1990s, i Strauch, R.R & J. (red. Institutions, Politics and Fiscal Policy, Kluwer. Storesletten, K., C.I. Telmer & A. (2001), The Welfare Cost of Business : Finite Lives and Cyclical Variation in Idiosyncratic Risk, , 45. Streeck, W. (1998), The Internationalization of Industrial Rela- tions in Europe, , MPIfG Discussion Paper 98/2. (2000), Den kommunala ekonomin och samhällsekonomin, . (1998), Inflationsmål i en öppen ekonomi: Strikt eller flexibelt?, Ekonomisk Debatt 26, Nr. och EMU, (1996), SOU 1996:158, (), . (1989), Recon- sidered , 91. (1980), Con- tracts, , 88. (1982), as a Stabilization Policy Rule, Brookings Papers on Economic Activity, 1982:1. (1994), The Inflation/Output Variability Trade-Off Revisited i Fuhrer, J. ), Goals, , . (1997), A of Practical Macroeconomics, Ame- rican , Papers and Proceedings. (1998), Monetary Policy and the Long Boom, Fede- ral of 80, /. (2000), Reassessing Discretionary Fiscal Policy, Ter-Minassian, T. (1997), Fiscal Decentralisation and Economic Growth in High-Income Countries, Working Paper 155, IMF. (2001), The Costs and Benefits of Various Wage Bargaining Structures: An Empirical Exploration, IMF. Traxler, F., S. Blaschke & B. Kittel (2001), National Labour Relations in Internationalized Markets, . UNICE, (1999), Releasing Europes Employment Potential, Companies Views on European Social Policy beyond 2000. Utanförskapets konsekvenser, (1998), En rapport från den parts- gemensamma EMU-gruppen, , SAF & TCO. Utvärdering och vidareutveckling av budgetprocessen, SOU 2000:61, . van den Noord, P. (2000), The Size and Role of Automatic Stabilizers in the 1990s and Beyond, Economics Department Working Papers No. Virén, M. (2001), Fiscal Policy, Automatic Stabilisers and Coordination i Brunila, A., M. Buti & D. (red. Stability and Growth Pact – The Architecture of Fiscal Policy in EMU, Palgrave. (1998a), Two Cheers for Corporatism. One for the Market, , 36. (1998b), Concertation – the Art of Making Social Pacts, i: National Social Pacts, Assessment and Future , Notre Europe. (1999), Wage-Setting Institutions and Pay Inequality in , , 43. Weitzman, M.L. (1985), The Simple Macroeconomics of Profit Sharing, , 75. (1996), Skatter, löner och sysselsättning – en kunskapsöversikt, Expertrapport från skatteväxlingskommit- tén. Delbetänkande av skatteväxlingskommittén, SOU 1996:117. (2000), The Limits to Discretionary Fiscal Stabilization Policy, Policy, 16, No.4. Wyplosz, C. (2002), Fiscal Policy: Institutions vs. Rules, bilaga 5 till denna utredning (1997), Ett svårskött pastorat, . (1999), Upprepa inte vår felaktiga politik, , . Stabiliseringspolitik för full sysselsättning vid svenskt medlemskap i valutaunionen Beslut vid regeringssammanträde . En kommitté ges i uppdrag att analysera förändrade förutsättningar för svensk stabiliseringspolitik vid ett deltagande i den tredje etapp- en (valutaunionen) av den europeiska monetära unionen (EMU). Utredningen skall särskilt beakta finanspolitikens roll i detta sam- manhang. Utredningen skall också analysera behovet av nya eko- nomisk-politiska instrument och andra institutionella förändringar som kan främja en effektiv stabiliseringspolitik. Därvid skall ut- redningen bl.a. studera vad som kan göras för att främja ökad flexibilitet i de reala lönekostnaderna. diskuteras frågan om ett svenskt deltagande i EMU:s tredje etapp (valutaunionen). Ett sådant deltagande skulle kunna bidra till ökad ekonomisk stabilitet och till att underlätta utvecklingen av den inre marknaden och därmed förbättra förut- sättningarna för en hög tillväxt i produktion och sysselsättning. Ett framtida svenskt deltagande i valutaunionen skulle förändra förutsättningarna för svensk stabiliseringspolitik. Inför ett ställ- ningstagande till frågan om ett svenskt deltagande i valutaunionen är det därför angeläget att utreda förutsättningar och instrument för den nationella stabiliseringspolitiken. För en ekonomi med rörlig växelkurs har penningpolitiken en central roll för stabiliseringspolitiken. De penningpolitiska åtgärderna har även reala effekter. En politik för att uppnå prisstabilitet verkar även stabi- liserande på den reala ekonomin. Finanspolitiken har, utöver lång- siktiga effekter på tillväxt och resursfördelning i samhällsekono- min, även en påverkan på produktion och sysselsättning i ett kortare tidsperspektiv. En väl fungerande stabiliseringspolitik för- utsätter således att penning- och finanspolitiken är väl avvägda i förhållande till varandra. Vid ett deltagande i den europeiska valutaunionen överförs den nationella penningpolitiken till (). Målet för ECB:s penningpolitik är prisstabilitet i euro-området som helhet. De penningpolitiska avvägningarna sker utifrån be- dömningar av den genomsnittliga europeiska konjunkturcykeln. När konjunkturen utvecklas på ett likartat sätt i samtliga medlems- länder blir den gemensamma penningpolitiken väl avpassad till ut- vecklingen i vart och ett av de enskilda länderna. Om konjunktur- utvecklingen skulle skilja sig åt mellan medlemsländerna i valuta- unionen, eller om medlemsländer utsätts för s.k. asymmetriska ekonomiska störningar, måste finanspolitiken och andra ekono- misk politiska åtgärder i de enskilda länderna bära en större del av den stabiliseringspolitiska bördan. Ett deltagande i valutaunionen innebär en begränsning av den ekonomisk-politiska självständigheten genom att penningpolitiken då bedrivs av ECB. kommer sannolikt behovet av sta- biliseringspolitik att förändras. En framgångsrik valutaunion och en samordnad ekonomisk politik inom EU i enlighet med Amster- damfördragets regler kan bidra till en mer stabil ekonomisk utveck- ling i alla deltagande medlemsländer. Mot ovanstående bakgrund finns det anledning att göra en över- syn och fördjupad analys av förutsättningar och instrument för stabiliseringspolitiken inför ett eventuellt svenskt deltagande i tredje etappen av EMU. Finanspolitiken är av särskilt intresse i detta sammanhang. Det är ett vitalt intresse att stabiliseringspoli- tiken kan bedrivas så att målen om prisstabilitet och full syssel- sättning uppnås. Det är också angeläget att analysera behovet av nya ekonomisk-politiska instrument och institutionella föränd- ringar som kan främja en effektiv stabiliseringspolitik. I detta sammanhang är det väsentligt att även belysa frågor som ligger utanför den strikt stabiliseringspolitiska ramen men som är av be- tydelse för att uppnå en stabil ekonomisk utveckling. analys av möjligheterna att uppnå en ökad flexibilitet i arbetskrafts- kostnaderna. Finanspolitikens roll som stabiliseringspolitiskt instrument för- stärks vid ett deltagande i valutaunionen. Det är därför viktigt att ha kunskap om hur finanspolitiken påverkar ekonomin. Finanspoli- tiken verkar genom automatiska eller beslutade förändringar av de offentliga utgifterna och inkomsterna (skatter och avgifter), vilket i sin tur påverkar aktivitetsnivån i resten av ekonomin. På teoretiska grunder kan det hävdas att finanspolitikens effekter är för en liten ekonomi är störst i ett system med fasta växelkurser. En finans- politisk stimulans innebär då normalt på kort sikt en ökad produk- tion och sysselsättning i landet utan att den omvärldsbestämda räntenivån eller växelkursen påverkas. Det finns dock faktorer som kan begränsa finanspolitikens effekter på efterfrågan i ekonomin. Exempelvis kan en finanspoli- tisk expansion leda till högre marknadsräntor vilket minskar de privata investeringarna och därmed efterfrågan. Under vissa förut- sättningar kan hushållen även komma att motverka effekterna av ökade offentliga utgifter eller sänkta skatter genom ett ökat privat sparande. Hur starka dessa begränsande faktorer är beror sannolikt på vilken finanspolitik som bedrivs. Långa perioder med under- skott i de offentliga finanserna eller en omfattande budgetkonso- lidering behöver inte påverka hushållens spar- och konsumtions- beslut på samma sätt som mer kortvariga, konjunkturmässigt be- tingade förändringar i finanspolitiken. Finanspolitikens medel består av en omfattande arsenal av åtgärder i form förändringar av utgifts- och inkomstposter i de offentliga budgetarna. De påverkar såväl efterfråge- som utbudssidan av ekonomin. Ett vanligt stabiliseringspolitiskt instrument är föränd- ringar av skatter eller avgifter som direkt eller indirekt påverkar hushållens inkomster. Ett annat sätt att påverka ekonomins aggre- gerade efterfrågan är att variera offentliga sektorns konsumtions- och investeringsutgifter med konjunkturläget. förändringar kan också kombineras för att stabilisera sysselsättning och produktion. Ett exempel på denna typ av åtgärd är en s.k. intern devalvering. En sådan kan vara ett motmedel vid ett för högt kostnadsläge och vid bristande konkurrenskraft. Sänkta arbets- givaravgifter minskar lönekostnaderna och bidrar till att dämpa sysselsättningsminskningen. De lägre arbetsgivaravgifterna finan- sieras med höjd moms eller andra skatter som fördyrar inhemsk förbrukning. Den interna devalveringen kan således göras neutral för de offentliga finanserna. bör det framhållas att inter- na devalveringar delvis har samma nackdelar som (externa) deval- veringar. Återkommande interna devalveringar kan skapa förvänt- ningar om att dylika åtgärder kan tillgripas för att möta inhemskt uppkomna kostnadsproblem vilket i sin tur t.ex. kan försämra för- utsättningarna för en väl fungerande lönebildning. Utrymmet för interna devalveringar är dessutom begränsat vilket minskar instru- mentets användbarhet en djup lågkonjunktur. Automatisk och diskretionär finanspolitik Finanspolitiken påverkar ekonomins aktivitetsnivå dels genom aktiva diskretionära beslut och dels automatiskt via inbyggda s.k. stabilisatorer i skatte- och transfereringssystemen. Till skillnad från penningpolitiken som i huvudsak förfogar över ett enda instrument (styrräntan) kan finanspolitiken bedrivas med en mängd olika medel vilket under gynnsamma omständigheter bör öka dess träffsäkerhet. Det råder bred samsyn om att de automatiska sta- bilisatorerna bör tillåtas verka stabiliseringspolitiskt under en nor- mal konjunkturcykel åtminstone om utgångsläget utmärks av sunda statsfinanser. Finanspolitiken verkar genom ekonomins automatiska stabilisatorer genom att t.ex. skatter och transfere- ringar ger ett visst inkomstskydd för hushållen och därigenom mildrar effekterna av konjunkturvariationer på hushållens dispo- nibla inkomster, vilket stabiliserar hushållens konsumtion och där- med ekonomins samlade efterfrågan. En fördel med automatiska stabilisatorer är att de verkar utan att aktiva beslut behöver fattas. Bortfallet av den nationella penningpolitiken kan i princip sägas tala för ett ökat behov av diskretionär finanspolitik för att sta- bilisera ekonomin vid en konjunkturutveckling som avviker från den genomsnittliga inom valutaunionen eller vid s.k. asymmetriska En ofta diskuterad svårighet med diskretionär finans- politik är att dess effektivitet är beroende av dels vilken tid det tar att uppfatta behovet av en finanspolitisk insats, och dels av den tid det tar att fatta beslut om diskretionära åtgärder. Liksom pen- ningpolitiken är den diskretionära finanspolitiken därför i hög grad beroende av korrekta prognoser för den förväntade ekonomiska utvecklingen och av att ekonomins aktuella position i konjunktur- cykeln kan identifieras. De offentliga finansernas konjunkturkänslighet Mot bakgrund av en stor offentlig sektor och höga skatte- och utgiftskvoter brukar det hävdas att den svenska ekonomin känne- tecknas av stora automatiska stabilisatorer vid en internationell jämförelse. Beräkningar av konjunkturkänsligheten grundar sig oftast på historiska data. Utvecklingen har dock inneburit flera genomgripande förändringar som t.ex. skatterefor- men, den nya budgetprocessen och det kommunala balanskravet som kan ha minskat konjunkturkänsligheten. Fördelen med kraf- tiga stabilisatorer är att de ger ett betydande inkomstskydd för hushållen och därmed bidrar till att reducera konjunktursväng- ningarna. Nackdelen är att den offentliga sektorns finansiella spa- rande är känsligt för konjunkturvariationer och därför kan komma att variera relativt kraftigt. Detta kan vara ett problem i ett läge med stora underskott och därav följande bristande förtroende för finanspolitiken bland långivare. Stigande offentliga underskott kan i ett sådant läge leda till högre riskpremier för den offentliga upp- låningen som ytterligare försämrar de offentliga finanserna. För att låta de automatiska stabilisatorerna verka fullt ut krävs således ett grundläggande förtroende för finanspolitiken. Utrymmet för de automatiska stabilisatorerna begränsas av vill- koren i Stabilitets- och tillväxtpakten i EU som sätter refe- rensvärden för storleken på underskotten och skuldnivåerna i de offentliga finanserna. Dessa referensvärden gäller oavsett medlem- skap i valutaunionen. Underskottet i den offentliga sektorns finansiella sparande får i princip inte överstiga av BNP och bruttoskulden som andel av BNP får inte överstiga 60 %.1 Vid 1 Ett viktigt undantag till underskottsvillkoret finns vid allvarliga recessioner. Om real BNP faller med kan underskottet i det offentliga sparandet tillåtas överskrida den maximala 3-procentsnivån. Om real BNP faller med mellan och kan underskottet tillåtas att överstiga 3-procentsnivån om konjunkturförloppet visar en utformandet av finanspolitiken måste hänsyn tas såväl till villkoren i Stabilitets- och tillväxtpakten som till de offentliga finansernas konjunkturkänslighet. Regeringen har formulerat ett saldomål med innebörden att överskottet i offentliga sektorns finansiella sparande skall vara i genomsnitt över en konjunkturcykel. Överskottsmålet syftar till att reducera den offentliga skulden och möta de påfrestningar på de offentliga finanserna som en åldrande befolkning medför. Saldo- målet skapar också en säkerhetsmarginal i de offentliga finanserna. Denna säkerhetsmarginal har bedömts ge de automatiska stabili- satorerna möjlighet att verka. Den ekonomiska utvecklingen ledde till om- fattande besparningskrav och omstruktureringar för kommuner och landsting som i vissa fall hade svårigheter att anpassa sina verksamheter till de ekonomiska förutsättningarna. Denna utveck- ling ledde till ett krav på balanserade budgetar, vilket trädde 2000. Balanskravet innebär att kommuner och landsting måste budgetera sin verksamhet så att intäkterna över- stiger kostnaderna . Om utfallet blir negativt ett visst år skall det egna kapitalet återställas . Balanskravet får därmed konsekvenser för den offentliga sektorns sparande, vilket måste beaktas vid utformningen av finanspolitiken. Arbetskraftskostnadernas flexibilitet, buffertfonder och finanspolitiken Finanspolitiken måste ha ett tillräckligt utrymme för att motverka att konjunktursvängningar eller störningar slår igenom fullt ut på produktion och sysselsättning. Utöver dessa krav på finanspoli- tiken, och för att sysselsättningsförändringen skall bli så liten som möjligt vid en ekonomisk störning, ställs krav på flexibilitet i de reala lönekostnaderna. För del har detta tidigare i hög utsträckning åstadkommits med hjälp av återkommande devalve- ringar. I en valutaunion är denna möjlighet utesluten. Från sysselsättningssynpunkt är det viktigt med flexibilitet i arbetskraftskostnaderna under en konjunkturcykel. Eftersom de nominella lönerna är stela nedåt måste en större kostnadsflexibilitet i första hand uppnås på andra sätt än genom direkta variationer av lönerna. Exempel på vägar att öka kostnadsflexibiliteten är periodi- Frågan måste dock i det senare fallet behandlas av Europeiska unionens råd. seringar av arbetsgivarnas kostnader, t.ex. avsättningar till kom- petensutveckling och skattemässigt avdragsgilla reserveringar i företagen som kan lösas upp i lågkonjunktur. Regeringen har avsatt medel för kompetensutveckling i arbetslivet och tillsatt en utred- ning om utformningen av ett sådant system. Individuell kom- petensutveckling på arbetsplatser kan ha effekter på såväl produktivitet och sysselsättning som arbetsutbud och belastning på arbetsmarknadspolitiken. Även effekterna av olika vinstdelningssystem och konjunkturanpassade arbetstider kan in- verka på sysselsättnings- och produktivitetsutvecklingen inom företagen. Ett direkt sätt att stabilisera sysselsättningen under en kon- junkturcykel är att under lågkonjunktur sänka kostnaderna för arbetskraft genom minskningar av arbetsgivaravgifterna och att på motsvarande sätt under en högkonjunktur höja kostnaderna genom genom höjning av arbetsgivarvgifterna. Därav följande variationer i det finansiella sparandet kan uppkomma inom statsbudgeten eller på olika sätt läggas utanför statsbudgeten. Variationerna läggs inom den privata sektorn om t.ex. arbetsmarknadens parter avtalar att av- sättningar till avtalspensioner skall variera över konjunkturcykeln. S.k. buffertfonder upprättade av arbetsmarknadens parter har byggts upp i , men förekommer inte på den svenska arbetsmarknaden. Det är en outredd fråga om det i finns legala hinder eller svårigheter för arbets- marknadens parter att frivilligt upprätta gemensamma fonder vars medel kan användas för att förändra lönekostnaderna i olika kon- junkturlägen. En kommitté ges i uppdrag att analysera stabiliseringspolitikens förändrade förutsättningar vid ett medlemskap i valutaunionen. Kommittén skall särskilt beakta finanspolitikens roll i detta sam- manhang och kartlägga finanspolitikens olika medel, dess effek- tivitet och begränsningar i valutaunionen. Kommittén skall också analysera behovet av nya ekonomisk-politiska instrument och andra institutionella förändringar som kan främja en effektiv sta- biliseringspolitik. Därvid skall utredningen belysa möjligheterna till och hindren för att uppnå en ökad flexibilitet i arbetskrafts- kostnaderna. I utredningsuppdraget ingår följande uppgifter: a)Kommittén skall analysera finanspolitikens förväntade effekter på ekonomins reala aktivitetsnivå vid ett deltagande i valutaunionen. Som ett led i denna analys skall utredningen kartlägga de finanspolitiska medel som står till för- fogande samt deras träffsäkerhet vid ett deltagande i valuta- unionen. Denna kartläggning bör omfatta direkta och indirekta skatter, arbetsgivaravgifter, transfereringar samt offentlig kon- sumtion och investeringar. Vid en kartläggning av de olika slagen av skatter skall utredningen även uppmärksamma olika skatteadministrativa aspekter. b)Kommittén skall bedöma behovet av ytterligare buffertar i de offentliga finanserna utöver de som följer av gällande saldomål. c)De offentliga finansernas konjunkturkänslighet skall undersökas mot bakgrund bl.a. av den förändrade budgetprocessen, 1990- talets skattereform och det nya pensionssystemet samt bedöma vilka konsekvenser konjunkturkänsligheten har för förutsätt- ningarna att bedriva en effektiv finanspolitik. Kommittén skall även belysa för- och nackdelarna med konjunkturkänsliga offentliga finanser. d)Kommittén skall utvärdera andra EU-länders erfarenheter av att bedriva nationell stabiliseringspolitik i valutaunionen samt kart- lägga eventuella institutionella förändringar som genomförts för att förstärka de stabiliseringspolitiska möjligheterna i valuta- unionen. e)Kommittén skall analysera för- och nackdelarna från svensk synpunkt med en ökad finanspolitisk samordning inom unionen utifrån målet om full sysselsättning och givet den gemensamma penningpolitiken med prisstabilitet som huvudmål. f)Finanspolitikens effektivitet är sannolikt beroende av ekono- mins förmåga att absorbera effekterna av ekonomiska chocker. Kommittén skall kartlägga och diskutera de centrala egenskaper i den svenska ekonomin som ökar respektive minskar finans- politikens effektivitet. I detta sammanhang är det av särskilt intresse att analysera vad som kan göras för att främja en till- räcklig grad av flexibilitet i de reala lönekostnaderna. Kom- mittén skall kartlägga olika metoder att öka flexibiliteten i de reala arbetskraftskostnaderna över konjunkturcykeln, avseende till exempel lönesystem och arbetstidsuttag. Kommittén skall också analysera om det i avtal eller lagstiftning finns hinder mot lösningar som främjar en ökad flexibilitet i de reala arbetskrafts- kostnaderna samt vad staten och arbetsmarknadens parter kan göra för att främja en bredare tillämpning av modeller som ger en ökad flexibilitet. g)Kommittén skall överväga om stabiliseringspolitikens effek- tivitet kan främjas av nya ekonomisk-politiska instrument samt institutionella förändringar som syftar till att öka reallöne- kostnadernas flexibilitet. I det sammanhanget skall utredningen analysera behovet av särskilda buffertfonder, identifiera even- tuella hinder för arbetsmarknadens parter att inrätta sådana fon- der samt analysera konsekvenserna av buffertfonder för att bedriva en effektiv stabiliseringspolitik. Utredningen skall även analysera konsekvenserna för arbetsutbudets variationer över konjunkturcykeln av olika åtgärder, till exempel kompetens- konton. h)Balanskravet för den kommunala sektorn ligger fast. Med denna utgångspunkt skall kommittén undersöka hur balanskravet på- verkar möjligheterna att bedriva en effektiv stabiliseringspolitik. i)Vad gäller finanspolitikens effekter och inriktning krävs en översyn av tekniska och praktiska förut- sättningar att bedriva en effektiv stabiliseringspolitik. Kommit- tén skall särskilt belysa behovet av analyskapacitet och statistik för ett bra beslutsunderlag. Arbetets genomförande, tidsplan mm. Utredningen skall i ett slutbetänkande redovisa sitt uppdrag till regeringen . skall ett delbetänkande redovisas i vilket det ingår en kartläggning av finans- politiska medel, en analys av de offentliga finansernas konjun- kturkänslighet och en utvärdering av andra länders erfarenheter. Därutöver kan utredningen i delbetänkandet redovisa andra över- väganden om utredningen bedömer det lämpligt. Utredningen skall samråda med utredningen om internationa- liseringens betydelse för svenska skattebaser och framtida skatte- struktur (dir. 2000:51), med utredningen för översyn av kommun- ernas och landstingens ekonomiska förvaltning mm. (dir. 2000:30) samt med utredningen om individuellt kompetenssparande (dir. 1999:106).