sou · GQB389 · 2003-01-01 00:00:00 — Maj:t tagit ställning till vissa spörsmål i sam- band med denna fråga.150 påmindes regeringen återigen om önskemålet om en lagstiftning som möjliggjorde till- fälligt omhändertagande av svenska medborgare, som under krig kunna antagas vara till fara för rikets säkerhet.151 I en PM till inri- kesministern informerade statspolisintendenten om de beredskapsåtgärder som vidtagits av säkerhetspolisen där det fram- hölls att vissa förberedelser har även vidtagits, som bygger på ännu ej promulgerade lagar angående processuella tvångsmedel m.m.. Ifråga om svenska medborgare, som kan anses utgöra en säkerhetsrisk i sådan grad att de böra omhändertagas, har statspolisintendenten i av- vaktan på legal grund för sådant omhänderta- gande utarbetat vissa riktlinjer samt uppgjort namnförslag. Dessa riktlinjer och namnförslag skall underställas Kungl. Maj:t för godkän- nande.152 utreddes frågan av en arbetsgrupp med represen- tanter från bl.a. , invandrarverket och säker- hetspolisen. Planläggningen handlade då främst om utländska med- borgare men de principiella riktlinjerna skulle även ligga till grund för omhändertagande av svenskar.153 I åtminstone det senare avse- endet kom arbetsgruppens arbete inte att resultera i några föränd- 149Redovisning av Kungl Maj:ts uppdrag den 7/7 1950 ang säkerhetstjänstens organisation under skärpt läge. PM från statspolisintendenten till regeringen den 1/2 1951. HD nr 33/1950. 150Skrivelse från statspolisintendenten till inrikesministern, den 8/10 1952. Nr S 480/52. Att inrikesministern fick en god inblick i säkerhetspolisens förbere- delser framgår av följande blyertsanteckning som påförts skrivelsen: Vid ärendet fanns bi- fogad en förteckning (29 blad), som skulle återställas. F Thunborg med bud den 10/10 1952. 151PM från Spi till den 19/2 1955. HD nr 44/54, Spi:s arkiv F I vol. 5 a. . 152Angående krigsspel 2/5 - 24/5 1962. till inrikesministern från Spi den 9/5 1962. HK nr 65/62. 153Avdelningschef anförande tjänsteföreskrift HT 19 vid konferens angående uppföljning av de politiska ytterlighetsgruppernas verksamhet m.m. den 4 - i . JWK 5:720/6, löpnr 5. Politisk övervakning och personalkontroll 1969-2002 Säkerhetspolisen kunde sålunda endast konstatera att grun- derna för en beredskapsförteckning inte var klara och att arbetet låg nere i avvaktan på nya direktiv från regeringen.154 Att detta inte var en tillfredsställande situation för säkerhetspolisen framgår av ett uttalande av byråchefen 1978: Beträffande arbetet med krigsfallsförteckning- en så ligger det nere f. n. i avvaktan på nya di- rektiv från regeringen. Då vi väntat på besked är tiden kanske mogen för en på- stötning?155 Regeringen kom emellertid även fortsättningsvis att förhålla sig passiv till frågan om beredskapsförteckningen. hade sä- kerhetspolisen kontakt med ett par tjänstemän vid justitiedeparte- mentet. Tjänstemännen menade då att det var viktigt att förbereda viss krigslagstiftning om de omhändertagna avsågs att internas en längre tid.156 Om detta resulterade i något konkret förslag från de- partementets sida har inte kunnat fastställas. Frågan om regeringsdirektiv och lagstiftning som möjliggjorde ett omhändertagande av svenska medborgare vid ett hotande läge har varit ett återkommande tema i kontakterna mellan säkerhets- polisen och regeringen in . Den lagstiftning som i modern tid gått längst i detta avseende var tvångs- medelslagstiftning. I kombination med lagar mot spioneri och sabotage gav denna lagstiftning - som avskaffades - inte bara stora möjligheter till telefon- och brev- kontroll utan också vittgående befogenheter till säkerhetstjänsten beträffande anhållande av brottsmisstänkta personer. kunde dessa hållas i polisiärt förvar utan dom- stolsprövning.157 Icke desto mindre fanns det - enligt Sandlerkom- 154Protokoll från sammanträde den 5/12 1977 (SAK , löpnr 6. ) samt protokoll från sammanträde den 13/3 1978 (närv. bl.a. Hjälmroth) (JWK 5:720/2, löpnr 6. 155Protokoll från sammanträde den 13/3 1978 (närv. bl.a. Hjälmroth). JWK 5:720/2, löpnr 6. 156SK nr 7/93. 157Efter krävdes att JK gav sitt medgivande till att personen kvarhölls, förändrades lagen till att föreskriva att JK-beslut i ärendet skulle tas . Un- der perioden 1/7 1944 - 30/6 1945 var den maximala anhållandetiden reducerad , JK skulle då ge sitt medgivande (SOU 1948:7 s. 29). Vid slutet av kriget konsta- terade JO att den då gällande spionerilagstiftningen präglades av vaga brottsbeskrivningar och att lagstiftningsarbetet saknade utförlig och klargörande motivering (SOU 1948:7 s. 239-240). För en utförlig presentation och diskussion om lagstiftning rö- Politisk övervakning och personalkontroll 1969-2002 missionen - inom säkerhetstjänsten en viss tvekan om 1940 års tvångsmedelslag skulle kunna åberopas för ett allmänt omhänder- tagande i preventivt syfte. Åtgärden kunde dock enligt säkerhets- tjänstens ledning motiveras av de utomordentliga förhållanden som skulle inträda vid ett krigsläge som det kunde för- väntas att det vid ett krigsfall skulle beslutas om lagstiftning som medgav att svenska medborgare kunde anhållas utöver den ovan nämnda 60-dagarsgränsen. Inför uppgav sä- kerhetschefen att han hade fått denna uppfattning bestyrkt vid samtal med vederbörande i justitiedepartementet.158 Efter krigsslutet var säkerhetspolisen hänvisad till tvångsmedelslagstiftning som ersattes av föreskrifter i den nya . Enligt reglerna rättegångsbalk (RB 24:12) kunde en person anhållas i utan domstols- beslut.159 Att statspolisintendenten ansåg att dessa före- skrifter var alltför snäva framgår av hans ovan nämnda PM till inri- kesminister då han som han pläde- rade för införandet av lagstiftning som möjliggjorde ett omhän- dertagande av den farliga femte kolonnen menade att en sär- skild tvångsmedelslagstiftning i huvudsaklig överensstämmande med den under kriget gällande (alltså med visst bortseende från nya RB:s föreskrifter) borde övervägas av regeringen.160 När han åter- kom i ärendet i PM ang. säkerhetstjänstens organisation under skärpt läge - dvs. strax efter Hasselrots ovan nämnda möte med landsfogdarna och mitt under - menade han att ett förslag till tvångsmedelslagstiftning omedel- bart borde utarbetas. Vid en jämförelse med den hotbild som före- låg vid den tid då beslutade om 1940 års tvångsmedelslag framhölls att det finnes icke anledning att ställa mindre krav på processuella tvångsmedel [då ett lika] farofyllt läge [---] ånyo inträtt. Man synes i nuvarande utrikespolitiska läge icke kunna undgå att allvarligt räkna med ett rande spioneri och sabotage se Flyghed, : Rättsstat i kris. Spioneri och sabotage i under . (1992), s. 218-263. 158SOU 1948:7 s. 257-260. 159Redovisning av Kungl Maj:ts uppdrag den 7/7 1950 ang säkerhetstjänstens organisation under skärpt läge. PM från statspolisintendenten till regeringen den 1/2 1951, s. 17-18. HD nr 33/1950. 160PM till angående höjd beredskap 15/3 1948. SP 3:s arkiv B IV, vol. Politisk övervakning och personalkontroll 1969-2002 krig mellan öst- och västmakterna. I inskränkt bemärkelse torde man kunna påstå att sådant krig redan pågår.161 När preciserade sina önskemål om en särskild tvångsme- delslagstiftning nöjde han sig dock med en maximal anhållandetid (under förutsättning att JK gett sitt medgivande senast på den femte dagen), vilket motsvarade de regler som gällt vid slu- tet av kriget (se not 158). För den planering som var förknippad med beredskapsförteckningen var införandet av dessa regler en vik- tig åtgärd. Att det, förutom tvångsmedelslagen, krävdes reger- ingsdirektiv i saken framgår av de ord som valde att avsluta promemorians formuleringar om tvångsmedelslagen med: I detta sammanhang må jämväl framhållas an- gelägenheten av att Kungl. Maj:t utfärdar så- dana direktiv att det blir möjligt för polismyn- digheterna att verkställa den noggranna plan- läggning, som erfordras för att i ett skärpt läge vidtaga åtgärder mot den s. k. femte kolon- nen.162 Det av förordade förslaget hade klara likheter med de lagar och direktiv som hade kunnat utgöra grunden för ett omhänderta- gande av svenska medborgare under . Då hade tvångsmedelslagen som reglerade anhållandetiden kompletterats med regeringsdirektiv om planläggningen.163 Så tydligt agerade emellertid inte regeringen . Förvisso kom det i 1952 års 161Redovisning av Kungl Maj:ts uppdrag den 7/7 1950 ang säkerhetstjänstens organisation under skärpt läge. PM från statspolisintendenten till regeringen den 1/2 1951, s. 22-23. HD nr 33/1950. Här kan infogas att inte bara säkerhetspolisen betraktade hotbilden som alarmerande. I statsminister minnesanteckningar återfinns följande betraktelser om läget vid /51: 31/12 1950 Alla tycks räkna med att kriget är oundvikligt. Om det nu är så, vad väntar då ryssarna på? [---] Hur går det för oss, om det brakar löst? Vi borde ha betydande chanser att hålla oss utanför; men självfallet kommer våra hemmakommunister att göra allt för att vi skall bli an- fallna. Däri ligger deras enda chans till makt och inflytande. Lika självfallet är, att amerika- narna gärna ser, att vi dras in. Men kan det vara ett ryskt intresse? Det kan förefalla så, när man läser den ryska propagandan. Men i verkligheten? 1/1 1951 Det nya året börjar mörkt. Kloka människor tycks betrakta kriget som oundvikligt. Utgivna av (2001). 162Ibid, s. 36. 163SOU 1948:7, s. 259-260. Politisk övervakning och personalkontroll 1969-2002 särskilda tvångsmedelslag att stadgas att personer, efter JK:s med- givande efter , kunde anhållas utan domstolsbeslut. Då krävdes emellertid att dessa misstänktes för brott mot lagstiftningen rörande spioneri och sabotage.164 tvångsmedelslagstiftning skulle således inte ha medgivit ett omhän- dertagande av de svenska medborgare som tillhörde någon av de kommunistiska personkategorier som presenterades för landsfog- darna av Hasselrot . Några särskilda regeringsdirek- tiv om att säkerhetspolisen skulle förbereda ett omhändertagande genom att upprätta beredskapsförteckningar och hämtningsplaner kom inte att utfärdas. var åtminstone inrikesministern informerad om att säkerhetspolisen hade vidtagit förberedelser för detta och att den efterlyste direktiv från reger- ingen. De följande decennierna försökte säker- hetspolisen att få regeringen att ge klara direktiv för den fortsatta planläggningen. Dessa försök förblev emellertid re- sultatlösa. har säkerhetspolisen befunnit sig i stän- dig tillväxt såväl vad gäller antal anställda som budgetmässigt. Som framgår av detta kapitel kom den formellt svaga ledningsstrukturen som säkerhetspolisen fick strax efter kriget, då huvudansvaret för verksamheten lades på den kommunala polisen, att förändras 1964 då polisen förstatligades. hade statspo- lisintendenten , som i praktiken utövade chefskapet för säkerhetspolisen, endast i uppdrag att samordna verksamheten i landet. Rikspolischefen och chefen för rikspolissty- relsens säkerhetsavdelning gavs helt andra möjligheter 164 Lag med särskilda bestämmelser om tvångsmedel i vissa brottmål den 21/3 1952 (SFS 1952:98). Lagen karaktäriserades som provisorisk och skulle därför bara gälla . har den emellertid regelmässigt förlängts av . Att döma av en PM som åter- funnits i arkiv och som troligen upprättats vid stod kopplingen mellan beredskapsförteckningen och den nya tvångsmedelslagstiftningen även klar för departementet. I promemorian konstateras följande: Utkast har uppgjorts till lag, som avses skola ersätta den upphävda lagen SFS 1940:3 om vissa tvångsmedel vid krig el- ler krigsfara. Dylik lagstiftning erforderlig för utövande av trafikmedelskontroll samt om- händertagande vid krigsfall i preventivt syfte av svenska medborgare tillhörande femte ko- lonnen. (PM angående åtgärder syftande till att möjliggöra en intensifiering av polisverksam- heten vid krig eller krigsfara. (promemorian är odaterad men troligen upprättad 1951). Depar- tementsakter, Ad Acta 9/7 1981 vol. Regerings- kansliets centralarkiv. Politisk övervakning och personalkontroll 1969-2002 att ge direktiv och order om hur säkerhetspolisens verksamhet skulle bedrivas. Den organisatoriska form som skapades var föremål endast för mindre förändringar. har chefen för säkerhetspolisen ti- teln generaldirektör. Det råd med medborgarrepresentanter (samrådsnämnden) som hade inflytande över säkerhetspolisens medverkan i personalkon- trollen kom att ingå i som med- borgarrepresentanter. 1996 övertog denna kon- trollfunktion av personalkontrollen. var säkerhetspolisen i organi- serad i tre byråer. 1957, då verksamheten bytte namn från statspoli- sens tredje rotel till den särskilda polisverksamheten, omorganise- rades den till en riks- och en lokalavdelning. Vid förstatligandet de- lades organisationen in i en repressiv och en preventiv del, där byrå A ansvarade för säkerhetsskyddet och byrå B för spaning och ut- redning. Denna byråindelning bibehölls till 1989 då organisationen delades in i fyra huvudenheter. Kapitlet har också behandlat hur säkerhetspolisens personalre- surser fördelades mellan övervakning av svenska medborgare och övervakning av utländska medborgare. Beräkningar av hur perso- nalen fördelades mellan de olika rotlarna samt beskrivningar av lo- kalavdelningarnas verksamhet visar att en mycket stor del av spa- ningspersonalen arbetade med kom- munistövervakningen. minskades övervak- ningen av SKP/VPK då resurserna riktades om mot de marxist-le- ninistiska organisationerna. arbetade roteln främst med de s.k. HT 19-organisationerna. Verksamheten har dominerats av övervakning av högerextremis- ter samt s.k. autonoma vänstergrupper. Som en kvardröjande rest har bl.a. KPML(r) och () övervakats . Den rotel som ansvarade för den kontinuerliga övervakningen av de svenska kommunisterna gick under benämningen första byrån fram , då den bytte namn till III D. Under åren 1964- 1972 kallades den B I. Därefter har den genomgått flera namnänd- ringar. Vid roteln - där ungefär 40 poliser arbetade i början av 1960- talet - utfördes såväl spanings- som utredningsuppgifter. arbetade mellan 10 och 20 man vid roteln, som då gick under det interna namnet kontrasubversionsroteln. har roteln, som sedan början av 1990- Politisk övervakning och personalkontroll 1969-2002 talet kallas författningsskyddsroteln, tillförts betydande personal- förstärkningar. Även om den var placerad inom den repres- siva/operativa byrån har verksamheten domine- rats av personregistreringar av säkerhetsrisker för personalkon- trollen. Mindre arbete har lagts ner på övergripande bearbetningar och analyser av registermaterialet. Registreringarna har huvudsakli- gen baserats på skriftligt material från de övervakade organisatio- nerna och på bearbetad överskottsinformation från telefonavlyss- ningen. Den sistnämnda metoden har ansetts vara mest effektiv för att samla in namnuppgifter till säkerhetspolisens register. Bearbet- ningen sker numera med hjälp av en analysdatabas. finns siffror som visar att närmare 5 000 uppgifter om personer som be- traktades som kommunistsympatisörer erhållits från telefonkon- trollen. insamlades uppgifter om 1000 personer från den kommunistiska pressen. Registreringsarbetet rörande svenska kommunister utfördes av en särskild detalj inom roteln. Vidare be- arbetade den överskottsmaterial från telefonkontrollen och genom- förde undersökningar om personer som var föremål för personal- kontroll. För detta arbete fördes flera specialregister. Ett av de vik- tigare specialregistren var krigsfallsförteckningen över kommu- nister som skulle omhändertas vid ett beredskapsläge. Förteckning- en började föras och upptog då personer som var verksamma inom SKP. Inom säkerhetspolisen utarbetades ock- så hämtningsplaner för att kunna verkställa omhändertagandena. omarbetades förteckningen och den upptog då 400 personer. har de aktuella personerna klassi- ficerats med bokstaven A i den datoriserade delen av registret. An- talet A-klassificerade personer - som främst har återfunnits inom KPML(r) - har sjunkit successivt och uppgick vid mitten av 1990- talet till ett fyrtiotal personer. Politisk övervakning och personalkontroll 1969-2002 3 Registrering i centralregistret styrdes säkerhetspolisens politiska regi- strering i centralregistret helt av den s.k. behovsprincipen. Säker- hetspolisen kunde - med stöd av de interna registreringsreglerna - utan hinder inhämta och registrera alla uppgifter som den ansåg sig ha behov av. Vad gäller utlämnande av registeruppgifter i personal- kontrollen var det emellertid annorlunda. Restriktioner för vilka uppgifter som fick lämnas ut i personalkontrollen gavs i hemliga regeringsbrev. Utlämnandet av registeruppgifter var således om- gärdat av större restriktioner än registreringen. råder emellertid det omvända förhållandet. Den offentligt kritiska debatten om säkerhetspolisens politiska åsiktsregistrering ledde till ändrade förutsätt- ningar för säkerhetspolisens personregistreringar. 1969 utfärdade regeringen personalkontrollkungörelsen med föreskrifter som re- glerade myndigheternas möjligheter att förhindra att säkerhets- risker fick befattningar inom totalförsvaret som ansågs vara av be- tydelse för rikets säkerhet. Huvuddelen av innehållet i personal- kontrollkungörelsen formulerades i enlighet med ett förslag som den parlamentariska nämnden i Wennerströmaffären framställt i sitt betänkande SOU 1968:4.165 Till skillnad från nämnden ansåg emellertid regeringen att säkerhetspolisens politiska registrerings- verksamhet skulle inskränkas. I personalkontrollkungörelsens and- ra paragraf föreskrevs därför att anteckning i säkerhetspolisens re- gister inte fick göras enbart av det skälet att någon genom tillhö- righet till organisation eller på annat sätt givit uttryck för politisk uppfattning.166 Detta s.k. åsiktsregistreringsförbud finns sedan 165Nämndens förslag baserades i sin tur på förslag från den militära säkerhetsutredningen (MSU) och totalförsvarets säkerhetsutredning (TSU) (, : Politisk övervakning och personalkontroll 1945-1969. (SOU 2002:88)). Politisk övervakning och personalkontroll 1969-2002 inskrivet i den svenska grundlagen.167 regleras säkerhetspolisens registreringar av polis- datalagen (PDL).168 I personalkontrollkungörelsen öppnar utlämnandeföreskrifterna för betydligt vidare tolkningar än föreskrifterna för registreringen. Enligt personalkontrollkungörelsens 9 § fick uppgifter om perso- ner som genom sin verksamhet eller eljest kunde befaras vara be- redda att delta i sådan handling eller försök eller förberedelse där- till som innefattar brott mot rikets säkerhet eller som är ägnad att undergräva det demokratiska statsskickets bestånd eller rikets ställning som oberoende stat utlämnas i personalkontrollen.169 I enlighet med denna paragraf kunde således - om den bedömde att vederbörande kunde betraktas som en säkerhetsrisk enligt ovanstående beskrivning - även lämna ut uppgifter som en- bart grundade sig på personens politiska åsikt eller organisations- tillhörighet. Restriktionerna återfinns istället i personalkontroll- kungörelsen registreringsföreskrifter. Genom personalkontroll- kungörelsens andra paragraf markerades således en gräns även för vilka uppgifter som skulle få återfinnas i registret för ett eventuellt utlämnande. I säkerhetsskyddslagen - som 1996 ersatte personal- kontrollkungörelsen - föreskrivs att registerkontrolluppgifterna får omfatta uppgifter i belastningsregistret, misstankeregistret, och uppgifter som annars behandlas hos Säkerhets- polisen.170 Detta kapitel handlar om hur säkerhetspolisen hanterade frågan om de politiska registreringarna efter personalkontrollkungörelsens tillkomst 1969. Särskild vikt läggs första år då re- geringen och säkerhetstjänsterna i hemliga tjänsteföreskrifter slog fast förutsättningarna för de fortsatta registreringarna av personers tillhörighet till de svenska politiska ytterlighetsorganisationerna. Detta registreringssystem - som benämns HT 19-systemet - bibe- hölls och hade särskild relevans för bedömningar av huruvida vissa personer på grund av sitt politiska engagemang kun- de betraktas som säkerhetsrisker och som därmed var olämpliga för säkerhetskänsliga befattningar. 167Andra kapitlets tredje paragraf i regeringsformen har följande lydelse: Anteckning om medborgare i allmänt register får ej utan hans samtycke grundas enbart på hans politiska åskådning. 170SFS 1996:627 med de ändringar som genomfördes i SFS 1998:625. Politisk övervakning och personalkontroll 1969-2002 Den pågående politiska registreringsverksamheten har i skri- vande stund liten relevans för personalkontrollen. I den mån poli- tiska uppgifter lämnas ut har dessa ofta ett konkret samband med pågående eller planerad brottslighet. är säkerhetspolisens viktigaste register. Till detta skall allt som kan tänkas vara av vikt för säkerhetspolisens verk- samhet och som anses falla inom ramen för registreringsföreskrif- terna rapporteras för registrering och insortering i arkivets sak- el- ler personakter. Sökingångarna till registret datoriserades och scannas hela dokument in i centralregistret. genomfördes sökningar efter personer i registret med hjälp av ett s.k. flexoregister som - - bestod av sex rotundor i vilka flexoremsorna samlades. På flexoremsorna fanns noteringar om de registrerade personernas namn, födelseda- tum, nationalitet, yrke och adress samt hänvisning till det person- ärende eller den sakakt där dokumentationen fanns samlad. Där no- terades också information om personen enligt det s.k. JWK-sy- stemet (uppkallat efter upphovsmannen kommissarie ) i form av en nummer- och teckenkod inom parentes.171 blev föremål för fotografering i beredskapssyfte . Fotograferingarna gjordes med anledning av utrikespolitiska händelser som (1952), (1956) samt Berlinkrisen (1961). Fotogra- fierna förstördes efter beslut av avdelningschefen mikrofilmas innehållet i central- registret kontinuerligt. 171I JWK-systemet, som infördes , betecknades nazism med 50 kommunism med 15. JWK-koderna för enskilda kommunister kan se ut på följande sätt: (15: 13: 52) = kommunistsympatisör ; (15: 13 + : 50) = stark kommunistsympatisör ; (15: 13 - : 49) = om ej utpräglad kommunistsympatisör så har vederbörande dock visat ten- denser, vilka tyda på att han i vart fall 1949 gillade och anslöt sig till den kommunistiska ide- ologin; (15: 13 ? :51) = förelåg viss anledning misstänka att vederbörande hade sympatier för kommunistiska företeelser och skeenden, ehuru konkreta bevis härför icke kunnat före- bringas. Ang grundmaterial till vissa arbetsgrupper i enlighet med de riktlinjer som framkom vid informationssammankomst ordnad av AgDataSäk den 20/9 1965. Bilaga 5 av A S den 27/10 1965. HSC nr 340/65. 172PM angående förstöring av register den 18/5 1972 undertecknat av fyra polistjänstemän vid RPS/Säk. (till JO 27/7 1972). JWK 5:770, löpnr 6, s. 206. Politisk övervakning och personalkontroll 1969-2002 ökade centralre- gistrets omfattning från ungefär 350 000 till 475 000 i registret sökbara personer.173 Sakakterna i centralregistret sorterades in i arkivet i enlighet med de JWK-beteckningar som ansågs relevanta. Under rubriknummer 15 insorterades t.ex. information rörande kommunismen, under rubriknummer 50 lades uppgifter om nazister och till rubriknum- mer 250 - övrig verksamhet - fördes uppgifter om politisk verk- samhet som betraktades som extremistisk men som inte ansågs passa under kommunism- eller nazismrubrikerna (Republikanska klubben, anarkister, FNL, Demokratisk Allians m.fl.).174 Användningen av det centrala flexoregistret upphörde då sökingångarna till registrets lagts över till data.175 Till följd av registreringsföreskrifternas förändringar gallrades delar av flexoregistret . Med hjälp av den datorbaserade delen av registret kunde sammanlagt närmare 130 000 poster där registreringen grundade sig på politisk inställ- ning identifieras.176 113 000 personer var registrerade som kom- munister och 16 300 personer var registrerade som nazister.