sou · GQB387d3 · 2003-01-01 00:00:00 — och senare intog man en mycket restriktiv hållning vad gällde att låta kommunister framträda i radion och televisionen, eftersom deras budskap inte ansågs förenligt med andan i ett demokratiskt samhälle. Företrädare för tilläts visserligen delta i valpro- grammen, men långt in fick de aldrig stå oemotsagda. fick inte heller anställda med utpräglade vänster- sympatier uppträda i etermedierna. Företagsledningen såg länge så- 66 Studien har utförts av ledamoten med egen mångårig erfarenhet av SR/SVT med biträde av sekretariatet och bygger på studier i företagets och säkerhetstjäns- ternas arkiv samt intervjuer med ett tjugotal personer. Säkerhetstjänsternas samarbete med partier, organisationer m.m. dana medarbetare som ett hot mot företagets möjligheter att upp- fylla kraven på opartiskhet och saklighet i avtalet med staten. De bedömdes också som potentiella femtekolonnare, vilka vid ett krig med i kraft av sina kända röster (och senare ansik- ten) skulle kunna förleda svenska folket genom att ta parti för an- griparen. Det ansågs också finnas risk för att de i en krigssituation kunde komma att överlämna radio- och TV-husen i fiendehänder. En befattningshavare, som inte gjort någon hemlighet av att han var kommunist, avstängdes således från alla arbets- uppgifter där han kunde framträda i radio. De vänsterextremistiska rörelsernas attraktionskraft under sena- re delen av och det följande decenniet påverkade också . Inför TV 2-starten rekryterade företaget många nya medarbetare, främst unga akademiker från storstäderna, varav åtskilliga med vänsterradikala åsikter. På faktaredak- tion skall enligt vad som uppgetts till kommissionen vänsterextre- mister bland medarbetarna ha tagit makten över program- diskussionen och skrämt andra medarbetare till tystnad. De produ- center som verkligen kom att driva en politisk linje i programverk- samheten var dock sådana som var anställda i företa- get.67 Program- och säkerhetschefer har emellertid inte hävdat att sådana medarbetare på allvar skulle ha blivit ett hot mot företaget i ett krisläge. och särskilt bevakning av strejkerna i malmfälten /70 kritiserades av regeringen, fackföre- ningsrörelsen och näringslivet för bristande saklighet och opartisk- het och det gjordes gällande att journalisterna tagit de strejkandes parti.68 Ett par TV-program med marxistisk kritik mot det social- demokratiska partiet och fackföreningsrörelsen i förment satirisk anda som sändes liksom senare televisionens bevakning av den s.k. sjukhusaffären i väckte starka reaktioner från och sida. Endast har dock stridigheter med politiska förtecken fått till följd att en radiostation tillfälligt tystnat. fällde en se- rie program i Lokalradion i , bl.a. för att de stred mot ra- diolagens krav på opartiskhet och saklighet. Producenten hade viss anknytning till KPML(r). 67Lars-Åke : Radio- och TV-folket 68Medieforskaren utredde på uppdrag av styrelseord- förande strejkrapporteringens omfattning, inriktning och opartiskhet. kunde inte finna annat än att företagets journalister skött nyhetsrapporteringen enligt samma värdering- ar som pressen. Säkerhetstjänsternas samarbete med partier, organisationer m.m. avgå eftersom han inte lyckats utöva sitt programutgivaransvar och radiostationen stängdes . I säkerhetspolisens arkiv finns närmare 240 personer registrerade som är sökbara under , SVT. I 85 fall är re- gistreringen föranledd endast av att personalkontroll skett och ak- terna innehåller inga andra uppgifter om personen. I närmare 100 fall har registrering skett med anledning av kontakter med öststats- beskickningar, kontakter som kommit till säkerhetspolisens kän- nedom främst genom telefonkontroll. Kontakterna förefaller ute- slutande ha motiverats av tjänsteåligganden, t.ex. förestående re- portageresor. Registreringen skedde som en säkerhetsåtgärd inför eventuell värvning. Några exempel på värvningar har inte fram- kommit. Dessutom finns ett antal medarbetare vid företaget som är sök- bara på egna namn. Sju personer har således registrerats under ru- briken Terrorverksamhet/Omstörtande verksamhet/Sabotage på grund av kontakter med utländska terroristorganisationer och/eller ledande ställning inom KFML(r). Ytterligare några är registrerade med anledning av kriminalitet, homosexualitet eller alkohol- eller narkotikamissbruk. Om flertalet av dessa registrerade finns anteck- ningar om vänstersympatier av varierande grad, från socialdemo- kratins vänsterflygel till den s.k. bokstavsvänstern. Huvudskälet till säkerhetspolisens intresse för dessa personer är den omständighe- ten att de genom sina kända röster och ansikten skulle kunna miss- bruka sin förtroendeställning gentemot svenska folket. I många fall har övervakningen pågått . Säkerhetspolisen har un- der åren haft några informatörer inom . En annan källa har varit överskottsinformation från telefonkontroll. I ett fall har en medarbetare med domstols tillstånd varit föremål för tele- fonkontroll med anledning av misstanke om sabotage. Alltsedan år 1950 har vissa av företagets anställda personalkon- trollerats enligt gällande instruktioner från regeringen. Det har gällt chefer i högre befattningar, personal med tillgång till känslig tek- nisk utrustning och, framför allt, medarbetare som skulle placeras i krigsorganisationen. personalkontrollerades av de anställda och närmare hälften. registerkontrolleras före anställning endast den personal som är Säkerhetstjänsternas samarbete med partier, organisationer m.m. placerad i säkerhetsklass 1. Inför beredskapsövningar sker register- kontroll av deltagande personal för säkerhetsklass 2. I ett litet antal fall har kontrollerna medfört att säkerhetspolisen lämnat ut uppgifter om den kontrollerade. lämnades upp- gifter ut i nio fall (av totalt 579 kontrollerade). Av dessa återfinns fyra akter i säkerhetspolisens arkiv. Dessa gäller personer som övervakats av säkerhetspolisen med anledning av kontakter med och andra öststater, medlemskap i , deltagan- de i kommunistiska möten och i ett fall på grund av en aktiv roll och utbildning vid en sovjetisk partiskola samt tidigare anställning vid den sovjetryska ambassadens presstjänst. Den sistnämnde var inte anställd då personalkontrollen gjordes men anställdes . Ett av ärendena gällde den befattningshavare som avstängts från programverksamheten men som fick återinträda i uppgifter som programmedarbetare. Arkivmaterialet och de uppgifter som ansvariga chefer lämnat till kommissionen tyder på att utfall vid personalkontroll (registerkon- troll) inte i något fall lett till att en medarbetare hindrats i sin yr- keskarriär. Däremot kan de ha utgjort hinder mot att vederbörande krigsplacerats inom företaget. har också bedrivit ett internt säkerhetsarbete. inrättades en beredskaps- och säkerhetsavdelning vid företa- get, vars förste chef blev kaptenen vid försvarsstaben . Även sedan denne gått vidare till andra befattningar fortsatte han att intressera sig för säkerhetsfrågor tills han lämnade företaget år 1972.69 hade en närmast alarmistisk syn på säkerheten inom företaget och engagerade sig, förutom i skyddet mot intrång i företagets sändningslokaler, särskilt i tjänstetillsättningar och be- sättandet av befattningar inom krigsorganisationen. me- darbetare och kolleger till har för kommissionen uppgett att denne efterforskade och registrerade anställdas politiska upp- fattningar i den mån han betraktade dem som möjliga säkerhetsris- 69 blev kanslichef, biträdande TV-chef och chef för radio- och TV-produktionen utanför . anställdes han som byråchef vid försvars- staben och det planerades att han skulle ges en hög befattning inom IB, planer som emeller- tid inte förverkligades. Säkerhetstjänsternas samarbete med partier, organisationer m.m. Någon dokumentation härom har dock inte påträffats i Sveri- ges Radios arkiv, vilket kan förklaras av att detta gallrats.70 Som säkerhetschef vid hade vissa kon- takter med den militära säkerhetstjänsten. En tidigare befattnings- havare vid försvarsstabens inrikesavdelning har således för kommis- sionen uppgett att han hade kontakt med , som uttryckte misstankar om att sökte infilt- rera företaget. Och i en förteckning i över Misstänkt personal vid och TV, som upptar namn på sju befattningshavare inom företaget, har chefen för detalj 1 antecknat att han personligen skulle ta upp frågan om några av personerna med Wahlund.71 En befattningshavare vid Ra- dio har för kommissionen berättat att (alltså se- dan han slutat vid företaget) rekryterade denne till IB med uppgift att i fredstid inhämta underrättelser om utländska förhållanden.72 Inför rekryteringen av personal till företagets driftvärn vid ett av distrikten avgav distriktschefen skriftliga synpunkter på be- fattningshavarnas lämplighet för uppgiften till företagets säkerhets- chef. I brevet anmälde han tveksamhet beträffande några medarbe- tare på grund av deras vänsterradikala uppfattningar, omdömen som han säger sig ha grundat uteslutande på vad som var känt för honom genom deras egna uttalanden. Säkerhetschefen har förnekat att uppgifterna vidarebefordrades till säkerhetstjänsterna. 7015.12.1999 sände SVT programmet En svensk mullvad, i vilket det gjordes gällande bl.a. att bedrivit åsiktsregistrering av sina medarbetare. Programmet anmäldes till och TV. I sitt yttrande över anmälningarna till förklarade att man fann det styrkt att åsiktsre- gistrering bedrivits inom företaget. 71KU 99-93, , Ö IV, vol. 72Sveriges har i nyssnämnt yttrande till (not 3) med hänvisning till bl.a. intervjuer med personer som åtnjuter anonymitetsskydd förklarat sig övertygat om att under sin anställning vid företaget hade kontakter med IB. Ett öppet och stabilt demokratiskt samhälle som vårt har en bety- dande motståndskraft mot revolutionära omvälvningar och under- grävande propaganda. Om de politiska ledarna förlorar medborgar- nas förtroende, sker maktväxling i lagbundna former. Yttrandefri- het och tryckfrihet ger envar rätt att meddela upplysningar och ut- trycka åsikter, varigenom skilda uppfattningar kan brytas i allmän debatt. Medborgarna har rätt att sluta sig samman i föreningar och har frihet att anordna och delta i demonstrationer. är vårt samhälle i många hänseenden sårbart. Öppen- heten kan utnyttjas t.ex. för att inhämta uppgifter av betydelse för totalförsvaret. Den fria opinionsbildningen ger utrymme också åt sådana krafter som inte accepterar demokratins spelregler. Den demokratiska staten har en självklar rätt att försvara sig också mot egna medborgare som dolt söker främja främmande makts intres- sen till skada för det egna landet eller verkar för att omvandla sam- hället med våldsamma medel eller hindra de demokratiska institu- tionernas funktion. I detta försvarsarbete har säkerhetstjänsterna och främst säkerhetspolisen en viktig roll. Som ett led i sin verk- samhet kan säkerhetstjänsterna behöva utöva kontroll över vissa rörelser och deras medlemmar och sympatisörer. En laglig politisk verksamhet kan snabbt övergå i olagliga aktioner. Det har ofta gjorts gällande att säkerhetstjänsternas uppgift bör inskränkas till att skydda landet endast mot spioneri, sabotage och politiskt motiverat våld.1 Att en rörelse för fram ett revolutionärt budskap och säger sig vilja omstörta samhället med våldsamma me- del skall inte utgöra något skäl för övervakning, så länge som ideo- login och retoriken inte tar sig praktiska uttryck. Denna tanke har kommit till uttryck i den svenska lagstiftning- ens förbud mot åsiktsregistrering. I praktiken fick detta förbud 1 Se t.ex. : In from the Cold. mentary Democracy s. 405 ff. inte något fullständigt genomslag under det . Inför ris- ken av ett militärt angrepp ansågs det länge nödvändigt att överva- ka sådana personer och grupper vars ideologiska övertygelse be- dömdes göra dem benägna att i ett krigsläge stödja en invasions- makt. Följden blev att den breda övervakningen av olika revolutio- nära eller Sovjetlojala grupper fortsatte. I det nya läge som inträtt efter är det skäl att åter understryka att säkerhetstjänsternas uppgift inom författningsskyddsområdet är att uppdaga och förhindra politiskt motiverat våld. De hotbilder som varit bestämmande för sä- kerhetstjänsterna – och därmed i huvudsak också för regeringen – har mot bakgrund av den militära hotbilden och de rådande tids- stämningarna i stort sett varit begripliga. Det innebär inte att de all- tid varit realistiska. En eftersläpning kan iakttas, både på det viset att en hotbild har dröjt kvar längre än vad som varit befogat och att det dragit ut innan ett nytt hot uppmärksammats. En ten- dens till alarmism har också präglat verksamheten. Stundom kan hoten av ideologiska och institutionella skäl ha förstorats upp. Så- lunda har de föreställningar som fanns om en illegal kärna inom och om systematisk infiltration av arbetsplatser från partiets sida inte kunnat bekräftas. En viss alarmism torde emellertid känneteckna de flesta säker- hetstjänster. Det kan till och med hävdas att det är en viktig uppgift för säkerhetstjänsterna att också arbeta mot och uppmärksamma regeringen på värsta falls-scenarier. Om säkerhetstjänsterna av lättsinne eller i strävan till konformism skjuter sådana hotbilder åt sidan, kan det innebära ett betydande risktagande. Det är en upp- gift för den politiska ledningen att avväga säkerhetstjänsternas be- dömningar av hoten mot information från andra upplysningskällor. får säkerhetstjänsterna inte driva uppfattningar som framstår som så orealistiska att tjänsterna förlorar regeringens för- troende. Dessa motstående hänsyn kan innebära en svår balans- gång. Säkerhetstjänsternas övervakning av personer innebär med nöd- vändighet ett intrång i de enskildas integritet. Intrånget blir särskilt påtagligt om övervakningen via personalkontroll medför att en per- son går miste om en anställning eller ett uppdrag. Även när över- vakningen inte leder till mer än en anteckning i ett register som ald- rig lämnas ut är det emellertid fråga om ett integritetsintrång. I verksamheten måste alltid göras en avvägning mellan säkerhetsin- tresset och den enskildes intresse av rättssäkerhet och skydd för sin person. Även rörelser och personer som har en negativ inställning till samhället och dess värderingar har rätt till åsiktsfrihet och re- spekt för sin integritet. Det finns en risk för att säkerhetstjänsterna överbetonar säker- hetsintresset vid den avvägning av motstående intressen som skall göras. Så har också skett, särskilt i tidigare skeden. Telefonavlyss- ningarna och hanteringen av överskottsinformation från dessa är ett exempel på detta, IB:s operationsavdelnings verksamhet i åren kring 1970 ett annat. Härtill kommer att det stundom bland säkerhetstjänsternas personal kunnat skönjas en uppfattning att de övervakade varit så farliga – och ibland också så avvikande från normaliteten – att gängse hänsynstaganden fått vika. Den omständigheten att sådana uppfattningar kan ha varit vitt spridda i samhället, t.ex. rörande kommunister under det tidiga år och med avseende på nazister, medför inte att de kan to- lereras inom en professionell verksamhet. Bearbetning och analys av insamlat material har länge varit klart eftersatta funktioner inom säkerhetstjänsterna. Det gäller t.ex. den mycket omfattande, slentrianmässiga registreringen av medlemmar i vissa partier och rörelser. Det tycks ha varit ett mål i sig att registrera alla personer som kunnat misstänkas sympatisera med de övervakade partierna och rörelserna i syfte att förhindra att de pla- cerades i säkerhetskänsliga befattningar. Några mer omfattande överväganden av vilka bland alla dessa personer som i ett krisläge skulle kunna utgöra en verklig fara för rikets säkerhet tycks inte ha gjorts. Registret blev härigenom orimligt omfattande. Med en så- dan inriktning av arbetet riskerade man att satsa resurser på enkelt konstaterbara förhållanden av begränsad betydelse för rikets säker- het i stället för på sådant som verkligen var eller kunde bli farligt. Frånvaron av en kontinuerlig och relevant analys har sannolikt ock- så bidragit till den tidigare nämnda eftersläpningen i hotbilderna. Den har även fått till följd att bedömningen av källor och källupp- gifter i vissa fall inte gjorts med erforderlig omsorg. Det ligger i sakens natur att insynen i säkerhetstjänsternas verk- samhet måste bli begränsad. Sekretessen skapar lätt grogrund för en mängd rykten och spekulationer och mer eller mindre välgrun- dade krav på klarläggande besked och avslöjanden. Möjligheterna för myndigheterna att tillmötesgå sådana krav är begränsade, efter- som en total insyn för offentligheten inte är möjlig. Det är därför viktigt att de tillsynsorgan som finns verkligen ut- övar en effektiv kontroll av verksamheten. Här har det enligt kommissionens mening brustit . JO och JK tycks vid sina utredningar ibland ganska okritiskt ha godtagit säkerhetstjäns- ternas förklaringar och synsätt, ja kanske rentav solidariserat sig med dessa. Detsamma kan sägas om de åklagare och domstolar som haft att pröva frågor om tvångsmedelsanvändning. De garantier för den enskildes rättssäkerhet som dessa organ skall utgöra har till följd härav inte kommit att fungera som avsett. tillkomst har inneburit en förstärkning av skyddet för den enskilde. En annan följd av den mycket stränga sekretess som särskilt tidi- gare kringgärdat säkerhetstjänsternas verksamhet är att effektivite- ten kan ha blivit lidande. Inom tjänsterna rådde länge vattentäta skott mellan enheter och befattningshavare, vilket försvårade ar- betet. En uppluckring av denna sektionering kan emellertid konsta- teras inom säkerhetspolisen från omkring och inom för- svarsstabens säkerhetsavdelning . Också samarbetet mellan tjänsterna har brustit till följd av sekretess i kombination med revirtänkande – ja, ibland t.o.m. rivalitet. Sekre- tessen har också försvårat för säkerhetstjänsterna att utnyttja sig av detektiven allmänheten. Dels kan allmänheten till följd av sluten- heten ha funnit det svårt att veta till vem man skulle rapportera misstänkta förhållanden, dels kan hemlighetsmakeriet ha inverkat negativt på tilltron till säkerhetstjänsterna och därmed på rapporte- ringsviljan. En ytterligare konsekvens av sekretessen lyftes fram av i hans utredning av säkerhetspolisens arbetsmetoder. Han konstaterade att det vuxit fram en praxis, som innebar att beslut i särskilt känsliga, tveksamma eller kontroversiella frågor fattades utan att beslutet dokumenterades. I efterhand fanns det ingen an- nan möjlighet att rekonstruera beslutet än genom vad de inblanda- de befattningshavarna mindes eller ville minnas. Det hade sagts ho- nom att det också kunde förekomma att beslut fattades genom ett tyst samtycke från en chef som fått ett ärende föredraget för sig, varvid chefen förklarade att han inte skulle komma att ta ansvar för beslutet, om detta skulle bli känt.2 I andra fall kan lägre befatt- ningshavare ha underlåtit att upplysa berörd chef om tilltänkta åt- gärder av känslig natur antingen i övertygelsen att man handlade i chefens anda eller därför att man inte ville besvära denne med en fråga som han antogs inte vilja veta något om. I dessa hänseen- den torde väsentliga förbättringar av rutiner och ansvarstagande ha skett . I förhållande till regeringarna förefaller säkerhetstjänsterna vä- sentligen ha intagit en lojal hållning. 2 SOU 1989:18 s. 27 fattning kan således säkerhetstjänsterna inte med fog beskyllas för någon strävan att utveckla sig till en stat i staten. Tvärtom har de visat en betydande lyhördhet för politisk styrning. Det hindrar inte att det och särskilt åren kring 1970 har funnits en viss ömse- sidig misstro mellan regeringen och säkerhetspolisen. Inte heller har säkerhetstjänsterna alltid visat regeringen full öppenhet. Ett ex- empel är försvarsstabens underlåtenhet att informera för- svarsministern om att personregistren inte förstörts /70. Å andra sidan kan det för de politiskt ansvariga framstå som en fördel att inte vara alltför väl insatta i hur säker- hetstjänsterna utövar sin verksamhet. Det är ett viktigt rättssäkerhetsintresse att säkerhetstjänsternas befogenheter mot enskilda styrs av klara regler. De politiska orga- nen har emellertid inte alltid visat sig benägna att tillhandahålla så- dana regler. Ett illustrativt exempel är telefonkontrollen. Denna har utnyttjats som en spaningsmetod och utgjort ett effektivt medel för säkerhetspolisen att fullgöra sin främsta uppgift, nämligen att förebygga brott mot rikets säkerhet. har detta arbetssätt svårligen kunnat förenas med lagens lydelse, som förutsätter att en viss person skäligen kan misstänkas för att ha begått ett brott för att metoden skall få användas. Det sätt på vilket bestämmelserna om hemlig teleavlyssning tillämpats förefaller emellertid vara all- mänt accepterat, inte bara av domstolarna utan också av tillsynsor- gan och politiska makthavare. Sakligt sett kan det visserligen finnas respektabla skäl för en sådan praxis som har utbildats. Men särskilt då det gäller ett så ingripande tvångsmedel som det här är fråga om, är det högst otillfredsställande att tillämpningsorganen inte kan stödja sig på klara lagregler. Metoden riskerar därmed att utnyttjas i större omfattning än vad som är försvarligt, vilket leder till bristan- de förutsägbarhet för de berörda. Resultatet blir också att myndig- heterna får ta över ett ansvar för regelsystemet som borde ankom- ma på de politiska organen. Vad beträffar regeringens föreskrifter och vägledande uttalanden i registreringsfrågor kan man konstatera att de präglas av dubbla budskap. Personalkontrollkungörelsens förbud mot åsiktsregistre- ring tycks ha avfattats efter dansk förebild.3 Formuleringen av be- stämmelsen kunde ge – och var möjligen avsedd att ge – intrycket att politisk uppfattning inte skulle få registreras annat än i samband med misstänkt brottslig verksamhet. På motsvarande sätt gav re- 3 I den danska regeringens regeringsförklaring 30.9.1968 uttalades bl.a. följande: Regeringen har besluttet, at registrering af danske statsborgere ikke laengre må finde sted alene på grundlag af lovlig politisk virksomhed. efter : Demokratiets vogtere. geringens öppna tillämpningsföreskrifter till personalkontrollkun- görelsen vid handen att registrering av medlemmar i och sympatisörer med revolutionära organisationer fortsättningsvis skulle få ske mycket restriktivt. I de kvalificerat hemliga tillämp- ningsföreskrifter som utfärdades öppnades emellertid möjlighet till registrering av sådana personer i en omfattning som i praktiken innebar att säkerhetspolisen kom att registrera personer endast på grund av laglig politisk verksamhet. Det ligger nära till hands att se regeringens handlande som ett sätt att tillmötesgå en politisk opinion och ge säkerhetspolisen de befogenheter man ansåg vara nödvändiga för dess brottspreventiva verksamhet. Till följd härav skapades även oklarhet om räckvidden av åsiktsregi- streringsförbudet i regeringsformen. Att detta gått ut över möjlig- heterna att förutse bestämmelsernas tillämpning är tydligt. Det är också ägnat att undergräva tilltron till de politiska makthavarna. En återkommande fråga i den allmänna debatten har varit IB:s förhållande till regeringen och det socialdemokratiska partiet. Många socialdemokrater torde ha sett polisen, och kanske särskilt säkerhetspolisen, och militären som konservativa bastioner och därför betraktat dem med viss misstro. Säkert utgjorde det förhål- landet att de anställda vid grupp B och senare inom IB:s inrikes- verksamhet med få undantag var aktiva socialdemokrater en förut- sättning för att ett samarbete mellan försvaret och personer inom det socialdemokratiska partiet skulle kunna etableras. Det var per- soner som partiet litade på och med vilka man inom en gemensam referensram kunde utbyta tankar och erfarenheter till ömsesidig nytta. Kommunister och vänsterrevolutionärer bedömdes utgöra hot mot såväl rikets säkerhet som det socialdemokratiska partiets he- gemoni inom fackföreningsrörelsen.