sou · GQB3101 · 2003-01-01 00:00:00 — Gemensamt kan de ge sökanden kvalificerade svar på alla de frågeställningar och ärendetyper som kan vara aktuella. Genom ett sådant nära samar- bete kan också samtliga de instrument, som de statliga insatserna för företagsutveckling rymmer, användas. Den eller de stödformer som ger bästa utbyte för företagets utveckling, vid start av företag eller vid arbete med innovationer kan användas. En optimerad användning av det statliga företagsstödet uppnås. Utredningens överväganden och förslag Varje företag/företagare skall få en kontaktperson. Företaget och företagaren skall inom ramen för kontakterna med den utsedde kontaktpersonen kunna få hjälp att ta fram t.ex. kompletta hand- lingar. Därmed underlättas och påskyndas den formella prövningen av ett ärende. Inom ramen för samarbetet kan också erforderlig rådgivning, sättas in. Sökanden skall också kunna få hjälp med kontakter med t.ex. Industrifonden, IUC, LKU och olika nätverk av teknisk och annan kompetens för innovations- och företagsut- veckling. Allt detta kan uppnås utan att företaget eller företagaren behöver vända sig till mer än en instans – brevlådan. Med denna lösning uppnås de krav och önskemål om att ha en instans att vända sig till som näringslivets organisationer fört fram. Genom det nära samarbetet som blir en följd av den gemensamma postsorteringen, mellan de tre huvudinstanserna – , länsarbetsnämnden och det regionala Almibolaget – tas också den samlade kompetensen till vara. Det är en garanti för att sökanden får kompetenta och högt kvalificerade besked. Det blir en optime- rad användning av de statliga insatserna för företagsutveckling. Enligt direktiven skall beslut med anledning av pro- positionerna 2001/02:4 En politik för tillväxt och livskraft i hela landet och 2001/02:7 Regional samverkan och statlig länsförvalt- ning ligga fast. Med det ovan redovisade förslaget uppfyller jag direktivens riktliner som effektiviteten i hanteringens ökas och enkelhet och överskådlighet uppnås. De flesta aktuella frågeställningar som kan nå brevlådan han- teras av länsstyrelse, länsarbetsnämnd och . Det är därför naturligt att dessa instanser föreslås samarbeta vid postsorter- ingen. I de fyra försökslänen, , , och är det naturligt att de regionala självstyrelseorganen tar plats vid sorteringsbordet. Dessa län omfattas av den försöksverksamhet med ändrad regional ansvarsfördelning som beslutat om. Om självstyrelseorganen inte vill påta sig uppgiften med sorter- ingsarbetet bör det läggas på länsstyrelserna i de aktuella länen. I så fall måste länsstyrelserna tillföras personella förstärkningar. Utredningens överväganden och förslag Utredningen har ovan föreslagit att Länsstyrelserna i samråd med och Almibolag skall utarbeta de regionala lös- ningarna av brevlådans placering. Även här är det naturligtvis de förutsättningar, som gäller i varje län, som blir avgörande. Väljer man östgötamodellen kan det t.ex. handla om var det är mest praktiskt att samarbetslokalen place- ras. En annan sak är emellertid vem som skall ha huvudansvaret för att en dörr in-systemet byggs upp och att det fungerar på ett för företagen bra sätt. Den modell utredningen förordat innebär, att en dörr in- systemet skall genomföras överallt, att skall utarbeta rikt- liner och att länsstyrelserna skall ansvara för att länsvisa lösningar tas fram. Regeringen kan inte ensidigt ålägga Almibolagen arbetsuppgif- ter. Det är därför naturligt, att länsstyrelserna får uppgiften att vara huvudansvarig för en dörr in-systemet i respektive län. Länsstyrelserna har som en av sina viktigaste uppgifter att sam- ordna statliga verksamheter på regional nivå. Jag ser det därför, som naturligt att får huvudansvaret för samordningen av den statliga regionala politiken för företagsutveckling i enlighet med den modell som ovan redovisats. Länsstyrelserna bör ges i uppdrag att ta fram de resurser, perso- nellt och administrativt, som krävs för att organisera och leda arbetet med brevlådemodellen. De åtgärder jag föreslår skall enligt direktiven rymmas inom befintliga ramar. Det måste också gälla administrativa insatser. Några nya medel finns inte tillgängliga att ställa till länsstyrelsernas förfogande för detta ändamål. Kostna- derna får täckas inom ramen för länsstyrelsernas förvaltningsanslag. I försökslänen bör motsvarande uppgift på samma premisser hanteras av respektive självstyrelseorgan. Inte heller för dessa organs administration av brevlådan finns nya medel att tillgå. Om självstyrelseorganen inte vill påta sig uppgiften bör den läggas på respektive länsstyrelse. Den samordning av insatserna för företagsutveckling på det regionala planet, som jag här föreslagit, bör kunna genomföras 2004. bör ges i uppdrag dels att utforma riktlinjer för brevlådelösningen, dels följa upp att den genomförs i samtliga län. skall också utarbeta erforderligt informationsmaterial, Utredningens överväganden och förslag så att en bred informationsinsats riktad till företag och företagare initieras innan brevlådelösningen genomförs. bör också ges i uppdrag att genomföra erforderlig utbildning av berörd per- sonal. Nuteks informationsmaterial via internet bör på olika sätt bli delar av den information som krävs för brevlådelösningen. Brevlådelösningen skall som ovan sagts ses som ett erbjudande till företag och företagare. Den som vet var den skall vända sig, t.ex. med en stödansökan, bör självfallet liksom nu kunna gå direkt till respektive instans. I den mån ansökningar eller andra ärenden färdiga för beredning lämnas till brevlådan uppkommer fråga om tillämpningen av offentlighetsprincipen. Frågor har under samråden ställts om myn- digheters medverkan i en dörrs-organisationen skulle kunna leda till att uppgifter om företagen skulle kunna bli offentliga. Som framgår av nedan redovisat utslag i Kammarrätten är det inte så. Kammarrätten i har behandlat ett ärende om utläm- nande av allmänna handlingar i fråga om ansökan om tillfälligt företagsstöd, bl.a. om namn på de företag som lämnat in ansökan och vad ansökan avser. Kammarrätten avslog begäran. Regerings- rätten beviljade inte prövningstillstånd av överklagandet. Kammarrätten sade i sitt domskäl: Enligt 8 kap 6 § p.1 i sekretesslagen (1980:100) gäller sekretess, i den utsträckning regeringen föreskriver det, i statlig myndighets verksam- het, som består i bl.a. stödverksamhet med avseende på produktion, handel, transportverksamhet eller näringslivet i övrigt, för uppgift om enskilds affärs- eller driftförhållande, uppfinningar eller forsknings- resultat, om det kan antas att den enskilde lider skada om uppgiften röjs. Regeringen har genom 2 § sekretessförordningen (1980:657) och p. 98 i den bilaga som hör till förordningen föreskrivit att denna sek- retess skall gälla utredning, planering och stödverksamhet hos länssty- relserna i frågor som rör näringslivet. Skaderekvisitet i 8 kap 6 § p.1 sekretesslagen är utformat som ett s.k. rakt skaderekvisit. Enligt förar- betena till sekretesslagen (prop. 1979/80:2 del A s. 80) innebär ett sådant rekvisit att skadebedömningen skall ske med utgångspunkt i själva uppgiften. Frågan, huruvida sekretess gäller, behöver inte i första hand knytas till en skadebedömning i det enskilda fallet. Avgörande bör istället vara om uppgiften som sådan är av den arten, att ett utläm- nande typiskt sett kan vara ägnat att medföra skada för det intresse som skall skyddas enligt bestämmelsen. – Enligt förordningen (1994:773) om tillfälligt småföretagsstöd får stöd inte lämnas till inve- steringar som utan särskilt medgivande påbörjats innan fråga om stöd avgjorts. Med hänsyn särskilt till att de aktuella ansökningarna inne- håller uppgifter om enskildas planerade men ännu inte igångsatta Utredningens överväganden och förslag affärsprojekt finner kammarrätten att det kan antas att de enskilda per- sonerna lider skada om uppgiften röjs. I sammanhanget kan anmärkas att det i angelägenheter av förevarande art ansetts väsentligt att de som vänder sig till det allmänna med sina ansökningar kan utgå från att deras uppgifter i nu aktuella hänseenden ej kommer till var mans kän- nedom. 6.3De regionala Almibolagens verksamheter Utredarens förslag: Almibolagen ägs av staten () och landstingen () gemensamt. Det statliga uppdraget till de regionala Almibolagen bör renodlas till att främst gälla finansie- ringsverksamheten med därtill hörande rådgivning. Det uppdraget skall gälla för samtliga Almibolag. Landstingens uppdrag till Almi- bolagen kan komma att se olika ut över landet. Kostnadsfördel- ningen mellan staten och landstingen för Almibolagen får läggas fast vid de förhandlingar som måste föras om verksamheten efter . Staten bör utse en företrädare för på en av sina sty- relseplatser i Almibolagen. Förslag om att skapa regioner med flera län som underlag för ett Almibolag avvisas. I de fem nordligaste länen svarar Norrlandsfonden för en med likartad låneverksamhet. Norrlandsfonden har säte i . Norrlandsfondens låneärenden bör kunna beredas av Almibolagen för att ge bättre regional täckning. Frågan bör prövas vid förhand- lingarna mellan staten och landstingen om Almibolagens verksam- het. Moderbolaget i Almikoncernen, som förvaltar lånefonden, är hel- ägt av staten. De regionala Almibolagen ägs däremot till av landstingen (med något undantag där landstingens ägarandel är lägre). Verksamheten i de regionala Almibolagen styrs i hög utsträckning av regionala prioriteringar. I princip är det endast låneverksamheten som sker på likartat sätt i hela landet. Som utredningen tidigare redovisat har de regionala ägarna krävt att Almibolagen också fortsättningsvis skall drivas i bolagsform och att inga ytterligare myndighetsuppgifter skall läggas på Almi- bolagen. Mina förslag beaktar dessa krav. Av de samråd utredningen haft med regionala Almibolag i olika delar av landet har framgått att de regionala ägarna har vitt skilda önskemål om innehållet i verksamheten. På vissa håll anses rådgiv- Utredningens överväganden och förslag ningen vara av stor betydelse, på andra av mindre. I vissa län tar projektarbete och projektledning en stor del av resurserna i anspråk, i andra län ägnar man sig inte alls åt projektarbete. Som ovan redovisats är det endast låneverksamhet som sker på ett likartat sätt över hela landet. I är det stora skillnader mellan olika regioner både vad gäller demografi, arbetsmarknad och hur näringslivet ser ut. För- hållandena kan också skilja sig mellan olika branscher och områden inom en region. Mot bakgrund av detta är det enligt utredningens bedömning naturligt att verksamhetens inriktning och omfattning ser olika ut i olika regionala Almibolag. Dock måste med- verkan – genom låneverksamheten – till finansiering av insatser i de små företagen finnas tillgänglig och grundas på samma villkor över hela landet. Denna låneverksamhet är en viktig del av den statliga politiken för företagsutveckling. De regionala Almibolagens verksamhet kan därmed delas upp i två huvudområden. Dels en del som gäller låne- och finansierings- verksamhet och därtill hörande rådgivningsverksamhet, dels en del som gäller mer omfattande affärsrådgivning, projektverksamhet, konsultinsatser och annan verksamhet som de regionala delägarna vill bedriva genom Almibolagen. Ur statens utgångspunkt är långivning, med tillhörande rådgiv- ning, en viktig del av verksamheten. Det är av stor betydelse för möjligheterna till tillväxt och utveckling för ett företag att det har möjligheter att finansiera en expansion på goda villkor. I stora delar av landet är utbudet av banker och andra kreditgivare mycket litet. I stora delar av landet finns det i praktiken inte heller någon andra- handsmarknad för fastigheter och andra investeringar, vilket gör att möjligheterna för kreditgivarna att säkra sina lån genom inteck- ningar är i stort sett obefintliga. Staten har därför en viktig uppgift i att komplettera marknaden. Staten har ett ansvar för att kapital- marknaden fungerar i hela landet, och det statliga uppdraget till de regionala Almibolagen bör renodlas till att främst gälla finansiering. Statens anslag till de regionala Almibolagen bör därför täcka hela kostnaderna för låneverksamheten med därtill hörande rådgivning och hanteringen av innovationsstödet till och med . Kravet på regional medfinansiering bör således inte omfatta kostnaderna för dessa verksamheter. Omfattningen av den rådgiv- ning som är direkt hänförlig till låneverksamheten är svår att exakt definiera. Här avses endast sådan rådgivning som är ett led i säker- Utredningens överväganden och förslag ställandet av de lån som lämnar. Den kan jämföras med den rådgivning som av samma skäl tillhandahålls inom banksystemet. Om staten i övrigt vill ha uppgifter utförda av Almibolagen bör de prissättas. Enligt utredningens mening bör detta dock föregås av sedvanlig upphandling i enlighet med gäl- lande konkurrensregler. I utredningens direktiv sägs att staten i minskad omfattning skall tillhandahålla och finansiera affärsrådgivningsinsatser. Med en sådan avgränsning av statens åtagande som här förordas uppfylls direktivens krav i detta avseende. Övriga delar av de regionala Almibolagens verksamhet är då beroende av de önskemål och krav som de regionala delägarna framför. Denna verksamhet kommer att variera i inriktning och omfattning över landet beroende på vilken roll de regionala del- ägarna vill att skall spela i utvecklingen av regionens närings- liv. Det är av stor vikt att de regionala ägarna preciserar sina krav och önskemål, inte minst mot bakgrund av behovet av erforderlig bemanning och kompetens. Dessa krav och önskemål kommer att se helt olika ut i olika delar av landet beroende på de regionala olik- heterna för näringslivets villkor. Det är därför viktigt att den regio- nale ägaren, som har kunskap om de regionala förhållandena, for- mar Almibolagens verksamhet utöver långivningen. Att döma av den redovisning som lämnats till utredningen om uppgifter som utförs av Almibolag handlar det om rådgivning, konsult- och projektverksamhet, deltagande i tillväxtarbete, utbildningsinsatser och liknande. Inte minst är på många håll i landet Almibolagets roll som projektägare och projektledare omfattande. Det gäller i sär- skilt hög grad i de delar av landet som omfattas av EU:s mål 1 och mål 2. Det är naturligt att de regionala ägarna formar verksamhet utöver det som är statliga uppgifter mot bakgrund av att närings- och regionalpolitiken tenderar att blir allt mera regional och lokal. Det kommer till uttryck i såväl strukturfondsarbetet som i arbetet med tillväxtavtalen. Den kommunala tillväxtpolitiken får allt större betydelse i takt med att kommunerna tillför sina näringslivskontor ökade resurser. En regions attraktionskraft blir allt viktigare vid lokaliseringen av ny produktion och för utvecklingen av nya produkter. Åtgärderna för företagsutveckling blir ett viktigt inslag i arbetet med regionala tillväxtprogram. De regionala tillväxtprogram som skall börja gälla Utredningens överväganden och förslag 2004 måste präglas av målet att öka den ekonomiska tillväxten i alla delar av landet. skall dra upp riktlinjerna för och hålla samman arbetet med tillväxtprogrammen ur ett nationellt perspektiv. Alla statliga organ skall i sitt arbete beakta de regional behoven. Länsstyrelserna skall på det regionala planet leda arbetet med tillväxtprogrammen i enlighet med regeringens och Nuteks riktlinjer utom i de fyra län där försöksverksamhet med ändrad regional ansvarsfördelning pågår. I de län där kommunala samverkansorgan inrättats kommer dessa att leda arbetet med tillväxtprogrammen. Också i de län där länsstyrelserna inte skall leda arbetet med tillväxtprogrammen skall de samordna de statliga insatserna i arbetet med tillväxtprogram- men så att dessa kan samverka och förstärka varandra för en god regional utveckling samt yttra sig över planen innan regeringen fastställer den. Även i det regionala arbetet med tillväxtprogram- men kommer Almibolagen att ha en viktig uppgift. Omfattningen av arbetet kan självfallet variera beroende på de regionala ägarnas krav på . Kostnaderna för den del av de regionala Almibolagens verksam- het som inte är hänförlig till långivningen, bör bäras av de regionala delägarna. Den exakta kostnadsfördelningen för de regionala Almi- bolagen mellan staten och de regionala delägarna får fastställas vid de förhandlingar som skall föras med landstingen . Styrelser för de regionala Almibolagen Enligt det konsortialavtal som upprättats mellan och var och en av de regionala Almibolagens regionala delägare skall styrelsen bestå av åtta ledamöter som utses av bolags- stämman. Hälften av styrelseledamöterna nomineras av moder- bolaget () och hälften av den regionale äga- ren. En av de styrelseledamöter som nomineras av moderbolaget skall vara styrelsens ordförande. En jämn könsfördelning skall eftersträvas när ledamöter till styrelsen nomineras. Styrelseleda- möterna bör vara väl förankrade i regionen och till övervägande del bestå av aktiva företagare och andra personer med en gedigen kunskap om näringslivet. Moderbolaget skall vid nomineringen av styrelseledamöter samråda med näringslivsorganisationer. Utredningen anser att det delade ägarskapet mellan staten och den regionale ägaren är värdefullt. Det leder till att styrelsen har en Utredningens överväganden och förslag mycket god lokal personkännedom, stor kännedom om regionen och är insatt i det regionala näringslivets villkor. Genom att den statlige ägaren till övervägande del nominerar sina representanter från näringslivet förstärks styrelsens kunnande om det regionala företagandet liksom om företagandets villkor. Av vad utredningen inhämtat anser flertalet regionala Almibolag att styrelsens sammansättning är väl avvägd, ledamöterna kompetenta med god inblick i regionens företagande. Från en del håll har framförts att det ibland saknas tillräckliga kontakter med statens regionala organ. För att råda bot på detta skulle staten genom moderbolaget kunna nominera någon företrädare för t.ex. länssty- relsen till styrelsen. Om så sker skulle också betydelsen av ett nära samarbete mellan olika statliga aktörer understrykas. Betydelsen av regional förankring skulle förstärkas av ett sådant förfarande. Den samordning som föreslås på nationell nivå mellan och skulle på så vis också ges en regional återspegling genom att Nuteks regionala myndighetsföreträdare, dvs. finns med i Almistyrelsen. Jag anser mot bakgrund av det sagda att det är viktigt att den regionala förankringen hos styrelsens ledamöter förstärks liksom det nära samarbetet mellan de statliga aktörerna. Jag förordar där- för att staten nominerar en företrädare för till en av sina platser i styrelsen. Statens företrädare i styrelsen bör ges klara riktlinjer för styrelsearbetet. Det är bara genom att vara tydlig i formuleringen av styrelsedirektiven som staten kan påverka och styra verksamheten i de regionala Almibolagen. Almiregioner för mer än ett län Enligt direktiven skall utredningen överväga om det finns behov av regional täckning som omfattar ett större område än ett län. Utredningen har tidigare framhållit vikten av att de regionala ägarna noga anger vilka uppgifter de vill att skall ha utöver långivningen. I detta arbetet är det just de för länet viktiga närings- livsfrågorna som skall komma till uttryck. Detta skulle påtagligt försvåras om flera landsting skulle utforma gemensamma direktiv till ett Almibolag som omfattar flera län. Även näraliggande län kan nämligen ha stora skillnader i förutsättningarna för företagsutveck- ling. Det skulle kunna leda till svårigheter att tydligt formulera ägardirektiv. Jag anser också att det skulle strida mot en grundläg- Utredningens överväganden och förslag gande demokratisk rättighet för landstingen, att själva forma sin regionala verksamhet, om staten skulle framtvinga storregionsats- ningar. Om däremot två eller flera landsting skulle kräva att få gå sam- man om ett gemensamt Almibolag, bör frågan ingående prövas av moderbolaget. Vissa administrativa vinster kan säkert uppkomma om man väljer storregionlösning, men de ovan redovisade svagheterna väger enligt min mening tyngre. Jag avvisar därför tanken att skapa storregioner och förordar att det liksom finns ett regionalt Almibolag i varje län. I direktiven sägs att utredningen efter samråd med stiftelsen landsfonden skall föreslå lämpliga former för samarbete med övriga centrala och regionala aktörer med närliggande verksamhet. Utredningen har i avsnitt 5.2.10 och 4.3.9 beskrivit Norrlands- fondens organisation och verksamhet. I tabell 4.1 redovisas Norr- landsfondens utlåning (lån, villkorslån och garantier) till . Verksamheten omfattar de fem nordligaste länen - , , , och - och skall medverka till den industriella förnyelsen och utvecklingen i framförallt de små och medelstora företagen genom lån och garantier. Fonden har sitt säte i . Almibolagens finansieringsverksamhet har i princip samma mål- grupp och inriktning i de fem länen. Utredningen har besökt , , och och därvid samrått med landsting, Almi- bolag, företagare och Norrlandsfonden om möjligheten till sam- arbete eller samgående. Som framgår i korthet av redovisningen i kapitel 4 har samråden visat att Norrlandsfondens verksamhet anses ha stor betydelse. Starkast betonas detta i . Ju längre man kommer från , där fonden har sitt säte, desto mindre anses betydelsen vara. Ju mindre betydelse Norrlandsfon- den anses ha, desto större anses ha. Skälen till de motstridiga synpunkterna på Norrlandsfonden kan framförallt ha med den regionala närvaron att göra. Medan har inrättat ett kontor i varje län har Norrlandsfonden säte i Utredningens överväganden och förslag och ett kontor med en anställd i . Man menar att det blir svårare för företagen att ha kontakt med fonden, när avstånden är stora. I både och i de regionala Almibola- gens styrelser ingår företrädare för landstingen. Detta har ansetts vara bra och ger båda regional förankring. Vid samråden har inte mera allmänt framkommit synpunkter på att lägga ner Norrlandsfonden eller avveckla Almibolagen. Man har velat slå vakt om båda. Däremot har man menat att ett närmare samarbete borde komma till stånd. I några fall har man dock menat att Norrlandsfonden och Almibolagen borde slås ihop. Meningarna har gått isär, om det i så fall skulle betyda att Norrlandsfonden skulle gå upp i eller Almibolagen i Norrlandsfonden. Det finns mycket, som talar för, att effektivitetsvinster skulle kunna uppnås om Almibolagen i de fem nordligaste länen och Norrlandsfonden slogs ihop. skulle kunna samordnas liksom lånehanteringen. Företagens närhet till låne- givarna skulle öka påtagligt genom att ett betydligt utökat kon- torsnät skulle stå till förfogande. Ökad effektivitet och minskade administrativa kostnader skulle sannolikt uppnås. Något stöd för att slå samman verksamheterna finns, som ovan sagts, inte. Eftersom Norrlandsfonden är en stiftelse skulle sanno- likt också gällande lagstiftning förhindra det. Utredningen har därför inte funnit det meningsfullt att närmare utveckla ett förslag om samgående. Däremot bör ett kraftigt utvecklat samarbete komma till stånd. Utredningen har tagit fasta på de synpunkter, som framkommit vid samråden, om att företag på långt avstånd från har svårt att få kontakt med Norrlandsfonden och dess låneutbud. Man anser sig ha betydligt lättare att nå Almibolagen. Utredningen anser att Norrlandsfondens tillgänglighet för företagare i samtliga fem Norrlandslän måste förbättras. Det bör inte ske genom att Norrlandsfonden inrättar ett antal egna regionkontor utan genom att befintlig organisation används. Det innebär att Norrlandsfonden bör träffa uppgörelser med de fem aktuella Almibolagen om att Almikontor och Almipersonal används för kontakter och lånehandläggning också åt Norrlands- fonden. Kostnaderna skall givetvis täckas av Norrlandsfonden. Eftersom landstingen är starkt representerade i både Norr- landsfonden och Almibolagen bör frågan aktualiseras vid de för-