sou · GQB367d2 · 2003-01-01 00:00:00 — I samband med intervjuerna har vi valt att fotografera både den vi intervjuat samt interiörer och exteriörer. Det här är av tradition något som museerna är mer vana vid att arbeta med, men vi tror ändå att det kan ha sin betydelse för helhetsbilden av projektet. Dessutom förstärker det intrycket av arkivet som seriöst, att vi verkligen vill veta. Efter intervju och fotografering tas frågan om eventuell deponering upp. Många svarar att det inte är intressant i deras fall just nu men några har visat sig mer intresserade och här finns 4 stycken leveranser att vänta. Ytterligare ett arkiv har redan levererats till Företagens arkiv. En röd tråd kan vi se: de flesta som ger tecken på att vara intres- serade av att deponera, eller till och med redan har deponerat, har haft kunskap om eller kontakt med arkivet redan tidigare. Därför får man väl se övriga, nya, kontakter som frön som sås under pro- jektets gång. Det intervjumaterial som skapas kan sedan utgöra ett underlag för fortsatt uppföljning av dessa företag . Arbetet med att kontakta företag har visat sig ge regelbundna perioder med mindre arbetsbelastning. Detta sker bl.a. mellan första utskicket och första telefonkontakten. Den tiden utnyttjas till att förteckna levererade arkiv, skriva artiklar om levererade arkiv till Företagens Arkivs medlemsskrift samt att arbeta på förslag till hemsida för arkivet. Lite statistik för perioden -- 46 st. företag har kontaktats, av dem har 44 st. fått vårat utskick och 2 st., har fått kontakt med oss via ett kommunalt projekt i kallat 1000Företag. Av ovanstående 46 företag har vi kontaktat 37 st. per telefon för vidare uppföljning. 8 st. företag återstår att ringa och ett företag utgår p.g.a. fel länstillhörighet. Av de 37 företag vi haft telefonkontakt med har vi besökt och intervjuat 19 st. Ett företag har fått ett frågeformulär per post, att själva fylla i. Alla inbokade intervjuer är genomförda. Dock är 8 st. på gång, troligen . (Detta gäller företag som har haft högsäsong inom sin verksamhet när vi ringt och därför bett oss återkomma senare när det gäller bokning av besökstid.) Besöken har resulterat i att ett arkiv redan levererats till Företagens Arkiv och att löfte finns om ytterligare 4 st. leveranser. I 8 fall har vi inte fått svar på våra påringningar, trots enträgna försök. Vi har tills vidare beslutat att lägga dessa åt sidan då de tar tid från övriga företagskontakter. Ett enda företag har tackat nej till besök och intervju. har ytterligare ett 30-tal informationsutskick sänts ut. Arbetet fortsätter, enligt den metod vi använt, fram till projekttidens slut . Värt att notera är att inventeringsarbetet inte på något sätt kommer att vara slutfört i och med detta datum. Små företag kommer och går. De företag vi hinner nå utgör endast en bråkdel av de som egentligen borde kontaktas – innan det är för sent! Att snubbla vid verkligheten Industrisamhällets utveckling ur författares och konstnärers perspektiv, i anordnade under ett symposium med ovanstående rubrik. Titeln är ett citat av konstnären – arbetarkonstnären från . Symposiet ville visa hur arbetet och livet i industrisamhället har skildrats inom konsten och litteraturen. Vilka miljöer och yrken är skildrade och vilka är det inte? Hur har synen på arbete förändrats över tiden och vilken överensstämmelse – eller skillnad – finns det mellan författares och konstnärers skildringar? Ett antal frågor skulle väckas och en hel industriepok belysas. För att belysa fråge- ställningarna inbjöds ett stort antal föreläsare, författare och konstnärer. Vi vände oss till konstnärliga utövare, samhällsintresserade och kulturintresserade organisationer och till allmänheten. Viktigt var att programmet skulle hålla en genomgående hög kvalitet – detta gällde både föreläsningar som kulturprogram – och nå en stor publik med skiftande bakgrund och kunskap. Projektets omfattning var så stort och så betydelsefullt att det kändes något skrämmande till att börja med. Hur skulle vi gå till- väga? Var fanns dessa sakkunniga personer som kunde uppfylla våra högt ställda mål? Det är i sådant läge då man är beroende av goda vänner och nätverk. Någon känner någon och vet vad som är på gång inom forskning, inom konsten, litteraturen m.m. Det bildades en arbetsgrupp som hade flera intensiva möten och under processen föreslogs namn, ändrades och finslipades alla de- taljer. Till arbetsgruppen knöts sakkunniga inom olika verksam- hetsområden. kunde föreläsare och programpunkter fastställas. Det stora problemet visade sig vara konstutställningen. Konst skulle lånas in från olika håll, kontakter tas med konstnärer, museer och transportbolag. Det krävdes utställningsbyggare och ansvariga för själva utställningens layout. Problem dök upp, men kunde även lösas tack vare en mycket generös inställning från alla medverkande i samhälle. i vars lokaler utställningen skulle äga rum. Regnet vräkte ner och taket läckte, särskilda säkerhetsåtgärder måste vidtas med tanke på alla människor som skulle vistas i lokalen. Det löstes det också. Ett annat stort problem var vakthållningen och det slutade med att vi fick hyra in ett vaktbolag. Innehåll – Föreläsningar, kulturprogram, konstutställning, studie- besök Programmet genomfördes med omväxlande föreläsningar, kultur- program och studiebesök och var uppdelat i block. För att få rätt start på symposiet inleddes programmet med ett studiebesök på det moderna stålverket – mycket uppskattat. Det är alltid fascinerande att se hur det glödande smälta järnet rinner ut i valsverket. Deltagarna fick en översikt av svensk arbetarlitteratur till dagens författare och arbetarsk8ildringar. Inom konstområdet genomfördes samma upplägg kompletterat med internationella utblickar. Konstutställningen invigdes av kulturminister . Utställningen bestod av verk i olika tekniker från 19 konstnärer och visade ett urval av arbetarkonst. Fokus låg på samtidens skild- ringar. Utställningen visade även arbetsmiljöer från som en jämförelse till Bergslagen och skildringar. Utställningshallen var en nedlagd industrilokal – tidigare valsverk – vilket var ett mycket lyckat koncept. Den stora råa industrilokalen bildade en effektfull bakgrund till den konst som visades. I projektet ingick även en elevutställning av elever vid högstadiet Svar på konst. Elever ur årskurs 8 redogjorde för sina intryck av bilder. Ytterligare en konstyttring lyftes fram nämligen Arbete på film. Symposiet avslutades med en allmän debatt och sammanfattning av samtalsledare . Programmet var mycket inne- hållsrikt och kulturprogrammen som var förlagda till kvällarna innehöll teater, jazz och film. Antal deltagare uppgick till 159 st. och antal medverkande 22 st. Utställningen pågick och besöktes av 807 personer. anser vi vara bra siffror. Antalet deltagare var maximerat till 175 personer och vi fick några återbud . Vad som också var tillfredsställande var att vi nådde den mål- grupp vi sökte. En blandning mellan yrkesutövare, samhällsde- battörer och publik. Det lokala inslaget från närsamhället uppgick till . Övriga deltagare kom från hela . Konstut- ställningen besöktes främst av kommuninvånare och skolklasser förutom själva vernissagedagen. Av utsänd enkät framgick att del- tagarna var mycket nöjda och önskade en uppföljning och vidare- utveckling av temat. Forskningsuppgiften som även ingick i projektet kommer att närmare utvecklas . Till grund ligger sammanfattning och de frågeställningar som väcktes under- symposiet. Det som alla deltagare fick var en översikt över arbetar- konst och arbetarlitteraturen under industrialismen. Det som möj- ligen saknades var samhälleliga slutsatser av vad som sagts och visats. Det skapar en förväntning på att projektet skall fortsätta, vilket också är förhoppning. En svårighet med genomförandet var de relativt dåliga kommuni- kationerna till och från . Många deltagare kom resan- des via allmänna kommunikationer och något man får tänka på för framtiden är att förlägga tiderna så det passar med tåg och buss. En annan svårighet var att få en medial genomslagskraft. Lokal- pressen var naturligtvis mycket uppmärksam medan riks- och fack- press inte var närvarande. Det är svårt att få bevakning på arrange- mang utanför storstäderna. Där krävs en alldeles speciell bearbet- ning. Positivt var hur samhällets alla aktörer ställde upp. Företag, organisationer och privatpersoner alla hjälpte till och det skapades en mycket positiv stämning. Hela symposiet har gett många goda effekter för och för . Människor talar fortfarande om det och minns det innehållsrika programmet och den goda stämningen. Nya tankegångar föddes och den lilla världen blev betydligt större. Bilaga 3 Frågor till det industriella samhället (SOU 1999:18) Regeringen beslöt att bemyndiga chefen för att tillkalla en särskild utredare med uppdrag att utreda och lämna förslag om formerna och den närmare inrikt- ningen av regeringens satsning på det industrihistoriska kulturarvet (dir. 1998:43). Chefen för utsåg professor till särskild utredare och fil. En särskild utredare tillkallas med uppgift att utreda och lämna för- slag om formerna och den närmare inriktningen på regeringens satsning på det industrihistoriska kulturarvet. Utredaren skall i samverkan med berörda myndigheter och institutioner inom kulturarvsområdet lämna förslag på hur en satsning på det industrihistoriska kulturarvet –2001 bör utformas, bl.a. när det gäller organisation, uppföljning och utvärdering. Vid genomförandet av uppdraget skall utredaren särskilt beakta vad regeringen sagt om vikten av en bred satsning, ett samlat kulturarvsperspektiv samt kulturarvets demokratiska funktioner. Regeringen anger i budgetpropositionen att en särskild satsning på det industrihistoriska arvet skall genomföras (prop. 1997/98:1, utgiftsområde 17 Kultur, medier, trossamfund och fritid). Där sägs bl.a. följande. Dagens svenska samhälle har formats genom en mer än sekellång utveckling av industrialismen. Industri- samhället förändras nu drastiskt och en ny fas, bl.a. kallad kun- skapssamhället eller informationssamhället, håller på att ta form. Likväl utgör det industrihistoriska arvet fortfarande en betydande del av vår identitet – lokalt, regionalt och nationellt. Vidare fram- håller regeringen att en samlad behandling av kulturarvssektorn framstår som särskilt angelägen när det gäller det industriella arvet. En nationell satsning på industrisamhällets historia berör flertalet kulturarvsinstitutioner och en ökad samverkan över institutions- gränserna torde vara befruktande för verksamheten, liksom för utvecklingen inom kulturarvssektorn . Utredaren skall i nära samverkan med berörda myndigheter och institutioner inom kulturarvsområdet lämna förslag på hur regeringens satsning å det industrihistoriska kulturarvet –2001 bör utformas. I sina förslag skall utredaren beakta vad dessa myndigheter och institutioner har föreslagit när det gäller det industrihistoriska kulturarvet. Utredaren skall lämna förslag på lämplig organisatorisk form inom vilken satsningen bör genomföras och där befintliga myndig- hetsstrukturer i största möjliga utsträckning utnyttjas. Utredaren skall vidare lämna förslag på särskilda aktiviteter och manifestationer som kan genomföras i anslutning till millennie- skiftet, liksom på hur en ändamålsenlig uppföljning och utvärde- ring av satsningen bör utformas. I förslagen skall bl.a. behovet av delredovisningar och en sammanfattande slutredovisning och utvärdering beaktas. Insatser från andra statliga myndigheter och institutioner bör särredovisas. Utredaren skall också redovisa vilka effekterna blir för landets olika delar och hur förslagen skall finansieras. Finansieringen av det statliga åtagandet skall rymmas inom de ramar som Kulturdepar- tementet avsatt för ändamålet. Vid genomförandet av uppdraget skall utredaren särskilt beakta vad regeringen tidigare anfört angående kulturarvets demokratiska funktioner (prop. 1996/97:3). Vidare skall utredaren särskilt beakta vad regeringen sagt om vikten av en samlad behandling av kultur- arvssektorn (prop. 1996/97:3). Mot denna bakgrund bör satsningen utformas på ett sådant sätt att de bidrag kan tas till vara som kan komma att lämnas av andra, såsom t.ex. landsting, kommuner, näringslivet, arbetstagarorganisationer, studieförbund, hembygds- föreningar och andra institutioner och organisationer. En statlig satsning på det industrihistoriska kulturarvet skall också lyfta fram och tydliggör samband mellan bl.a. den byggda miljön, traditioner och levnadsskick, historiskt dokumenterade händelser och vitt- nesmål, föremål och produktionsprocesser. Utredaren skall vidare beakta följande. Satsningen skall inriktas främst från industrialismens genombrott i . En bred samhällsdiskussion om industrialismens och morgondagens sam- hälle skall eftersträvas. Statens insatser skall syfta till att främja medborgarförankringen och uppslutningen kring det industri- historiska arvet samt att bevara och utveckla viktiga kulturhisto- riska värden. Utredaren skall beakta det utkast till program rörande inrikt- ningen på en industrihistorisk satsning som , , Stiftelsen , Stiftelsen samt Arbetets museum tidigare presenterat (Profil- programmet Vårt industrihistoriska arv, bilaga till den fördjupade anslagsframställningen –1999, , samt gemensam redovisning i budgetunderlag för ). För arbetet gäller regeringens direktiv till samtliga kommittéer och särskilda utredare om redovisning av regionalpolitiska konsekven- ser (dir. 1992:50), att redovisa jämställdhetspolitiska konsekvenser (dir. 1994:121), att pröva offentliga åtaganden (dir. 1994:23) samt att redovisa effekterna för brottsligheten och det brottsföre- byggande arbetet (dir. 1996:49). Utredaren skall lämna en delredovisning med förslag på lämplig organisatorisk form . Utredaren skall slutligt redovisa sitt arbete . Utredaren skall under arbetet samråda med Riksantikvarie- ämbetet och de övriga myndigheterna och institutionerna bakom de gemensamma programmen samt med företrädare för landsting, kommuner, näringslivet, berörda organisationer etc. Sammanfattning av rapport och förslag Utredningen tar sin utgångspunkt i ett brett perspektiv på det industriella samhället. I utredningens direktiv anges att den treåriga statliga satsningen på det industriella kulturarvet (1999–2001) bör eftersträva en bred samhällsdiskussion om industrialismens och morgondagens samhälle. Statens insatser ska också syfta till att främja medborgarförankringen och uppslutningen kring det industrihistoriska arvet, liksom till att viktiga kulturhistoriska värden bevaras, tillvaratas och utvecklas. Särskild hänsyn ska ägnas kulturarvets demokratiska funktioner. Utredningen har koncentre- rats till den problematik som berör arkiv, kulturmiljövård och museer. Vi har sett det som angeläget att inför den kommande satsningen söka formulera övergripande tankar och idéer som kan stimulera till diskussion för alla dem som är engagerade i det industriella samhällets kulturarv. I direktiven ingår att föreslå lämplig organisationsform inom vilken satsningen bör genomföras. Utredningen har föreslagit till- sättandet av en särskild Delegation för det industriella samhällets kulturarv med uppgift att konkret handha satsningen. Betoningen på metodutveckling anser vi i hög grad vara central för att statens särskilda satsning på det industrihistoriska kulturarvet åren 1999– 2001 skall kunna få mer långsiktiga effekter. Industrialismens samhälle definieras som syftande inte endast på industrins historia utan också på det samhälle i stort som bakåt i tiden har sin avgränsning in i vår egen tid. Kulturarvet är ett annat begrepp som kräver en defini- tion. Vi ser det som föränderligt och som ett resultat av olika aktö- rers val. Härav följer också att det knappast går att tala om ett enda Kulturarv utan om många som ständigt är stadda i förändring. Liksom ett lands, en regions eller en stads historia kan skrivas olika beroende på vem som skriver skiftar kulturarven beroende på vem som definierar eller konstruerar dem. Kulturarvet har funktioner i det demokratiska samhället. En sådan funktion är allas rätt till ett kulturarv, vilket har lett utred- ningen mot ett resonemang om social underrepresentation i kultur- arvet. Utredningen konstaterar också allas rätt att tolka och defi- niera kulturarvet. Det industriella samhällets kulturarv lämpar sig särskilt väl för detta eftersom befolkning under har levt i industrialismens samhälle och därför har egna erfarenheter och egna tolkningar av vad detta samhälles kulturarv är och i vilken berättelse det kan infogas. I 1996/kulturproposition är utgångspunkten grundtankarna års proposition. har beslutat om följande mål för en nationell kulturpolitik (prop. 1996/97:3, bet. 1996/97:KrU1, rskr. 1996/97:129): N att värna yttrandefriheten och skapa reella förutsättningar för alla att använda den, N att verka för att alla får möjlighet till delaktighet i kulturlivet och till kulturupplevelser samt till eget skapande, N att främja kulturell mångfald, konstnärlig förnyelse och kvalitet och därigenom motverka kommersialismens negativa verkningar, N att ge kulturen förutsättningar att vara en dynamisk, utmanande och obunden kraft i samhället, N att bevara och bruka kulturarvet, N att främja bildningssträvandena samt N att främja internationellt kulturutbyte och möten mellan olika kulturer inom landet. För kulturarvet gäller målsättningen att jämna ut skillnader mellan människor när det gäller bevarandet och tillgången till kultur- arvet och att stärka intresset för och medvetenheten om kultur- arvets betydelse i samhället. I propositionen konstateras också att kulturarvet inte är något neutralt fenomen. Istället påtalas det kulturpolitiska ansvaret att synliggöra såväl klasskillnader som könsskillnader och skillnader mellan stad och land och att mot- verka att kulturarvet utnyttjas i diskriminerande syften. Kultu- rpropositionen talar om vikten av att formulera kulturarvsinsti- tutionernas samhällsuppgifter och att kulturarvssektorn behandlas samlad och inte utifrån dess organisation i arkiv, kulturmiljö och museer. Kulturarvssektorns aktörer bearbetar det industriella samhällets kulturarv. återstår många frågor att lösa. Några kretsar kring kunskapsluckor och informationsinsatser. Vår mening är att det dessutom saknas diskussioner kring demokratiska och jämställdhetspolitiska aspekter på kulturarvet, kring de sociala representationer som ingår och inte ingår i kulturarvet, liksom resonemang kring den stora mängd materia som det industriella samhället har resulterat i och som olika kulturarvsinstanser måste hantera. Berättelser från det industriella samhällets kulturarv Vilken historia är möjlig att berätta utifrån det industriella sam- hällets kulturarv såsom det har definierats? Ett generellt svar på den frågan är givetvis omöjligt att ge. Vår mening är att den måste ställas och att svar är möjligt att ge om den riktas till särskilda delar av kulturarvet. Vi har belyst de svenska byggnadsminnena från den aktuella perioden och funnit att de regionala skillnaderna är stora avseende de av byggnadsminnena som kan betecknas som industriminnen. I domineras beståndet av gruvor och hyttor. I södra är kvarnarna väl representerade. I norra utgörs de flesta industriminnena av kraftverk och sågar. Karakteristiskt är dominansen av manliga arbetsplatser. Om ett bredare perspektiv anläggs på samtliga byggnadsminnen från perioden ges en särpräglad berättelse kretsande kring de väl- situerades historia där de obesuttna befolkningskategorierna – den kroppsarbetande befolkningen och de underpriviligierade sociala skikten – i huvudsak saknas eller förekommer i den historiska berättelsens utkanter. Med ledning av en tidigare utförd studie om de kulturhistoriska museernas industriundersökningar kan slutsatsen dras att kvin- nornas arbeten är svagt representerade till skillnad från de manliga arbetarnas och företagsledarnas. Generellt har vi funnit anledning att konstatera att kvinnors, invandrares eller etniska minoriteters, socialt normavvikandes, arbetslösas eller hemlösas är de mest uppenbara exemplen på svag representation i det industriella sam- hällets kulturarv. Demokratiska aspekter på det industriella kulturarvet De demokratiska aspekterna behandlas utifrån två utgångspunkter: dels utifrån vilken ställning kulturarvet och brukandet av det har i en modern demokrati, dels utifrån människors tillgång till och möjligheter att påverka kulturarvet. Arkiv, museer och kulturmiljövårdande institutioner har själv- klart stort inflytande över vilka företeelser som ingår i kulturarvet. har institutionerna varit experter på uppgiften att defi- niera och tolka kulturarvet. Det industriella samhällets kulturarv och det faktum att varje medborgare faktiskt lever i och med detta arv, kräver att kulturarvsinstitutionerna också förmår bejaka och ta tillvara varje medborgares eget förhållningssätt till sin egen historia, sin egen kulturella identitet och de byggstenar som en sådan identitet kan tänkas vara konstruerad av. De offentliga arkiven har en uppenbar funktion i det demokra- tiska samhället. Deras uppgift är att tillgodose rätten att ta del av allmänna handlingar, behovet av information för rättsskipningen och förvaltningen samt forskningens behov. Men kulturarvet har och har haft ett mer allmänt och oreglerat bruk i det demokratiska samhället. I modern mening har kultur- arvet varit ett viktigt instrument i nationsbyggandet, i strävan att skapa en homogen stat med ett visst mått av konsensus kring vad denna stat är och vad som förenar dess medborgare. Sedan de moderna museerna bildades har kulturarvet givits en betydande roll i skapandet av den nationella gemenskapen. kretsar stora delar av diskussionen om historia kring det industriella samhällets kulturarv. Eftersom vi fortfarande kan sägas leva i det industriella samhället och har ett eget aktivt minne och förhållningssätt till detta samhälle är det angeläget att institutionerna möter sin publik i samtal och diskussioner om bruket av kulturarvet. Flera institutioner har tagit sig an detta arbete. Vi menar att det bör spridas, utvecklas och intensifieras. Vardagens, den stora skalans, landskapets och tätortens kulturarv Det industriella samhällets kulturarv tillhör vardagen. Denna till- hörighet i vardagen är central för att det industriella kulturarvet ska uppfattas som väsentligt och värt att värna. Vi behöver inte nöd- vändigtvis gå på museum, arkiv eller beträda något kulturreservat eller byggnadsminne för att erfara det industriella samhällets kulturarv. Det finns mitt ibland oss om vi förmår anlägga perspek- tivet. Vardagliga företeelser erbjuder dessutom goda förutsätt- ningar för att det kulturhistoriska värdet införlivas parallellt med andra värden, t.ex. funktionella, ekonomiska och ekologiska. Även de stora dimensionerna är ett kännetecken för det industriella samhället. Fabriker och andra omfattande arbetsplatser liksom efterkrigstidens bostadsområden är exempel på sådana En gemensam nämnare för storskaliga miljöer är att de är eller har varit arbets- och boplatser för många människor. De bär därmed på information om och kan sägas vara ett slags monu- ment över och en källa till en stor del av dessa människors var- dagliga tillvaro. De finansiella, tekniska och funktionella frågorna innebär emellertid ofta svårlösta problem. Att bevara och finna nya funktioner för sådan bebyggelse är ett steg i strävan för att åstad- komma ett ekologiskt hållbart samhälle. I de industriella strukturer som genomlöper kulturlandskapet återfinns liknande problem och möjligheter. Kommunikations- och energisystem tillhör det industriella samhällets grundläggande för- utsättningar och har präglat kulturlandskapet i form av t.ex. vägar, järnvägar och olika typer av ledningsnät. stads- och tätortsbildning är trots allt det kanske mest karakteristiska uttrycket för det industrialiserade samhället.