sou · GQB398d3 · 2003-01-01 00:00:00 — De bakomliggande bestämmelserna i stadgan och samt TP I48 omfattar även förflyttning från el- ler inom ockuperat område av befolkningen där men en sådan gär- ning täcks av andra stycket punkten 2 i förevarande paragraf och har därför inte upprepats här. 45Jfr Romstadgan art. 8.2.b vi och 8.2.c i, Lantkrigsreglementet art. 23.c, den för Genève- konventionerna gemensamma art. 3 samt TP I art. 41 och 85.3 e. 46Jfr Romstadgan art. 8.2.b xxvi och 8.2.e viii, art. 77.2 i TP I samt art. 38 i FN:s barnkon- vention av . 2001/02:178. 48Romstadgan art. 8.2.b viii, art. 49 och TP I art. 85.4a. Av formuleringen framgår att ansvar endast är aktuellt för per- soner som i någon mening handlar för en ockupationsmakts räk- ning. Bestämmelsen är avsedd som skydd för ockuperade områden och förutsätter, i motsats till bestämmelsen i andra stycket punkt 2, inte användande av någon form av tvång. Den som i en internationell väpnad konflikt tvingar en medbor- gare i en stat som är motpart i konflikten att delta i stridshandling- ar mot den egna staten, döms enligt punkten 2 för krigsförbrytel- se.49 Bestämmelsen överlappar med den som finns i punkten 3, en- ligt vilken det är en krigsförbrytelse att i en internationell väpnad konflikt tvinga en skyddad person att tjänstgöra i en fientlig makts väpnade styrkor.50 Den förra bestämmelsen är snävare i sitt till- lämpningsområde på det sättet att den endast gäller tvång att delta i rena stridshandlingar men vidare på det sättet att den omfattar alla medborgare i motpartsstaten, även sådana som var i den tvingande statens tjänst innan striderna påbörjades. Personer som skyddas av bestämmelsen i punkten 3 är dels krigsfångar enligt , dels personer som enligt art. 4 i under konflikt eller vid ockupation befinna sig i händerna på part i konflikten eller ockupationsmakt, vars medborgare de ej äro. Vad som är otillåtet enligt den bestämmelsen är inte bara att tvinga en skyddad person att utföra stridshandlingar utan att överhuvudtaget tvinga en sådan person att tjänstgöra i en fientlig makts väpnade styrkor. Som framgår av lagtexten i såväl punkten 2 som punkten 3, krävs för straffbarhet att någon form av tvång har utövats. Det innebär att det inte är otillåtet att till de egna styrkorna värva krigsfångar eller andra som frivilligt vill kämpa mot den egna staten eller annars tjänstgöra i en fientlig makts väpnade styrkor. Slutligen finns i punkten 4 en bestämmelse som straffbelägger att i en internationell väpnad konflikt utan laga stöd frihetsberöva en skyddad person eller på ett oförsvarligt sätt dröja med att sända hem en krigsfånge eller civil som lagligen har berövats friheten.51 Utgångspunkten i väpnade konflikter är nämligen den att civilbe- folkningen i det område där konflikten pågår har en, med vissa un- dantag, oinskränkt rörelsefrihet. Ett generellt undantag gäller enligt art. 27 i med avseende på sådana kontroll- och säkerhetsåt- gärder i avseende på skyddad person, som må befinnas erforderliga 49Jfr Romstadgan art. 8.2.b xv, lantkrigsreglementet art. 23, art. 49-57 och art. 51. 50Jfr Romstadgan art. 8.2.a v, art. 130 och art. 147. 51Jfr Romstadgan art. 8.2.a vii (olaglig inspärrning), art. 147 och TP I art. 85.4 b. på grund av kriget. Dessutom gäller enligt art. 5 i samma konven- tion vissa undantag för skyddade personer som har ertappats som spioner eller sabotörer eller som annars är föremål för berättigad misstanke att ägna sig åt verksamhet riktad mot statens säkerhet. Jugoslavientribunalen fann i målet Celebici att det inte fanns grund för inspärrning i Celbici-lägret av en mängd civila som visserligen varit beväpnade men som inte utgjort något egentligt hot mot den kvarhållande makten.52 Ett frihetsberövande kan sakna laga stöd även om det ursprung- ligen skett lagenligt, nämligen om den lagliga grunden för frihets- berövandet inte längre föreligger.53 Hemsändande av en krigsfånge eller en civil får inte fördröjas på ett oförsvarligt sätt. Det måste således finnas ett godtagbart skäl för att inte skicka hem sådana personer. Ett sådant skäl kan naturligtvis vara att personen i fråga själv inte vill bli hemsänd. Krigsförbrytelse mot egendom och civila rättigheter 4 § För krigsförbrytelse döms den som plundrar en stad eller plats el- ler, utan att detta är nödvändigt av militära skäl, i stor omfattning för- stör, konfiskerar eller beslagtar annans egendom. Vid internationell väpnad konflikt och under ockupation döms för krigsförbrytelse även den som helt eller i betydande omfattning förkla- rar motpartens medborgares civila rättigheter eller deras rätt att få des- sa prövade i domstol för slutligt eller tillfälligt upphävda. I paragrafen finns bestämmelser om krigsförbrytelser som riktar sig mot egendom och civila rättigheter. Första stycket avser vissa typer av gärningar som riktar sig mot egendom. För det första är det en krigsförbrytelse att i en väpnad konflikt plundra en stad eller plats.54 Det är väl inte alldeles klart vad som i den internationella rätten avses med plundring men enligt Brottskriterierna skall tre förutsättningar vara uppfyllda: (1) tillägnande av egendom, (2) av- sikt hos gärningsmannen att tillägna sig egendomen för privat eller personligt bruk samt (3) tillägnelsen skall ha skett utan ägarens samtycke. I en kommentar till kriterium nr (2) sägs att därav följer 52Celebici rättegångskammaren, p 1131f. 53Jfr Brottskriterierna confined or continued to confine. Se också art. 41-42. 54Jfr Romstadgan art. 8.2.b xvi och 8.2.e v, Lantkrigsreglementet art. 28 och 47, GK I art. 15, art. 18, art. 18 samt art. 33. att ett beslagtagande av egendom som kan motiveras av militär nödvändighet inte kan anses som plundring.55 Vidare är det enligt första stycket en krigsförbrytelse att, utan att det är nödvändigt av militära skäl, utsätta egendom som tillhör motparten för omfattande förstörelse eller i stor omfattning kon- fiskera eller beslagta sådan egendom.56 Såväl privat som offentlig egendom skyddas genom bestämmelsen. Med förstörelse avses skadegörelse av olika slag men också t.ex. mordbrand eller sabota- ge. I bedömdes som förstörelse bl.a. att sätta eld på och riva ner byggnader och annan egendom. Konfiska- tion eller beslagtagande innefattar alla former av berövande av äganderätt eller dispositionsrätt till egendom, dvs. även ren stöld.57 Kraven på att förstörelsen skall ha varit omfattande eller att konfis- kationen eller beslagtagandet skall ha skett i stor omfattning inne- bär att enstaka eller begränsade incidenter faller utanför det krimi- naliserade området. Bedömningen av vad som kan ha varit nödvändigt av militära skäl får göras från fall till fall. Som princip gäller dock att undantag för militär nödvändighet endast kan godtas om de har stöd i någon av Haagkonventionerna eller eller någon an- nan internationell överenskommelse. Någon generell princip om att de humanitära reglerna får vika för militär nödvändighet finns inte.58 För krigsförbrytelse döms enligt andra stycket även den som helt eller i betydande omfattning förklarar motpartens medborgares civila rättigheter eller deras rätt att få dessa prövade i domstol för slutligt eller tillfälligt upphävda.59 Regeln gäller endast i internatio- nella väpnade konflikter och under ockupation. Med civila rättigheter avses i princip detsamma som enligt den europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna. Som framgår av lagtexten krävs att rättigheterna upphävts helt eller i betydande omfattning. Inte varje suspendering av civila rättigheter kan således föranleda straffansvar. Bestämmelsen bör tolkas mot bakgrund av att syftet med de bakomliggande reglerna i lantkrigs- 55Not 47 till Brottskriterierna avseende art. 8.2.b xvi. 56Jfr bl.a. Romstadgan 8.2.a iv, 8.2.b xiii och 8.2.e xii, Lantkrigsreglementet art. 23.g, GK I art. 50, art. 51, art. 137 samt art. 147 och 154. De olika bestämmelserna är delvis överlappande. 57Jugoslavientribunalen i Celebici, rättegångskammaren p. I Blaskic dömdes den ankla- gade bl.a. för att ha tillgripit pengar och smycken från ett antal privatpersoner och även från avlidna personer. 58För en diskussion om detta, se SOU 1984:56 s. 215 ff. Enligt kräver undantag för militär nödvändighet traktatstöd (s. 220). 59Jfr Romstadgan art. 8.2.b xiv, lantkrigsreglementet art. 23.h och art. 64. reglementet och är att säkerställa att ett fungerande rättssy- stem upprätthålls på ockuperad mark. Krigsförbrytelse mot särskilt skyddade insatser eller kännetecken 5 § För krigsförbrytelse döms den som 1.riktar ett anfall mot personal, anläggningar, material, enheter eller fordon som deltar i en humanitär biståndsinsats eller i en fredsbe- varande insats i överensstämmelse med principerna i Förenta na- tionernas stadga så länge som insatserna är berättigade till det skydd som tillkommer civila eller civil egendom enligt allmän folkrätt eller en överenskommelse med annan stat eller mellanfolklig organisation som är bindande för , 2.riktar ett anfall mot personal, byggnader, utrustning, medicinska enheter eller transporter som i överensstämmelse med folkrätten bär Röda korsets, Röda halvmånens eller någon annan av de av fyra Genèvekonventioner och första tilläggspro- tokoll särskilt skyddade kännetecknen eller 3.missbrukar ett kännetecken som avses under 2 eller parlamentär- flagga eller eller fiendens flagga eller militära beteckningar och uniform på ett sätt som leder till att någon dör eller drabbas av allvarlig skada. Bestämmelserna i denna paragraf avser krigsförbrytelser som riktar sig mot särskilt skyddade insatser eller kännetecken. Förfaranden som faller under bestämmelserna torde ofta vara straffbara även enligt bestämmelserna i 3 § och 4 §. Detta innebär inte i sig att mer än ett brott har begåtts men oberoende av antalsräkningen bör det självklart anges i såväl åtal som dom i vilka olika hänseenden som det föreligger överträdelser av bestämmelserna om krigsförbrytel- se.60 Bestämmelsen i punkten 1 avser angrepp mot personal, anlägg- ningar, material, enheter eller fordon som deltar antingen i en hu- manitär biståndsinsats eller i en fredsbevarande insats i överens- stämmelse med principerna i FN-stadgan.61 Det är först genom Romstadgan som denna gärningstyp uttryckligen har erkänts som en krigsförbrytelse, även om det i andra traktater finns stöd för att deltagare i denna typen av insatser åtnjuter ett särskilt skydd.62 I dessa andra traktater finns även bestämmelser som kan tjäna som vägledning vid bedömningen av vad som avses med en huma- nitär biståndsinsats eller en fredsbevarande insats. 60Se avsnitt 14.5 om konkurrens. 61Jfr Romstadgan art. 8.2.b iii och 8.2.e iii. 62TP I art. 70-71 samt konvention om skydd av personal i FN-insatser och därtill knuten personal (SÖ 1996:20). av art. 69-70 i TP I att med humanitär biståndsinsats avses bl.a. transport och utdelning av livsmedel, läkemedel, kläder och andra förnödenheter till civilbefolkningen i ett icke ockuperat område. Det skall observeras att skyddet i förevarande punkt inte tar sikte på insatser som utförs av Röda korset och andra organisationer som skyddas av bestämmelsen i punkten 2. När det gäller tolkningen av vad som avses med en fredsbevaran- de insats, kan art. 1 och 2 om skydd av personal i FN-insatser och därtill knuten personal tjäna till vägled- ning. Insatsen skall enligt denna konvention ha beslutats av FN och utföras i enlighet med och den får inte vara en s.k. tvingande insats enligt kapitel VII i , där FN- personalen uppträder som kombattanter. I en fredsbevarande insats har den militära personalen rätt att använda vapen endast i självför- svar. Skyddet enligt förevarande bestämmelse gäller dock inte bara FN-insatser i strikt mening utan även andra insatser som utförs i enlighet med principerna i . Med anfall avses i bestämmelsen detsamma som i art. 49 i TP I, nämligen en våldshandling, vare sig handlingen är offensiv eller de- fensiv. Som framgår av lagtexten, består skyddet mot dessa typer av angrepp så länge som insatserna är berättigade till det skydd som tillkommer civila eller civil egendom enligt allmän folkrätt eller för bindande överenskommelse med annan stat eller mellan- folklig organisation. Personer eller egendom som deltar i humanitä- ra biståndsinsatser behåller sitt skydd så länge de inte används di- rekt i stridigheter eller på ett effektivt sätt bidrar till någon parts militära agerande i konflikten.63 Bestämmelserna i punkt 2 och 3 avser brott som riktar sig mot särskilt skyddade kännetecken. De viktigaste av dessa är röda kor- set och motsvarande tecken för sjukvårdstjänsten vid krigsmakten (röd halvmåne samt rött lejon och röd sol i vitt fält). Även i freds- tid har rödakorsmärket ett särskild skydd enligt svensk lag (lag 1953:771 om skydd för vissa sjukvårdsbeteckningar m.m.). Att se över denna lagstiftning har inte ingått i våra direktiv. Vi vill emel- lertid stryka under att respekten för rödakorsmärket i väpnade konflikter förutsätter att märket också respekteras under fredstid. Genom punkten 2 straffbeläggs anfall som riktar sig mot perso- nal, byggnader, utrustning, medicinska enheter eller transporter som bär ett skyddat kännetecken.64 Bestämmelsen har sin bakgrund i ett stort antal bestämmelser i de olika och 63Se bl.a. TP I art. 13, 51 och 52 samt GK I art. 21, art. 34 och art. 19. 64Jfr Romstadgan art. 8.2.b xxiv och 8.2.e ii. i TP I.65 Skyddet förutsätter att kännetecknet används i överens- stämmelse med folkrätten, dvs. det gäller inte om den person eller egendom som bär kännetecknet inte har rätt att bära detta eller be- går handlingar som är skadliga för fienden.66 Med anfall avses här detsamma som i punkten 1. För krigsförbrytelse döms enligt punkten 3 den som missbrukar ett kännetecken som avses i punkten 2 eller parlamentärflagga eller FN:s eller fiendens flagga eller militära beteckningar och uniform.67 För straffbarhet krävs dock att någon till följd av missbruket dör eller drabbas av en allvarlig skada. Regler om parlamentärer finns Haagkonventioner men förevarande bestämmelse har sitt ursprung i TP I, som gäller i internationella väpnade kon- flikter och i Romstadgan finns denna gärningstyp inte med bland brotten i icke-internationella väpnade konflikter. Enligt vår be- dömning är brottet emellertid enligt allmän folkrätt erkänt som ett brott som kan begås även i icke-internationella konflikter, varför vi inte föreslår någon sådan begränsning. Missbruk av de kännetecken och andra objekt som skyddas av bestämmelsen kan ske på många olika sätt. Det kan t.ex. ske genom föregivande av avsikt att förhandla under parlamentärflagga,68 att angripa fienden iklädd dennes uniform eller med förande av dennes flagga,69 eller att öppna eld mot fienden från ett fordon eller en byggnad som bär Röda korsets eller andra skyddade emblem.70 Krigsförbrytelse genom användning av förbjudna stridsmetoder 6 § För krigsförbrytelse döms den som 1.med användning av förrädiskt förfarande dödar eller sårar någon som tillhör motpartens väpnade styrkor, 2.beordrar eller hotar med att inte kommer att ges, 3.använder en skyddad person för att genom hans eller hennes när- varo motverka att motparten går till angrepp mot vissa platser, områden eller väpnade styrkor, 4.riktar ett anfall mot ett militärt mål i medvetande om att anfallet också kommer att leda till att civila kommer att dödas eller skadas eller civil egendom förstöras i en omfattning som saknar propor- 65Se bl.a. GK I art. 24-27, 36, och 39-44, art. 42-44, art. 18-22 samt TP I art. 8, 12-13, 15, 18 och 21 ff. 66Se t.ex. TP I art. 13. 67Jfr Romstadgan art. 8.2.b vii, Lantkrigsreglementet art. 23.f, TP I art. 38, 39 och 85.3 f. 68TP I art. 37. 69TP I art. 39. 70TP I art. 38. tion i förhållande till den konkreta och omedelbara övergripande militära fördel som kan förväntas, 5.riktar ett anfall mot en civilbefolkning som sådan eller enskilda ci- vila som inte deltar i stridigheterna, 6.i avsikt att utnyttja utsvältning av en civilbefolkning som strids- metod berövar denna förnödenheter som är nödvändiga för dess överlevnad eller i strid med folkrätten förhindrar hjälpsändningar, 7.riktar ett anfall mot städer, byar, bostäder eller byggnader som inte försvaras och som inte utgör ett militärt mål eller 8.riktar ett anfall mot byggnader som är avsedda för religion, under- visning, konst, vetenskap eller välgörande ändamål, mot historiska minnesmärken, kulturegendom, sjukhus eller uppsamlingsplatser för sjuka och sårade eller mot annan civil egendom som inte utgör ett militärt mål. Vid internationell väpnad konflikt döms för krigsförbrytelse även den som anfaller ett militärt mål i medvetande om att anfallet också kommer att leda till vidsträckta, långvariga och allvarliga skador på den naturliga miljön i en omfattning som saknar proportion i förhållande till den konkreta och omedelbara övergripande militära fördel som kan förväntas. I framför allt Haagkonventioner, men även på annat håll, finns en mängd regler om hur krigföring får gå till och om strids- metoder som är förbjudna. I denna paragraf har samlats bestäm- melser som gör det straffbart att använda sådana förbjudna strids- metoder. Som framgår, gäller bestämmelserna i första stycket i så- väl internationella som icke-internationella väpnade konflikter me- dan bestämmelsen i andra stycket gäller enbart i internationella väpnade konflikter. Med hänsyn till att andra stycket tar direkt sik- te på stridshandlingar så har ockupation inte nämnts särskilt. Vid en jämförelse med bestämmelserna i finner man att vissa av de gärningar som anges i första stycket i Romstadgan inte tagits upp som brott som kan begås i icke-internationella konflik- ter. Enligt vår bedömning står emellertid dessa gärningar i strid med allmän folkrätt även när de begås i en sådan konflikt. Bestämmelsen i första stycket punkten 1 skall läsas mot bakgrun- den av att det enligt krigets lagar inte är förbjudet att döda eller såra någon som tillhör motpartens väpnade styrkor. Det får dock, som framgår av bestämmelsen, inte ske genom användning av för- rädiskt förfarande.71 Förrädiskt förfarande är enligt art. 37 i TP I att, i avsikt att missbruka detta, förmå någon att tro sig vara berät- tigad till skydd eller skyldig att ge skydd enligt folkrättens regler i väpnade konflikter. I artikeln ges också exempel på vad som kan 71 Jfr Romstadgan art. 8.2.b xi och 8.2.e ix., Lantkrigsreglementet art. 23.b samt TP I art. 37. vara ett sådant förfarande. Det rör sig om felaktigt användande av en skyddad ställning som parlamentär, sårad eller sjuk. Det kan också gälla att på olika sätt simulera skyddad ställning som civil eller som militär tillhörande neutral stat eller FN. Vid bedömande av vad som är ett förrädiskt förfarande skall emellertid beaktas att det inte är otillåtet att använda sig av krigs- list. Som krigslist betecknas enligt art. 37.2 i TP I handlingar vilka är avsedda att vilseleda en motpart eller att locka denne att begå oöverlagda handlingar, men som inte kränker folkrättens regler till- lämpliga i väpnade konflikter, och som inte är förrädiska då de inte falskt utnyttjar motpartens förtroende i vad avser skydd under folkrätten. Följande handlingar anges som exempel på krigslist: an- vändning av kamouflage, skenmål, skenoperationer eller missledan- de information. För krigsförbrytelse döms enligt första stycket punkten 2 den som beordrar eller hotar med att inte kommer att ges.72 är liktydigt med att ge nåd åt en motståndare som försatts ur strid- bart skick eller som har lagt ner sina vapen. Enligt Brottskriterier- na, som knyter nära an till lydelsen av art. 40 i TP I, krävs för straffbarhet (1) att gärningsmannen har förklarat eller beordrat att det inte skall finnas några överlevande, (2) att förklaringen eller ordern givits för att hota en motståndare eller för att föra strid med utgångspunkten att det inte skall finnas några överlevande samt (3) att gärningsmannen befunnit sig i en position där han haft effektivt befäl eller effektiv kontroll över de underlydande styrkor till vilka förklaringen eller ordern har riktats. Det är inte tillåtet att använda s.k. mänskliga sköldar.73 Detta av- speglas i första stycket punkten 3, enligt vilken det är en krigsförbry- telse att använda en skyddad person för att genom dennes närvaro motverka att motparten går till angrepp mot vissa platser, områden eller väpnade styrkor.74 En sådan gärning kan även utgöra en krigs- förbrytelse enligt 3 § andra stycket p 5,75 men till skillnad från vad som gäller enligt den bestämmelsen krävs enligt förevarande be- stämmelse inte att den som har utsatts för gärningen har lidit skada av den. Ansvar enligt denna bestämmelse kan drabba inte bara den som flyttar skyddade personer till vissa platser utan också den som utnyttjar sådan platser där skyddade personer befinner sig för att 72Jfr Romstadgan art. 8.2.b xii och 8.2.e x, Lantkrigsreglementet art. 23.d samt TP I art. 40. 73Se art. 23, art. 28 och TP I art. 51.7. 74Jfr Romstadgan art. 8.2.b xxiii. 75Jugoslavientribunalen i Aleksovski, rättegångskammaren p. 87 ff och Blaskic, rättegångs- kammaren p. gömma eller skydda militära mål. Det kan t.ex. gälla den som place- rar ut soldater eller militära fordon bland civilbefolkningen i ett område eller som transporterar soldater i flyktingkonvojer. Det förtjänar att påpekas att den omständigheten att en part använder sig av mänskliga sköldar inte ger motparten rätt att angripa på ett sätt som annars är folkrättsstridigt. Det är en grundregel i väpnade konflikter att de stridande par- terna skall göra åtskillnad mellan civil egendom och militära mål och endast rikta sina operationer mot militära mål.76 Såvitt gäller egendom är militära mål endast sådan egendom som på grund av art, läge, ändamål eller användning effektivt bidrar till de militära operationernas genomförande och vars totala eller delvisa förstöring, beslagtagande eller neutralisering under de vid tidpunk- ten gällande förhållandena medför en avgjord militär fördel.77 An- fall på militära mål i denna mening är således primärt tillåtna. De får emellertid inte ske på ett urskiljningslöst sätt. Enligt första stycket punkten 4 är det sålunda en krigsförbrytelse att anfalla ett militärt mål i medvetande om att angreppet också kommer att leda till att civila kommer att dödas eller skadas eller civil egendom förstöras i en omfattning som saknar proportion i förhållande till den konkre- ta och omedelbara övergripande militära fördel som kan förvän- tas.78 Enligt art. 85.3.c i TP I skall inledande av anfall mot anlägg- ningar eller installationer som innehåller farliga krafter betraktas som en svår överträdelse av protokollet under vissa förutsättningar. De anläggningar och installationer som avses är som framgår av art. 56 dammar, och kärnkraftverk som enligt denna artikel inte får anfallas även om de utgör militära mål i det fall att det finns ris- ker för svåra förluster bland civilbefolkningen. Bestämmelsen i art. 85.3.c har inte någon direkt motsvarighet i Romstadgan. Vi har övervägt om en sådan borde införas i den svenska lagen. Skaderek- visitet i bestämmelsen i TP sträcker sig emellertid inte längre än det som gäller enligt den här aktuella punkten. Detta innebär att anfall mot dammar, och kärnkraftverk under sådana förhållanden som sägs i art. 85 i TP är straffbara enligt denna punkt i de fall som de kan sägas utgöra militära mål. Vi har därför inte föreslagit någon särskild lagstiftning. Nämnas bör att i det fall som en anläggning eller installation inte utgör ett militärt mål så är anfall straffbart enligt punkt 8 i vårt förslag utan något krav på skada. 76Jfr TP I art. 48. 77TP I art. 52.2 78Jfr Romstadgan art. 8.2.b iv samt TP I art. 51.5 b och 85.3 b. Att anfalla en civilbefolkning som sådan eller enskilda civila är enligt första stycket punkten 5 en krigsförbrytelse.79 Beträffande vad som avses med civilbefolkning och civila kan hänvisas till kommen- taren till 2 §.