sou · GQB3121d4 · 2003-01-01 00:00:00 — Eftersom det alltid ankommer på kommunen att se till att den har ett fullgott underlag för de beslut som den fattar, behövs dock inte en utrycklig lagbestämmelse om skyldighet att inhämta yttrande. Yttrandet från hemkommunen har inte karaktären av om kommunen godkänner mottagandet eller inte. Det ankommer alltid på den kommun dit vårdnadshavarna har vänt sig och begärt att deras barn skall tas emot att självständigt pröva om det föreligger särskilda skäl eller inte. Yttrandets syfte är i stället att ge den kommunen ett så bra beslutsunderlag som möjligt inför beslutet. Vidare kan det naturligtvis också tjäna som en information till hemkommunen om att ett barn från den kommunen kan komma att gå i förskoleklass i en annan kommun. Yttrande behövs inte till exempel när det redan finns ett yttrande avseende barnets delta- gande i förskolan eller där en kommun har en viss inställning för alla som bor i en viss del av kommunen. Andra stycket är också en harmonisering till vad som gäller i . En elev som har tagits emot i en kommuns förskoleklass ett visst läsår har rätt att gå kvar hela läsåret, även om de förhållanden som låg till grund för mottagandet ändras under läsårets gång. Också denna bestämmelse är en nyhet för förskoleklassen. Där föreskrivs att en elev inte skall behöva byta till förskoleklass i en annan kommun under pågående läsår. Bestämmelsen, som siktar in sig på situationer där elevens folkbokföring ändras efter det att barnet togs emot i förskoleklassen, har en direkt motsvarighet när det gäller . Rätten att gå kvar läsåret ut kan också bli tillämplig på en elev som tagits emot utanför den egna hem- kommunen enligt den föreslagna 6 §. Ett barn har rätt att gå i den av kommunens skolenheter där vård- nadshavarna önskar att barnen skall gå. Kommunen får dock frångå vårdnadshavarnas önskemål och placera barnet vid en annan skolen- het om 1.den önskade placeringen skulle medföra att ett annat barns berättigade krav på placering i en skolenhet nära hemmet åsidosätts, 2.den önskade placeringen skulle medföra att betydande organi- satoriska eller ekonomiska svårigheter uppstår för kommunen, eller 3.det finns andra särskilda skäl. Den här föreslagna paragrafen behandlar hur barn skall placeras på olika skolenheter när de skall gå i förskoleklassen. Den är utformad med motsvarande bestämmelse för som förebild. Punkt 3 kan vara tillämpbar t.ex. för elev med speciella svårig- heter där möjligheterna att hantera dessa kanske finns endast på någon enhet i form av särskilda resurser. En bestämmelse motsva- rande punkten 3 har också införts på . Se vidare kommentaren till 7 kap. 12 §. Integrationen mellan förskoleklassen och förutsät- ter likartade regler även vid placering på viss enhet. Sett ur elevens synvinkel måste redan risken att få byta skola vid övergången från förskoleklassen till på grund av olikheter i regelsystem ses som en obegriplig brist på integrering av verksamheterna. Förslaget innebär att vårdnadshavarna normalt ges frihet att välja skolenhet inom hemkommunen även då det gäller förskoleklassen. Vårdnadshavarnas vilja får bara frångås om ett tillmötesgående skulle gå ut över andra barns berättigade krav på viss placering eller det skulle uppstå organisatoriska eller ekonomiska svårigheter för kommunen. Sistnämnda svårigheter måste i så fall vara betydande. I fråga om har det i tidigare propositioner framhållits att staten inte genom detaljreglering bör försöka precisera hur dessa svårigheter skall vara beskaffade för att få beaktas utan att det i stället bör ankomma på kommunerna att pröva detta från fall till fall (prop. 1990/91:115 s. 59 och 1992/93:230 s. 58). Vad som här föreslås för förskoleklassen om val av skolenhet gäller redan för . I samband med att motsvarande bestämmelse infördes för redovisades övervägandena för detta i propositionen om valfrihet i skolan (1992/93:230). Rätten och möjligheten att välja skola är ett viktigt instrument att vitalisera skolan. Ett sådant val kan stimulera ett engagemang för skolan hos eleverna och deras familjer samt bidra till en större lyhördhet för deras önskemål hos skolor och kommuner. För att underlätta integration föreslås i 7 kap. 12 § andra stycket att elevens val av förskoleklass samordnas med valet av grundskola. En kommun som i sin förskoleklass har en elev från en annan kommun skall ersättas för sina kostnader för elevens utbildning av elevens hemkommun om elevens skolgång grundar sig på 6 § första stycket. Även i situationer som avses i 6 § andra stycket har kommunen rätt till ersättning. Om inte de berörda kommunerna kommer överens om annat skall ersättningen bestämmas med hänsyn till kommunens åtagande och elevens behov efter samma grunder som hemkommunen tillämpar vid fördelning av resurser till de egna förskoleklasserna. Om en elev har ett omfattande behov av särskilt stöd, är hemkommunen inte skyldig att lämna bidrag för det särskilda stödet, om betydande ekonomiska svårigheter uppstår för kommunen. Se specialmotiveringarna till 7 kap. 14 §. En enskild förskoleklass skall vara öppen för alla som enligt 3 § har rätt till utbildning i förskoleklassen, om inte annat följer av andra eller tredje stycket. En enskild förskoleklass får begränsa verksamheten till att avse barn som är i behov av särskilt stöd för sin utveckling. En enskild förskoleklass är inte skyldig att ta emot eller ge fortsatt utbildning åt ett barn, om det skulle medföra att betydande organisa- toriska eller ekonomiska svårigheter uppstår för skolan. Bestämmelserna är nya och är anpassade i tillämpliga delar efter de bestämmelser som gäller för övriga skolformer. Se 7 kap. 15 §. Om det inte finns plats för alla sökande till en enskild förskoleklass, skall urvalet ske efter grunder som är godkända av . Bestämmelsen är ny och är anpassad efter de bestämmelser som gäller för övriga skolformer. Se 7 kap. 16 §. För varje elev i en enskild förskoleklass lämnas bidrag av hemkom- munen. Bidraget skall bestämmas med hänsyn till skolans åtagande och elevens behov efter samma grunder som kommunen tillämpar vid fördelning av resurser till de egna förskoleklasserna. Om en elev har ett omfattande behov av särskilt stöd är kommunen inte skyldig att lämna bidrag för det särskilda stödet, om betydande ekonomiska svårigheter uppstår för kommunen. Kommunen har rätt till insyn i skolans verksamhet. Om bidraget avser en asylsökande elev eller annan elev som vistas i under liknande omständigheter, skall kommunen betala det belopp som regeringen har föreskrivit särskilt. Bestämmelsen motsvarar 2 b kap. 10 b § och 9 kap. 11 § andra stycket skollagen. Bestämmelsen är utformad på samma sätt som för övriga skolformer, se 7 kap. 17 §. Fritidshemmet kompletterar utbildningen i förskoleklassen och skall erbjuda eleverna en meningsfull fritid och stöd i utvecklingen. En elev skall erbjudas utbildning i fritidshem i den omfattning som behövs med hänsyn till elevens eget behov eller vårdnadshavarnas förvärvsarbete eller studier. Fritidshem skall tillhandahållas eleverna den del av dagen då de inte går i förskoleklassen och under lov. Plats i fritidshem skall erbjudas vid eller så nära elevens förskole- klass som möjligt. En elev har dock alltid rätt att gå i ett fritidshem som anordnas av hemkommunen. För plats i fritidshem får en kommun ta ut skäliga avgifter enligt grunder som kommunen bestämmer. En kommun som i sitt fritidshem har en elev från en annan kommun har rätt till ersättning på motsvarande sätt som anges i 9 §. Ett enskilt fritidshem får ta ut avgifter enligt samma grunder som barnets hemkommun tillämpar i sina fritidshem. För varje elev i ett sådant fritidshem skall bidrag lämnas av hemkommunen enligt de grunder som anges i 12 §. Bidraget minskas i förekommande fall med det belopp som huvudmannen får ta ut i avgift. Bestämmelser om familjedaghem finns i 17 kap. Se specialmotiveringarna till bestämmelserna i 7 kap. 18–21 §§ i tillämpliga delar. Utbildningen i skall ge eleverna kunskaper och färdig- heter och förbereda dem för aktiva livsval. Den skall också ligga till grund för fortsatt utbildning. Skolgången skall utformas så att den främjar allsidiga kontakter och social gemenskap eleverna emellan och ger en god grund för ett aktivt deltagande i samhällslivet. I paragrafens första stycke – som har en motsvarighet för övriga skolformer – anges syftet med utbildningen i . Mer övergripande mål för utbildningen finns i 1 kap. samt i läroplanen. För undervisningen i de olika ämnena gäller mer preciserade mål, vilka framgår av kursplanerna. Detta följer av 4 §. Jämfört med motsvarande bestämmelse i nuvarande skollag, 4 kap. 1 § första stycket, föreslås betydande förändringar. Dels lyfts fram att syftet med utbildningen i – utöver att förmedla kunskaper och färdigheter – är att även på andra sätt ge eleverna så goda förutsättningar som möjligt för ett fullvärdigt liv. Vidare slås det fast att utbildningen i alltid skall ligga till grund för fortsatt utbildning, inte bara att den skall kunna ligga till grund för gymnasieutbildning. Denna ändring motiveras av insikten att allt fler – antingen efter avslutad grund- skola eller senare i livet – kommer att behöva någon form av ytter- Denna skall då kunna utgå från den grund som lagt. I andra stycket finns en föreskrift om utformningen av utbild- ningen i . Föreskriften måste närmast ses som ett mål som skolan ständigt skall sträva mot, ett mål som har bedömts som så centralt för att det bör tas in i skollagen. Bakgrunden till bestämmelsen är denna. Barn är olika och har olika behov. De har alla rätt till en likvärdig grundskoleutbildning. Därför är skolan skyldig att möta barnen på olika sätt. Skolgången måste således anpassas efter varje elevs förutsättningar. Detta är angeläget för att alla skall ges de bästa förutsättningarna att utvecklas. Denna anpassning får dock inte göras på ett sådant sätt att den leder till att barnens möjligheter att knyta allsidiga kontak- ter inskränks. Inte heller elevernas grundläggande rätt att tillhöra en fast grupp, en social gemenskap, får inskränkas annat än om mycket starka skäl motiverar det. Det är ett stort värde mot bakgrund av fostrande uppgift att barn med olika bakgrund och skilda förutsättningar inte skiljs åt i skolan. Bestämmelsen ersätter den föreskrift om gemensam studiegång som finns i nuvarande 4 kap. 3 § tredje stycket. skall ha nio årskurser. Utbildningen i varje årskurs skall bedrivas under ett läsår, vilket består av en hösttermin och en vårter- min. Paragrafen motsvaras till stora delar av 4 kap. 3 § i nuvarande skollag såvitt gäller den offentliga . För skolor med enskild huvudman har tidigare inte funnits någon motsvarande författningsreglering. I paragrafen regleras några grundläggande organisatoriska frågor för ; hur många årskurser utbildningen består av och att läsåret skall delas upp i en höst- och en vårtermin. När det gäller innebörden av begreppen avses ingen förändring. Undervisningen skall omfatta följande ämnen: bild, biologi, engelska, fysik, geografi, hem- och konsumentkunskap, historia, idrott och hälsa, kemi, matematik, musik, religionskunskap, samhällskunskap, slöjd, svenska eller svenska som andra språk och teknik. Härutöver skall det finnas språkval och elevens val. Undervisningstiden skall för varje elev vara minst . Därav utgör skolans val. För den offentliga gäller därutöver den timplan som framgår av bilaga 1. I skolans val kan också ingå ämnen som huvudmannen bestämmer. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela ytterligare föreskrifter om undervisningens omfattning. Därvid får för särskilda utbildningar avvikelse göras från den ämnesindelning som anges i första stycket. I första stycket anges de ämnen som alla elever skall få undervisning i, oberoende av om de går i en enskild skola eller en skola. För enskilda skolor gäller inte bestämmelser om antal timmar per ämne utan enbart den totala tid som undervisningen skall omfatta. Av andra stycket framgår att därutöver gäller nuvarande timplan med tider för varje ämne och ämnesgrupper för den offentliga som , för att inte föregripa den pågående försöks- verksamheten med utbildning utan timplan i . Itredje stycket har införts en ny bestämmelse att i skolans val också kan ingå ämnen som beslutas lokalt av kommunen eller den enskilda huvudmannen. Ifjärde stycket framgår att regeringen kan meddela ytterligare föreskrifter om t.ex. modersmålsundervisning och språkval. Sista meningen avser regeringens möjligheter att utfärda förordningar om t.ex. dansutbildning (jämför nuvarande skollag 4 kap. 3 a § angående avvikelser från timplanen). För varje ämne gäller en kursplan. Regeringen meddelar närmare föreskrifter om kursplaner. I 2 kap. 6 § grundskoleförordningen anges att kursplanerna fast- ställs av regeringen. Förslaget innebär att även lokalt beslutade kursplaner skall kunna finnas för valbara ämnen. Regeringen får meddela vilka krav som skall ställas på en kursplan och vem som skall fastställa vilka kursplaner. Tester och prov får inte utgöra villkor för antagning eller urval till en skolenhet eller för fortsatt skolgång vid en skolenhet. Regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer får dock meddela föreskrifter om färdighetsprov vid antagning till utbildning som kräver att sökanden har speciella färdigheter. Bestämmelsen är ny och slår fast att inträdesprov generellt inte får förekomma till . Vidare tydliggörs möjligheten att till- låta färdighetstest för utbildning som kräver att sökanden har speciella färdigheter. Utbildningen i skall vara avgiftsfri. Det får dock före- komma enstaka inslag som kan föranleda en obetydlig kostnad för eleverna. Eleverna skall utan kostnad ha tillgång till böcker, skrivmateriel, verktyg och andra hjälpmedel som behövs för en tidsenlig utbildning. Huvudmannen skall vidare erbjuda eleverna kostnadsfria skolmålti- der. Bestämmelsen motsvarar för den offentliga del helt vad som följer av 4 kap. 4 och 4 a §§ skollagen. För sådana enskilda skolor som är berättigade till och tar emot kommunala bidrag finns motsvarande regler i 9 kap. 7 § nuvarande skollag. I första stycket första meningen har uttrycket för eleverna tagits bort. Härmed avses att förtydliga att avgift aldrig kan tas ut för utbildningen, vare sig av eleverna eller av någon annan. För var och en som enligt denna lag har rätt att gå i , och som inte fullgör sin skolgång på annat sätt, skall hemkommunen svara för att sådan utbildning kommer till stånd. Denna skyldighet skall normalt fullgöras genom att hemkommunen anordnar grundskola i den omfattning som krävs för att bereda utbildning för samtliga i kommunen som avses i första stycket. Om det finns särskilda skäl får hemkommunen komma överens med någon annan kommun om att denna i sin grundskola skall ta emot elever vars grundskoleutbildning hemkommunen har att svara för. Till sitt sakliga innehåll motsvarar paragrafen 4 kap. 5 § i nuvarande skollag. Första stycket har dock förtydligats genom att det uttryckligen sägs att hemkommunens skyldighet att svara för utbildning inte avser barn som valt att fullgöra sin skolgång på annat sätt än att gå i kommunens grundskola. Begränsningen i första och andra stycket, att hemkommunens skyldighet inte omfattar dem som fullgör sin skolgång på annat sätt, innebär följande. Kommunen måste alltid vara beredd att i sin offentliga grundskola bereda utbildning åt alla som är berättigade till sådan utbildning. Visar det sig att vissa av dessa i stället väljer att gå i andra kommuners offentliga grundskolor, i enskilda grund- skolor eller att fullgöra skolplikten på annat sätt, är hemkommunen inte skyldig att anordna utbildning för dem. Men om de av någon anledning inte längre avser att fortsätta skolgången utanför hem- kommunens offentliga grundskola, skall de tas emot i denna. Bestämmelserna innebär att en kommun inte kan neka att i sin offentliga grundskola ta emot alla i kommunen som är berättigade till grundskoleutbildning. Kommunen kan således inte hänvisa till enskilda grundskolor i eller utanför kommunen. tion när en kommun inte är skyldig att ta emot i sin egen offentliga grundskola följer av tredje stycket. Tredje stycket är främst avsett för situationer där de geografiska förhållandena medför att skolgång i en annan kommun leder till betydligt kortare skolväg eller enklare skolskjuts för eleverna. Det innebär att hemkommunen avtalar med en annan kommun om att denna i stället för hemkommunen skall svara för de berörda elever- nas utbildning. Det rör sig inte om ett entreprenadförhållande eftersom dessa fullt ut blir elever i den andra kommunens grund- skola. En elev har rätt att bli mottagen i den offentliga i en annan kommun än den som skall svara för elevens utbildning, om eleven med hänsyn till sina personliga förhållanden har särskilda skäl att få gå i den kommunens grundskola. Om en kommun enligt beslut av regeringen anordnar en särskild utbildning i sin grundskola, får regeringen föreskriva att elever från hela landet har rätt att i mån av plats tas emot på utbildningen. I samband härmed får regeringen även föreskriva ytterligare behörig- hetsvillkor för utbildningen samt hur urval skall göras om det finns fler behöriga sökande än platser. Paragrafen behandlar rätten att i vissa situationer bli mottagen i en annan kommuns offentliga grundskola. Bestämmelsen i första stycket har sin motsvarighet i nuvarande 4 kap. 8 § första stycket skollagen. Någon ändring i sak är inte avsedd. Lydelsen har dock ändrats, dels på grund av uppdelningen av i en offentlig och en enskild del, dels i syfte att markera att det rör sig om en överklagbar rätt för eleven. Ett beslut av den kommun i vars grundskola en elev från en annan kommun har begärt att få bli mottagen i kan liksom överklagas av eleven eller elevens vårdnadshavare. Detta framgår av den föreslagna bestämmelsen i 20 kap 7 § 5. Frågor om ersättning från elevens hemkommun behandlas nedan i en särskild paragraf. Ett skäl till denna uppdelning är att speciellt markera att den prövning som en kommun gör om den skall ta emot en elev från en annan kommun på grund av att denne har särskilda skäl inte har något att göra med den ersättning som hem- kommunen skall betala. Här rör det sig enbart om att pröva om de i paragrafen uppställda villkoren för mottagande är uppfyllda eller inte. Beslutet avser myndighetsutövning beträffande enskilds rättigheter enligt lag och denna bedömning får inte påverkas av om kommunerna är ense eller inte om den ersättning som skall utgå. I nuvarande 4 kap. 8 § andra stycket föreskrivs att yttrande normalt skall inhämtas från hemkommunen innan det fattas beslut om mottagande. Denna föreskrift har inte förts över till den nu föreslagna paragrafen. Av förvaltningsrättsliga regler följer redan att innan en myndighet fattar beslut i en fråga som rör myndig- hetsutövning mot en enskild, skall den se till att ha nödvändigt underlag för sitt beslut. Skulle en kommun bedöma att den behöver uppgifter från hemkommunen för att bedöma om det föreligger särskilda skäl eller inte, är den således ändå skyldig att begära ett yttrande från denna. Som redan har påpekats är hemkommunens inställning i ersättningsfrågan utan betydelse i detta sammanhang och skall därför inte föranleda något yttrande. Inom kan finnas behov av utbildningar som syftar till att tillgodose mycket smala utbildningsbehov som närmast måste sägas vara av nationellt intresse. I nuvarande skollag finns en föreskrift i 4 kap. 8 § tredje stycket som behandlar rätten till ersättning om en kommun tar emot en elev från en annan kommun till en sådan utbildning. Däremot saknas ett uttryckligt lagstöd för att elever från andra kommuner än de som anordnar utbildningarna skall tas emot. Exempel på en sådan utbildning som avses är den särskilda förbe- redande dansutbildning som med stöd av regeringsföreskrifter anordnas inom på några orter i landet. Med den utformning som föreslås av 3 § ovan ges regeringen där möjlighet att besluta att utbildningen skall ske i andra ämnen än som där föreskrivs. Genom det nu föreslagna andra stycket i denna paragraf får regeringen också föreskriva riksrekrytering för nu aktuella utbildningar som anordnas inom den offentliga . För utbildningar inom den enskilda behövs ingen särskild föreskrift om riksrekrytering. Vidare ges regeringen laglig möjlig- het att för denna typ av utbildning sätta upp särskilda behörighets- villkor och även föreskriva hur urvalet bland behöriga skall göras om det finns fler intresserade som är behöriga än det finns platser. I samband med bestämmelserna om interkommunal ersättning i 14 § framhålls att hänsyn till utgående statsbidrag måste tas när skolkommunens kostnader för en elevs utbildning beräknas. Genom konstruktionen av bestämmelserna om skolskjuts i 13 § får en elev som inom den offentliga går på en sådan utbildning som avses i detta stycke i en annan kommun än hem- kommunen rätt till skolskjuts bara om sådan behövs mellan en eventuell tillfällig bostad i skolkommunen och skolan. Efter önskemål av vårdnadshavare får en kommun även i andra fall än som avses i 7 § tredje stycket och 8 § i sin grundskola ta emot en elev från en annan kommun. Bestämmelsen motsvarar delvis 4 kap 8 a § i nuvarande skollag. Vissa språkliga ändringar har gjorts utan att någon saklig ändring varit avsedd. Föreskrifterna i nuvarande paragraf om vad som skall gälla i fråga om ersättning från elevens hemkommun har emellertid flyttats till 14 §. En elev som har tagits emot i en kommuns grundskola ett visst läsår har rätt att gå kvar hela läsåret, även om de förhållanden som låg till grund för mottagandet ändras under läsårets gång. Om det för eleven endast återstår ytterligare en årskurs har eleven också rätt att gå kvar denna. Paragrafen motsvarar nuvarande 4 kap. 9 §. Några justeringar av språklig karaktär har gjorts för att öka tydligheten. Någon föränd- ring i sak avses inte. Föreskrifter om interkommunal ersättning för den situation som avses i andra stycket finns i 14 §. Varje kommun är skyldig att vid utformningen av sin grundskola beakta vad som för eleverna är ändamålsenligt ur kommunikations- synpunkt. Varje kommun skall vidare organisera sin grundskola så att ingen elev på grund av skolgången behöver bo utanför det egna hemmet. Avsteg härifrån får dock göras om förhållandena är så speciella att det framstår som orimligt att kommunen anordnar skolgång på sådant sätt att eleven kan bo kvar i hemmet under skolgången. Vid denna bedömning skall särskild vikt fästas vid elevens ålder. En elev i den offentliga som till följd av sin skolgång måste bo utanför det egna hemmet har rätt till tillfredsställande för- hållanden. Hemkommunen skall svara för detta utan extra kostnader för eleven. Hemkommunens skyldighet omfattar dock inte elever som med stöd av 8, 9 eller10 § går i en annan kommuns grundskola eller elever som väljer att gå i en annan skolenhet än den där de annars skulle ha placerats. Paragrafen motsvarar till sitt sakliga innehåll bestämmelser som finns i den nuvarande skollagen. Första och andra stycket har, med smärre språkliga justeringar, samma lydelse som nuvarande 4 kap. 6 § första och andra stycket. Någon förändring i sak är inte heller avsedd när det gäller tredje stycket. Det hämtar sitt innehåll från nuvarande 4 kap. 7 § andra och tredje stycket. Lydelsen har dock ändrats i syfte att tydligare markera att det här rör sig om en rättighet för den enskilde som denne ytterst har möjlighet att utkräva genom förvaltningsbesvär. Rätten att överklaga framgår av 20 kap. 7 § 6. En elev har rätt att gå i den av kommunens skolenheter där vårdnads- havarna önskar att eleven skall gå. Kommunen får dock frångå vård- nadshavarnas önskemål och placera eleven vid en annan skolenhet inom sin grundskola om 1.den önskade placeringen skulle medföra att en annan elevs berättigade krav på placering i en skolenhet nära hemmet åsidosätts,