sou · GQB370d3 · 2003-01-01 00:00:00 — Utredningen anser att de nya polishögskolorna i kombination med lokal rekrytering är den lösning som har de bästa möjligheterna att påverka rekryterings- svårigheterna. Lokal rekrytering och viss styrning av intagningen till Vid de besök som utredningen gjort vid polismyndigheterna främst i landets norra län, har det framkommit att den lokala rekrytering- en från de områden där det är brist på poliser bör öka. Utredningen delar dessa polismyndigheters uppfattning om värdet av den lokala rekryteringen. Ett av de säkraste sätten att få Överväganden och förslag – komplettering av polisresurser i glesbygdsområden en person att söka sig till och stanna i en bristort är att denne har sitt ursprung och sina rötter eller annan stark anknytning dit. Det är därför viktigt att rekrytera lokalt. För att garantera särskilda grupper en utbildningsplats måste antagningen till styras. Utredningen avser inte att föreslå kvotering, men vid två lika goda sökande skulle det kunna ses som en merit, bland många andra, att den sökande vill bo och arbeta i t.ex. norra inland. Det skulle kunna kallas hemortspoäng vid konkurrensen om platserna till . Naturligtvis förutsätts att personen i övrigt har erforderliga kvalifikationer för att komma in på . Av budgetpropositionen (prop. 2001/02:1) framgår att arbetar aktivt för att ytterligare höja intresset för utbildningen, med syfte att få fler kvinnor och personer med olika etniskt ursprung att söka till polisutbildningen. Enligt utredningens mening bör på liknande sätt arbeta aktivt såvitt avser rekrytering av personer från län med rekryteringssvårigheter. Utredningen föreslår därför att Rikspolis- styrelsen bör ange principer för rekrytering för att öka intagningen av personer från dessa län. 19.1En bedömning av ekonomiska konsekvenser avseende förslag till renodling av polisens arbetsuppgifter De ekonomiska konsekvenserna kan sammanfattas i två punkter. För det första kommer ett genomförande av utredningens förslag resultera i att vissa intäkter som tidigare gått till staten nu uteblir och i stället går till kommunerna som finansiering för de uppgifter som förs över. Staten får således minskade intäkter. För det andra frigörs resurser inom polisen genom att vissa arbetsuppgifter överförs till kommunen, annan myndighet eller förslås upphöra. Detta kan ses som nya resurser som tillfaller staten. Den personal som frigörs blir en ren resursförstärkning hos polisen. I något fall gör utredningen bedömningen att överföring av arbetsuppgifter också kommer att få som konsekvens att i vart fall viss del av personalen förs över till annan huvudman. I detta avsnitt görs en bedömning av konsekvenserna i dessa avseenden. Det är viktigt att påpeka att bedömningarna i stor utsträckning bygger på förhållandevis osäkra skattningar. Skälet till detta är att uppgifter av det slag som utredningen behövt inte finns tillgängliga i polisens ekonomiska redovisning. Inte heller har det varit möjligt att med rimliga tidsinsatser kunna inhämta preciserade uppgifter. De uppgifter som lämnas i detta avsnitt bygger således på ett mer eller mindre osäkert underlag. Vissa uppgifter har emellertid varit lättare att skatta kostnaderna för medan andra varit mer osäkra. Utredningen skickade i samband med arbetet med det första delbetänkandet ut en enkät till polismyndigheterna och till de fackliga organisationerna. Enkät- svaren har använts för att bedöma kostnader och omfattning av vissa arbetsuppgifter. Utredningen har också besökt flera myndigheter för att få kompletterande och fördjupade uppgifter. Vidare har i bistått utredningen med underlag och material som använts för att göra riksbedömningar. Slutligen bygger bedömningarna på den analys av de ekonomiska konsekvenserna som SCB gjort på uppdrag av utredningen. Trots den stora osäkerheten i underlaget anser utredningen att det är angeläget att få en, åtminstone grov uppskattning, av de ekonomiska effekterna. Ekonomiska konsekvenser för staten För de verksamheter där polismyndigheten är tillstånds- myndighet tas avgifter ut som tillfaller staten. När det gäller ansökningsavgifterna för anlitande av stämningsmän får dessa disponeras av polismyndigheten. Intäkter som uteblir där uppgiften förs till kommun Utredningen har, mot bakgrund av de uppgifter som funnits till hands och de skattningar som kunnat göras, gjort följande beräkningar. Tillståndsärenden enligt 3 kap. ordningslagen (1993:1617) Tillstånd att bedriva hotell- och Vad gäller intäkter för tillstånd beträffande explosiva varor som handläggs av polismyndigheten kan endast en grov skattning göras. Om det görs ett antagande att den genomsnittliga intäkten är uppstår ett inkomstbortfall på . Dessutom kommer intäkterna för hittegodshanteringen att falla bort. Dessa intäkter finns inte redovisade i polisens ekonomi- Det finns dock goda skäl att anta att det handlar om ytterst marginella intäkter. Ovan redovisade intäkter (38,om de osäkra uppgifterna avseende tillstånd beträffande explosiva varor och hittegods inte medräknas) uteblir för statens del eftersom uppgifterna överförs till kommunen. Övriga förändringar av intäkter Utredningens förslag att uppgifter avseende parkeringsanmärk- ningar överförs till kommunerna får även effekter på intäkter. erhåller en andel av felparkeringsavgiften. intäkt i denna del uppgår till . Eftersom uppgiften försvinner från kommer inte heller ha kostnader för denna arbetsuppgift. Av den tidigare nämnda rapporten från (ESV 2002:9) framgår att kostnader för denna verksamhet överstiger intäkterna. Om arbetsuppgifterna förs bort från blir resultatet således positivt. Polismyndigheterna intäkter för stämningsmannaverksamhet uppgår till . Denna intäkt kommer i stället tillfalla kronofogdemyndigheten. Om ungefär hälften av de nuvarande stämningsmännen kommer att följa med över till kronofogdemyndigheten minskar polisens kostnad i ungefär motsvarande omfattning som intäktsförlusten. Ekonomiska konsekvenser för kommun och landsting Samtliga uppgifter som överförs från polisen till kommunerna föreslås avgiftsfinansieras. Därmed uppstår inga ökade kostnader i den kommunala verksamheten. Kommunerna ges genom de förslagna lagbestämmelserna också möjlighet att samverka, vilket gör att det skapas förutsättningar för de små kommunerna att klara uppgifter som inte är vanligt förekommande. Utredningen förslår att reglerna om i vilka situationer kommun och landsting får begära handräckning av polis och hur denna begäran ska vara utformad förtydligas. Kommun och landstings egna kostnader kan komma att öka i detta avseende. Utredningen anser dock inte att det handlar om överföring av uppgifter från stat till kommun som skall täckas av nya medel. I stället bör det betraktas som att samma ansvarsfördelning som tidigare gäller, dock med vissa förtydliganden. Resurser som frigörs genom att uppgifter förs från polisen Utredningen föreslår att handläggningen av de tillstånd beträffande explosiva varor som handläggs vid polismyndigheten skall föras över till kommunerna. Detta kan uppskattas innebära en resursbesparing på tio årsarbetskrafter (åa). Utredningen förslår också att tillståndsgivning för hotell- och pensionatverksamhet skall föras över till kommunerna. Även denna uppgift beräknas ta ca tio åa i anspråk. Vidare förslår utredningen att tillstånd att använda offentlig plats, tillstånd för sprängning, tillstånd att använd skjutbana som inte hör till försvarsmakten samt tillstånd att använda pyrotekniska varor förs över till kommunen. Detta uppskattas ta sammantaget 55 åa i anspråk. Eftersom dessa uppgifter föreslås finansieras genom avgifter i den kommunala verksamheter finns inget skäl att överföra resurser till kommunerna. Utredningen föreslår vidare att hittegodsverksamheten skall läggas på entreprenad som ett försök i fyra län. Utifrån erfarenheter i synes det vara helt möjligt att verksamheten kan gå med vinst. Den ekonomiska effekten om utredningens förslag tillämpas i hela landet, blir relativt omfattande. Utredningen uppskattar att ca 200 åa skulle kunna frigöras. Hur stor effekten blir vid en försöksverksamhet är naturligtvis beroende av vilka län som kommer att finnas med i försöket. Utredningen föreslår att reglerna avseende polisens skyldighet att bistå andra myndigheter med handräckning stramas upp. Antalet handräckningsärenden beräknas till mellan 25 000 och 30 000 . Vissa av dem är mycket tidskrävande medan andra handlar om mer begränsade tidsinsatser. Det är dock inte möjligt att bedöma hur stor del av handräckningsuppdragen som kan komma att försvinna om nya regler införs. Det är även vanskligt att ange en medeltidsåtgång för uppdragen. För att få en tydligare bild av hur stor del av handräckningsärendena som kan tänkas påverkas har uppgifter inhämtats från polismyndigheterna. Av dessa uppgifter framkommer att uppfattningen av hur stor andel av handräckningsärendena som av polismyndigheten bedömts vara obefogade, varierar kraftigt mellan myndigheterna. Några myndigheter menar att det handlar om enskilda undantag medan andra anser att majoriteten av ärendena är sådana där polisens särskilda befogenheter och kompetens inte fordrats. Om man, bara som ett räkneexempel, antar att antalet handräckningsärenden minskar med tjugo procent och att varje ärende tar i snitt (dvs. två poliser under vardera ) blir resursvinsten ungefär tio årsarbetskrafter. Om antagandet i stället är att ärendemängden blir lägre och att varje ärende tar i anspråk frigörs dubbelt så många poliser. Om ärendena tar i snitt och hälften av dem försvinner frigörs 60 åa. Det är dock inte möjligt att göra en bedömning som kan ligga till grund för beräkningar om resursvinster i denna del. Kommun och landstings egna kostnader kan komma att öka i detta avseende. Utredningen anser dock inte att det handlar om överföring av uppgifter från stat till kommun som skall täckas av nya medel. I stället bör det betraktas som att samma ansvarsfördelning som tidigare gäller, dock med vissa förtydliganden. Stämningsmannaverksamheten beräknas omfatta 185 åa. Kostnaden för den beräkna beräknas uppgå till . Utredningen har gjort bedömningen att kronofogde- myndigheten har förutsättningar att effektivisera verksamheten vid en överföring. Vid en överföring av verksamheten till kronofogd- myndigheten menar utredningen att avgifterna kan komma att höjas eftersom verksamheten är underfinansierad. Det bör finnas ett visst utrymme att höja avgiften eftersom den varit oförändrad . Utredningen anser att en mindre avgiftshöjning i kombination med effektivisering av verksamheten gör att de ekonomiska konsekvenserna för de myndigheter som anlitar stämningsmän blir begränsade. I remissvaren har det också framförts missnöje med hur dagens stämningsmannaverksamhet fungerar. Ett vanligt skäl till att domstolsförhandlingar ställs in i brottmål är att delgivningar misslyckats. Det är därför av största vikt att verksamheten fungerar på ett effektivt sätt. Ett förändrat huvudmannaskap då det gäller stämningsmannaverksamheten kan antas bidra till effektivitets- vinster hos de allmänna domstolarna. kan det inte uteslutas att domstolarnas kostnad kan komma att öka något genom att avgiften för att anlita stämningsman kan komma att höjas. En viss kostnadsökning får dock betraktas som rimligt med tanke på att denna avgift, såsom tidigare påpekats, inte ökat under de senaste tio årens. Utredningen anser att kostnaderna för myndigheter som anlitar stämningsmän för delgivning måste följas noga. En överföring av stämningsmannaverksamheten får också personalkonsekvenser. Eftersom det är fråga om överföring av verksamhet skall personalen som arbetar i denna verksamhet erbjudas att följa med till den mottagande myndigheten. Utredningen menar att om hälften av personalen kommer att följa med till kronofogdemyndigheten kommer kostnaden för dessa att täckas genom de avgifter som tas in. Om personalkostnaderna blir högre får detta täckas genom höjda avgifter. Antalet personer som frigörs inom polisen beräknas uppgå till 90 åa. Utredningen föreslår att samtliga uppgifter poliser har gällande parkeringsanmärkning övergår till kommunen. Här avses såväl utfärdande av parkeringsanmärkning som arbetet med rättelse, bestridande och överklagande. Mot bakgrund av uppgifter i den tidigare nämna rapporten från , (ESV 2002:9), bedöms att denna förändring skulle leda till att personal motsvarade en kostnad på ca frigörs. Om av denna personalkategori är polisutbildad och resten civilanställda beräknas summan motsvara ca 70 helårsanställningar. Dock förlorar staten intäkter vilket redovisats ovan. Utredningen förslår att polisen skall upphöra med att ta emot förlustanmälningar. Denna arbetsuppgift beräknas ta 50 åa i anspråk. Inhägnad av övergivna gruvhål föreslås överföras till Bergsstaten. Dock bedöms myndigheten klara detta utökade arbete inom ramen för sina resurser. Däremot måste en resursförstärkning överföras till Bergsstaten motsvarande de externa kostnader som polismyn- digheten har avseende material och expertmedverkan. En mycket osäker gissning är att uppgiften inom polismyndigheten tar i anspråk som genom förslaget skulle frigöras för arbets- uppgifter inom kärnverksamheten. Utredningen föreslår att parkeringsvakter i större utsträckning än vad som är fallet , inom ramen för gällande regelverk, tas i anspråk för trafikövervakningsuppgifter. Det gäller arbetsuppgifter som utförs av polisen och som parkeringsvakter bör kunna genomföra i större utsträckning. Hur stora effekterna av en sådan förändring blir är svårt att ange. Drygt 800 poliser arbetar med trafikövervakning. Om av deras uppgifter skulle föras över på parkeringsvakter skulle det innebära en resursförstärkning motsvarande 40 åa till polisens kärnverksamhet. Hur stort utnyttjandet av parkeringsvakter kommer att bli är som nämnts emellertid omöjligt att ange. Det avgörande här är polismyndig- heternas egna ambitioner och viljeinriktning inom detta område. I detta sammanhang skall även noteras att om polismyndigheten ger parkeringsvakter i uppdrag att biträda med trafikövervaknings- uppgifter i form av trafikdirigering där polismyndigheten har rätt att ta ut avgift från exempelvis den som anordnar en offentlig tillställning är det rimligt att polismyndigheten ersätter parkerings- vakterna i motsvarande mån. Detta innebär visserligen inte någon intäktsförlust för staten men däremot en utgift för polismyndigheten. Det skall dock beaktas att polismyndigheten avlastas från arbetsuppgiften i motsvarande mån. Som nämnts är de ekonomiska konsekvenserna högts osäkra. Vad gäller utökad användning av parkeringsvakter menar utredningen att det är rimligt att kostanden ryms ramen för polisens budget. Vinsten för polisens del skulle dels bli att polisutbildad personal frigörs för viktig kärnverksamhet som inte kan överlåtas på annan, dels att det kan användas personal till en lägre kostnad. De intäkter som staten förlorar genom utredningens förslag beräknas uppgå till . Då har inte de med osäkra intäkterna avseende tillstånd beträffande explosiva varor och hittegods medräknats. Inte heller har minskade intäkter för stämningsmannaverksamheten () medräknats. Skälet är att utredningen bedömt att motsvarande personal kommer föras över till kronofogdemyndigheten. Å andra sidan, om utredningens förslag genomförs fullt ut, vinner polisverksamhe- ten frigjorda resurser motsvarande ca 500 helårsanställningar. Därtill kommer de resurser som frigörs genom striktare tillämp- ning av reglerna för handräckning. Viktigt att notera är att detta gäller under förutsättning att hittegodsverksamheten fullt ut läggs på entreprenad. Kostnaden för de minskade intäkterna kan antingen täckas genom att polisens budgetram minskas med motsvarande summa eller att nya resurser tillförs. Syftet med utredningen är att frigöra resurser för kärnverksamhet. Om polisens budget minskar utifrån förslagen i utredningen har syftet i utredningens direktiv inte uppnåtts. Utredningens uppfattning är således att polisens budgetram inte bör minskas utan att de resurser som frigörs stannar inom polisens kärnverksamhet. 19.2Ekonomiska konsekvenser för komplettering av polisens resurser i glesbygd Utredningen föreslår att polisens resurser i glesbygd skall kompletteras genom ökade möjligheter att ta ordningsvakter i anspråk. Utredningen föreslår vidare att det utvecklas en försöksverksamhet i fyra län. Syftet med detta är både att pröva modellens bärkraft, identifiera vilka utvecklingsbehov som finns samt att få en bättre bild av de ekonomiska effekterna. Kostnaderna för försöksverksamheten kan delas upp i två delar. Dels handlar det om utbildningskostnader. Utredningen menar att det är nödvändigt att den grupp ordningsvakter som kommer att ges utökade befogenheter för att komplettera polisens insatser också ges mer utbildning än normalt. bekostar ordningsvakterna själva sin utbildning. Utredningen anser dock att denna kompletterande utbildning skall bekostas av polismyndigheten, åtminstone . Den andra kostnaden gäller ersättning till ordningsvakter de tas i anspråk. har ordningsvakter en utbildning . Denna grundutbildning kostar . Dessutom tas en avgift om för förordnandet ut som gäller . Ordningsvakten bekostar själv såväl utbildning som avgiften för förordnandet. Det är enligt utredningen, utifrån de nya befogenheter som tillförs ordningsvakten rimligt att den kompletterande utbildningen omfattar . En rimlig kostnad för denna skulle då vara . Den sammantagna utbildningskostnaden påverkas av vilka län som kommer att vara försökslän och hur många ordningsvakter de aktuella försökslänen kan tänkas ta i anspråk. utsedda är det inte möjligt att uppskatta någon kostnad för utbildningen av ordningsvakter. Ersättning för utfört arbete Modellen bygger på att de ordningsvakter som anlitas skall ersättas . Den exakta timkostnaden får avtalas mellan ansvarigt försökslän och den ordningsvakt som anlitas. varierar timkostnaden för dessa. Den sammantagna kostnaden beror naturligtvis på vilka län som kommer att bli försökslän och i vilken omfattning man kommer att ta ordningsvakternas resurser i anspråk. Innan försökslänen är utsedda är det inte möjligt att närmare ange kostnaden för försöksverksamheten. är det rimligt att vissa av polisens egna kostnader för t ex övertid och beredskap kan komma att minska. , då kostnader och effekter är osäkra, bör dock de myndigheter som ingår i försöksverksamheten tillföras extra resurser. Resurserna skall täcka såväl utbildning som övriga driftskostnader. När det gäller ett genomförande av utredningens förslag avseende en överflyttning av stämningsmannaverksamheten från polismyn- digheten till kronofogdemyndigheten kommer det att fordras en del arbete med personalfrågor. Förslaget innebär att bestämmel- serna om övergång av verksamhet som anges i 6 b § lagen (1982:80) om anställningsskydd skall tillämpas. Dessa bestämmelser innebär att de rättigheter och skyldigheter på grund av de anställningsavtal och de anställningsförhållanden som gäller för övergången övergår på den nya arbetsgivaren. De åtgärder som måste vidas både inom polismyndigheterna och inom kronofogde- myndigheterna vid ett genomförande av förslaget är naturligtvis beroende av hur stor del av personalen som är verksamma inom stämningsmannaverksamheten inom polismyndigheterna som väljer att acceptera ett erbjudande att följa med till Mot bakgrund härav bedömer utredningen att bestämmelserna i denna del kan träda i kraft tidigast . Övriga föreslagna ändringar bedöms kunna träda i kraft . Utredningen har under respektive avsnitt lämnat utförliga kommentarer och skäl för de författningsförslag som ges i detta betänkande. Därför är författningskommentarerna begränsade till att i huvudsak avse hänvisningar till de avsnitt i betänkandet där respektive bestämmelse berörs. 20.1Förslag till lag om försöksverksamhet om att ta i anspråk ordningsvakter för ytterligare arbetsuppgifter Genom paragrafen utvidgas ordningsvaktens arbetsområde och arbetsuppgifter. Ordningsvakt får förordnas att biträda polisen i dess arbete för att medverka till att upprätthålla allmän ordning och säkerhet samt i övrigt tillförsäkra allmänheten skydd och annan hjälp. ges sålunda möjlighet att förordna ordningsvakter för arbetsuppgifter som innebär att ordningsvakten biträder polisen i dess arbete. Innebörden härav har behandlats i avsnitt 18.5.4 och 18.5.5. Paragrafens innebörd behandlas även i avsnitt 18.5.6 och 18.5.8. Begreppet medverka till att upprätthålla allmän ordning och säkerhet är hämtat från 1 § polislagen (1984:387) som anger polisverksamhetens ändamål. Innebörden är avsedd att vara densamma. Av andra stycket framgår att ordningsvakten får arbeta inom ett eller flera län. Ordningsvakten är sålunda inte begränsad till något till ytan begränsat område såsom en lokal eller liknande. Bestämmelsen behandlas i avsnitt 18.5 och särskilt i avsnitt 18.5.12. En förutsättning för att få förordnande att biträda polisen i dess arbete är att ordningsvakten genomgår kompletterande utbildning. De utökade arbetsuppgifterna nödvändiggör ytterligare utbildning. Det krävs att den sökande har grundläggande ordningsvakts- utbildning eller annan liknande utbildning som kan bedömas motsvara sådan utbildning innan den kompletterande utbildningen genomgås. Utbildningens innehåll har behandlats i avsnitt 18.5.12. Bestämmelsen behandlas i avsnitt 18.5.4, 18.5.5 och 18.5.6. I bestämmelsen anges förutsättningarna för att en ordningsvakt som fått förordnande att biträda polisen skall få tjänstgöra. Dels krävs ett beslut från polismyndigheten som ordningsvakten skall tas i anspråk för tjänstgöring, dels krävs att ordningsvakten endast får utföra arbete under ledning av en polisman. Bestämmelsen behandlas under avsnitt 18.5.3. Hänvisningen till de angivna bestämmelserna i ordningslagen medför att bestämmelserna gäller även den ordningsvakt som ges rätt att biträda polisen. De regler som hänvisas till berör huvudsakligen kvalifikationskrav, förordnande, allmänna åliggan- den, återkallelse av förordnanden och tystnadsplikten. Dessa bestämmelser behandlas i avsnitt 17.3. Samma regler om förordnande gäller som . En ordningsvakt förordnas av om tjänstgöringsområdet berör flera polisdistrikt och i övriga fall av polismyndigheten. I förordnandet skall anges för vilken verksamhet och inom vilket område förordnandet gäller. Detta innebär för förordnande enligt 1 § denna lag att det av förordnandet skall framgå att det avser att ordningsvakt skall biträda polisen samt att förordnandet gäller inom det eller de län som ordningsvakten förordnats inom. Ordningsvakten lyder under polismyndigheten i det distrikt där han tjänstgör. Han är skyldig att lyda en order som en polisman meddelar i tjänsten om det inte är uppenbart att den inte angår tjänstgöringen som ordningsvakt eller att den strider mot lag eller annan författning. Vidare gäller att en ordningsvakt skall hålla polismyndigheten underrättad om förhållanden som rör hans verksamhet och är av sådan art att de bör komma till myndighetens kännedom. En ordningsvakt får för att verkställa en åtgärd inte använda strängare medel än förhållandena kräver. Han bör i första hand söka vinna rättelse genom upplysningar och uppmaningar. När en ordningsvakt ingriper skall han se till att åtgärden inte väcker onödig uppmärksamhet eller orsakar större olägenhet än som är oundviklig med hänsyn till dess syfte. Hänvisningen till 9 § innebär att de bestämmelser som enligt ordningsvaktslagen (1980:347) gäller beträffande återkallande av ett ordningsvaktsförordnande skall gälla även beträffande återkallande av ett förordnande som meddelats med stöd av denna lag. Om en ordningsvakt inte längre uppfyller de villkor som anges i 4 § ordningsvaktslagen får förordnandet återkallas. Detsamma gäller när det finns något annat särskilt skäl för återkallelse. Vidare finns möjlighet att avstänga ordningsvakten från tjänstgöring.