sou · GQB387d2 · 2003-01-01 00:00:00 — Någon lagstiftning av det slag som statspolisintendenten förut- såg kom inte att utfärdas. Oavsett att så inte blev fallet fastställdes inom statspolisen en förteckning över 113 personer i , vilka skulle omhändertas. Till förteckningen var fogade fotografier av personerna i fråga, information om famil- jemedlemmar och inneboende, fotografier och ritningar över bo- städer, uppgifter om arbetsplatser och sommarstugor samt ritning- 41 Skrivelse från statspolisintendenten till inrikesministern, 65/62, ar- kiv. ar och fotografier över lokaler som disponerades av SKP och de kommunistiska täckorganisationerna. Det är att märka att för- teckningen, till skillnad mot vad som planerats , inte upptog kommunistiska riksdagsledamöter. Skälet härtill var det särskilda rättsskydd som parlamentariker åtnjöt enligt § 110 reger- ingsform. De kommunistiska riksdagsledamöterna liksom samtliga Moskvautbildade kommunister, som inte varit aktiva efter avslutad partiskola, upptogs i stället i ett s.k. reservregister.42 Personalkontrollen under andra världskriget43 Under det växte det fram ett system för att kon- trollera pålitligheten från säkerhetssynpunkt i fråga om vissa an- ställda och arbetssökande vid myndigheter och företag. Uppgifter- na i den allmänna säkerhetstjänstens spaningsregister tjänade för- utom att tillhandahålla spaningsorganen erforderligt material även som underlag för personalkontrollen. Kontrollsystemet fungerade så att säkerhetstjänsten till vissa myndigheter, i första hand för- svarsstaben och länsstyrelserna, lämnade ut uppgifter om personer som var inkallade till militärtjänstgöring eller som var anställda eller sökte anställning vid myndigheten. Också vid vissa företag före- kom personalkontroll. Förfarandet var inte författningsreglerat. Personalkontrollen kunde medföra att personer inte anställdes eller antogs till befälsutbildning, avskedades, avstängdes eller för- flyttades. Vissa till beredskapstjänstgöring inkallade kommunister sammanfördes till arbetskompanier med särskild förläggning och tjänstgöring.44 Säkerhetschefen angav i sin cirkulärskrivelse till övervakningscheferna att säkerhetstjänsten fortsättningsvis till de militära och civila myndigheter, som enligt sakens natur eller av säkerhetschefen meddelat tillstånd ägde rätt att på begäran erhålla upplysningar ur registren, i regel endast skulle lämna ut uppgifter 42Vad som avsågs med reservregistret är oklart. Möjligen räknade statspolisen med att i ett krisläge lagstiftning skulle utfärdas som skulle göra det möjligt att vidta åtgärder också mot de personer som fanns upptagna i detta register. 43Historiken grundas på SOU 1948:7 s. 265-310 och den sammanfattning därav som finns i SOU 1989:18, s. 121 f. om anslutning till kommunist- eller nazistparti beträffande sådana personer som förekom i registren. Om det kom till säkerhetstjäns- tens kännedom att en person som antecknats i ett specialregister anställts vid ett sådant tidigare nämnt företag, som inte var statligt, kunde polisen samråda härom med företagets ledning, förutsatt att sekretessen inte äventyrades. Och i cirkulärskrivelse meddelade säkerhetschefen att man inte längre ur registren fick lämna ut upplysningar om att en person tillhörde SKP, utom i sådana fall då registrering fortfarande skulle äga rum, dvs. då miss- tanke förelåg om illegal verksamhet av något slag. Kort efter krigsslutet, , utfärdade försvarsminis- tern en generalorder med nya bestämmelser rörande personalkon- troll inom försvarsväsendet.45 Syftet med kontrollerna angavs vara att förhindra att olämpliga personer vinna anställning inom för- svarsväsendet samt att illasinnade eller opålitliga personer nytt- jas i sådana befattningar, att de beredas tillfälle att skada rikets försvar eller i övrigt menligt inverka på upprätthållande av god disciplin inom försvarsväsendet. Kontrollen skulle omfatta fast anställd personal, värnpliktiga, frivil- liga, civilmilitär personal, försvarstjänstemän och civila befatt- ningshavare. Kontroll skulle genomföras i ett stort antal särskilt angivna situationer. Fast anställd militär personal skulle kontrolle- ras bl.a. före anställning, aspirantantagning, befordran eller förord- nande till officer eller underofficer, viss utbildning och freds- och krigsplacering. (Det innebar alltså att personalkontroll skulle genomföras beträffande sådana befattningshavare som gjorde en militär karriär.) Civil personal skulle kontrolleras före an- tagning vid vissa högre staber, före placering vid central förvalt- ningsmyndighet och därunder lydande fabriker, verkstäder och an- läggningar och i vissa känsliga befattningar i övrigt, t.ex. kassatjänst och fältpolistjänst. Värnpliktig personal tilldelad pansartrupperna och flygvapnet skulle kontrolleras före första tjänstgöring. 45 Go 858/45 29.6.1945 och i anslutning därtill av ÖB utfärdade tillämpningsföreskrifter, Fst/In , H 55:10, F VIII a, vol. utfärdade socialdepar- tementet regler till säkerhetschefen som angav vilka uppgifter som kunde utlämnas till Fst, Ä.s. 29.6.1945, ib. värnpliktiga uttagna till underofficersutbildning och till vissa speci- albefattningar, ofta med anknytning till kameral eller teknisk tjänst, skulle kontrolleras. Personalkontroll fick dessutom verkställas be- träffande enstaka eller flera personer, då särskilda skäl till dylik kontroll anses föreligga. Från den allmänna säkerhetstjänsten skulle, beroende på vilket slags befattning (motsv.) som kontrollen avsåg, inhämtas två typer av uppgifter, nämligen uppgifter om personer som överhuvud ta- git befattning med s.k. illegal verksamhet46 och om politisk ytter- lighetsuppfattning. Bestämmelsen om politisk verksamhet var ut- formad enligt följande. Personer, vilka intaga eller intagit ledande ställning eller efter 1/10 1940 på annat sätt varit verksamma inom ytterlighetsparti, beträffande vilket registrering hos polisen sker, få icke anställas, antagas, befordras, förordnas eller konstitueras, ej heller beord- ras till [vissa] skolor eller kurser. Personer, vilka äro eller vid uppnådd ålder varit medlemmar i sådant ytterlighets- parti, som i första stycket nämnts, få icke beredas fast anställ- ning inom krigsmakten, ej heller antagas i sådan befattning som föregår dylik anställning. Eftersom kommunister inte längre registre- rades enbart på grund av åsikter eller organisationstillhörighet, kom den citerade bestämmelsen om politisk verksamhet att träffa endast nationalsocialister.47 ÖB (försvarsstaben) skulle inom försvarsväsendet fungera som centralorgan för personalkontrollen såväl vad avsåg inhämtningen av uppgifter från vederbörlig polismyndighet som delgivning till försvarsgrenscheferna och andra försvarsmyndigheter av de uppgif- ter som framkommit vid kontrollen. Om en försvarsgrenschef (motsv.) av särskilda skäl ändå ville antaga någon som omfattades av restriktionerna, skulle ärendet underställas försvarsministern. För vad som framkommit i ett personalkontrollärende gällde sekre- 46Härmed torde ha avsetts uppgifter i säkerhetstjänstens register som avsåg att en person hade förbindelser med främmande makt, som utövade verksamhet som stred mot rikets sä- kerhet eller eljest företog åtgärd som från synpunkten av rikets säkerhet kunde anses vara av anmärkningsvärd art. Beträffande personer som uttagits till befattningar som var förenade med ekonomiskt ansvar skulle statspolisen därutöver lämna ut uppgifter ur Polisunder- rättelser om vederbörande dömts för vissa brott såsom förmögenhetsbrott och ämbets- brott. 47Cirkulär , 58, från chefen för den allmänna säkerhetstjänsten till övervakningsche- ferna, F VIII a, vol. tess även gentemot lägre myndighet och i förhållande till den av personalkontrollen berörde. Personal, som icke låter sig nöja med ett av denna go föranlett beslut, äger icke få ta del av de genom kontrollen erhållna upp- gifterna, ej heller erhålla besked om den uppgiftslämnande myndigheten. Personen skall i sådant fall endast erinras om möjligheten att direkt hos chefen för försvarsdepartementet överklaga beslutet. Det angavs vidare att personalkontroll endast fick handläggas i den ordning som föreskrivits i generalordern och att inhämtning av uppgifter inte fick ske på annat sätt. I den mån för den militära per- sonalrekryteringen relevanta uppgifter lämnats till försvarsstaben från annat håll än den allmänna säkerhetstjänsten, skulle ärendet underställas försvarsministern. Den allmänna säkerhetstjänsten, statspolisens tredje rotel, lämnade ut uppgifter ur registren inte endast till försvars- myndigheterna. Registerslagningar beträffande viss personal gjor- des också på begäran av , civilförsvarsstyrel- sen (personal inom atomforskningen och ordningstjänsten) och polismyndigheterna (poliser). Så skedde även på begäran av över- ståthållarämbetet i vissa ansökningsärenden (pass, vapenlicenser, amatörradiotillstånd etc.) Detta uppgiftsutlämnande reglerades inte av några skriftliga regeringsinstruktioner utan torde ha baserats på ett muntligt besked från den tidigare socialministern till säkerhetschefen. Vid sidan av det officiella regelsystemet skall det också ha funnits en muntlig överenskom- melse mellan statspolisintendenten och chefen för kontraspionage- detaljen vid inrikesavdelningen om att statspolisen skulle lämna ut uppgifter till inrikesavdelningen om svenskar som var anställda vid försvarsviktiga industrier. Detta informella samarbete tillgick så att inrikesavdelningen sporadiskt sammanställde listor över personer, vilka listor översändes till statspolisen för registerslagning, varefter statspolisen yttrande sig direkt till inrikesavdelningen. Omfatt- ningen av denna kontroll är svår att uppskatta. Från militär sida var man starkt missnöjd med att bestämmelsen om politisk verksamhet endast avsåg nationalsocialister. framhöll i en PM till regeringen att t.ex. kommunister med utpräglade sympatier för utländsk makt kunna erhålla tillgång till de mest ömtåliga befattningar inom försvarsväsendet utan att man genom personalkontrollen kan göra något häråt. Detta är ägnat att väsentligt minska tryggheten för riksförsvaret.48 ingav ÖB till regeringen ett förslag till regler om personalkontroll inom försvaret, som innebar att den politiska kontrollen skulle omfatta även kommunister och att alla uppgifter om brott i strafflagen skulle utlämnas. Statspolisintendenten anförde invändningar mot statspolisens medverkan i den militära personalkontrollen. Han påpekade att tredje rotelns regis- ter var avsett för polisiär spaning och därför föga lämpat för att an- vändas som grund för att pröva personers pålitlighet, främst på grund av att uppgifterna i många fall inte var aktuella. Han framhöll vidare att utrönande av svenska medborgares politiska förhållan- den under mera normala tider är en för polisväsendet i en demokra- tisk stat helt främmande uppgift, varför statspolisen helt borde be- frias från skyldigheten att över huvud taget lämna uppgifter om po- litisk verksamhet. Han kom emellertid att för- orda att statspolisens skyldighet att i samband med personalkon- troll lämna ut uppgifter även skulle avse kommunister. Också regeringen förhöll sig inledningsvis kallsinnig till tanken att även uppgifter om kommunister skulle lämnas ut vid personal- kontroll. SKP:s starka ställning i opinionen och det förhållandet att partiet i stort sett slutit upp krig socialdemokraternas efterkrigs- program torde ha bidragit till regeringens inställning. Efter den kommunistiska kuppen i lyckades ÖB emellertid övertyga regeringen om att kommu- nistövervakningen skulle återupptas. utgick nya direktiv till statspolisintendenten om vilka uppgifter som fick läm- nas ut vid personalkontroll för försvarsmyndigheternas räkning, nämligen 48 UPM ang. personalkontroll inom försvarsväsendet, bilaga till skr. från ÖB till Konungen , H 2:13, F VIII a, vol. 1)person, som är misstänkt för eller inblandad i sådana hand- lingar eller förberedelser därtill, vilka innefatta brott mot rikets säkerhet eller som eljest äro ägnade att undergräva det demokra- tiska statsskickets bestånd eller rikets ställning såsom oberoen- de stat; 2)person, som är misstänkt för eller inblandad i sådana hand- lingar eller förberedelser därtill, vilka innefatta brott mot 19 ka- pitlet 4, 6 och 7 §§ strafflagen; 3)person, vilken öppet eller fördolt intager en ledande ställning i en organisation, som kan misstänkas för att i ett kritiskt läge komma att intaga en hållning, vilken kan sätta rikets säkerhet i fara, så ock person inom dylik organisation, vilken genom sin utbildning eller eljest i högre grad åtnjuter organisationens för- troende; 4)person, vilken är medlem i organisation, som under 3) sägs, därest han innehar eller avses tillträda befattning eller uppdrag i allmän tjänst av särskild betydelse med hänsyn till rikets säker- het; 5)utlänning. Frågan om utlämnande av registeruppgifter skulle underställas den nämnd, som inrättats , med vilken statspolisintendenten skulle samråda i politiskt känsliga ärenden. Nämnden förstärktes med två ledamöter. För att en uppgift skulle lämnas ut krävdes ett enigt beslut i samrådsnämnden. Om nämnden inte kunde enas, gavs statspolisintendenten möjlighet att på eget initiativ låta reger- ingen pröva ärendet. I de fall då det förelåg registeruppgifter som inte omfattades av nyssnämnda kriterier för utlämnande men ändå gjorde att statspolisintendenten kunde misstänka att personen i ett kritiskt läge kunde ägna sig åt landsskadlig verksamhet, skulle ut- lämnandefrågan underställas regeringen.49 Genom en ämbetsskrivelse från Försvarsdepartementet gjordes vissa ändringar i bestämmelserna generalor- der.50 I de nya bestämmelserna återfanns med ett undantag (värn- pliktiga vid pansartrupperna) samtliga de personalgrupper som upptagits i generalordern jämte ytterligare några. Dessutom skulle entreprenadarbetare som skulle arbeta med befästnings- eller där- med jämförligt arbete av hemlig natur för försvarsväsendets räk- ning under vissa omständigheter omfattas av personalkontroll. För fast anställd militär personal inskränktes kontrollkraven i prin- InD 30.6.1948, InD:s arkiv (H), koncept, RA FöD HD 80/46 och 101/48 och Fst/In 24.8.1948, H 55:4, F VIII a, vol. cip till före anställning eller antagning och första befaringstillfälle liksom före antagning till vissa tjänster av teknisk eller kameral na- tur. Personalkontroll beträffande civil, kollektivanställd personal skulle ske endast om vederbörande avsågs för tjänstgöring i ledande ställning eller inom militärt betydelsefullt arbetsområde. Andra nyheter var att uppgifter rörande kriminalitet kunde utlämnas i nå- got större utsträckning än tidigare, att det inte längre angavs hur de lägre myndigheterna skulle bemöta eventuella klagomål från perso- ner som utsatts för någon åtgärd med anledning av personalkon- troll samt att, om militära myndigheter fått upplysningar från annat håll än statspolisen som kunde föranleda personalkontrollåtgärd, ärendet skulle underställas försvarsstabschefens prövning. Inte heller de nya bestämmelserna om personalkontroll tillgodo- såg fullt ut de militära önskemålen. Enligt försvarsstaben var be- stämmelserna alltför snävt formulerade beträffande såväl vilka per- sonalgrupper som skulle kontrolleras som vilka uppgifter som fick lämnas ut från statspolisen. Man var också kritisk mot handlägg- ningstiderna. På förslag av ÖB utfärdade Försvarsdepartementet en ny ämbetsskrivelse den 3 februari 1950.51 Denna skrivelse innebar bl.a. att även värnpliktiga tilldelade signaltrupperna, militära or- donnanser och postbud samt, efter försvarsstabschefens prövning, all personal inom militärt särskilt betydelsefullt arbetsområde fortsättningsvis skulle omfattas av personalkontroll. Inrikesdepar- tementet utfärdade en ämbetsskrivelse till statspolisin- tendenten vari föreskrevs något vidgade möjligheter att lämna ut såväl uppgifter om kriminalitet som uppgifter av politisk natur till försvarsstaben vid personalkontroll.52 Om en person skulle tillträda eller innehade en tjänst av särskild betydelse för rikets säkerhet, kunde således uppgifter lämnas ut om denne inte endast om det konstaterats att han var medlem i en ytterlighetsorganisation utan även då det fanns sakligt grundad misstanke om att så var fallet. Med hänvisning till ämbetsskrivelse angavs vidare att upp- gifter kunde lämnas ut om en person om vars verksamhet eljest sådana upplysningar föreligga, att han på bärande skäl kan befaras i ett kritiskt läge vara beredd att delta i sådana handlingar som i 1) och 2) sägs. Med understöd från Dagens Nyheters politiske huvudredaktör , som i en serie artiklar riktade kritik mot inre beredskap, och oppositionsledaren (), som i en interpellation framhöll vikten av att de militära befälskårerna, poli- FöD HD 136/49, och Fst/In , H 55:2, F VIII a, vol. InD , InD:s arkiv (H), koncept, RA sen, hem- och driftvärnet samt försvars- och försörjningsviktiga industrier så långt möjligt hölls fria från fanatiska kommunister lyckades ÖB driva fram bl.a. skärpta bestämmelser om personal- kontroll. Försvarsdepartementet utfärdade en ämbetsskrivelse till ÖB.53 De nya bestämmelserna innebar bl.a. att även värnpliktiga uttagna till jägarskolan eller för tjänstgöring i hemvärnet skulle personalkontrolleras och att inskränkningen att kollektivanställd personal skulle kontrolleras endast inför placering i ledande befattning togs bort. I en av Inrikesdeparte- mentet utfärdad ämbetsskrivelse till statspolisintendenten ålades polisen en skyldighet att, om det inkom nya uppgifter om en per- son som varit föremål för personalkontroll, i viss utsträckning läm- na ut dessa till försvarsstaben (spontanutlämning). Så skulle ske också beträffande uppgifter av den karaktär som angavs i 1)-3) i ut- lämnandeföreskrifterna, även om personen inte omfattades av den- na kontroll men var värnpliktig eller på annat sätt anlitad av försva- ret. Vidare ålades polismyndigheterna i , , , och att efter förfrågan från hem- värnsnämnd av- eller tillstyrka ansökningar om antagning till hem- värnet.54 utfärdade Försvarsdepartementet på ÖB:s initiativ en ämbetsskrivelse som innebar ytterligare några föränd- ringar i regelsystemet.55 Antalet befattningar för värnpliktig perso- nal som skulle omfattas av personalkontroll liksom de tillfällen då fast anställd personal skulle kontrolleras utökades och preciserades. Enskilda personer, t.ex. anbudsgivare, som skulle utföra arbete av hemlig natur för försvaret liksom person som begärt tillträde till försvarets anläggningar skulle kontrolleras. Vidare uppdrogs åt ÖB att utfärda bestämmelser angående en klausul om personalkontroll i entreprenadkontrakt. En nyhet var att bestämmelser gavs för hur myndigheterna skulle förfara, om personalkontrollen visat att en person var olämplig för en viss befattning. Värnpliktiga skulle av- skiljas från utbildning av kvalificerad natur. Beträffande värnplikti- ga uttagna till signaltrupperna, flygvapnet eller jägarskolan borde ändrad tilldelning eller uttagning ske. Beslut härom skulle fattas av försvarsgrenschef efter förslag av försvarsstabschefen. I de fall det var fråga om tilldelning till annan försvarsgren skulle dock för- FöD HD 7, och Fst/In , H 55:2, F VIII a, vol. Genom sist- nämnda order föreskrevs bl.a. rapporteringsskyldighet beträffande underlydande som miss- tänktes tillhöra organisation, som kan i ett kritiskt läge komma att inta en hållning, vilken kan sätta rikets säkerhet i fara. InD , InD:s arkiv (H), koncept, RA FöD HD 302/52 och Fst/In , H 55:2, F VIII a, vol. svarsministern besluta i saken. För övrig personal skulle ärendet underställas försvarsministerns prövning. För samtliga skulle krigsplaceringen ändras. Sekretessen lättades något i och med att försvarsgrenschef gavs rätt att meddela innehållet i de uppgifter som erhållits från försvarsstaben till lägre myndighet – men inte till den kontrollerade. Sammanfattningsvis kan konstateras att ÖB och försvarsstaben successivt lyckades få gehör för de militära an- språken på en effektiv personalkontroll. Stegvis hade personalkon- troll införts för befattningar vid de krigsviktiga industrierna, för entreprenadarbeten för försvarsväsendets räkning och för hemvär- net i de större städerna. Dessutom hade statspolisen ålagts att spontant lämna nyinkomna uppgifter om värnpliktiga och vissa försvarsanställda till försvarsstaben. På den civila sidan dröjde det till innan reger- ingen utfärdade några regler om personalkontroll. Uppgifter ur statspolisens spaningsregister skulle lämnas ut till Utrikesdeparte- mentet och . För del skulle personalkontroll omfatta all anställd personal och följande kategorier av inskriven personal: högre befäl, manskap inom ord- nings- och bevakningstjänst, viktigare befattningar inom observa- tions- och förbindelsetjänst, t.ex. telefonister, samt annan personal med uppgifter av särskilt ömtålig natur. Uppgifter skulle lämnas ut beträffande personer i samma omfattning som från kom att gälla för det militära försvaret. Beträffande såväl UD som gällde att en framställning till statspolisen fick göras endast om det skulle inne- bära påtagliga risker att anlita en icke pålitlig person. Även uppgif- ter ur det andrahandsmaterial som inhämtats av den allmänna sä- kerhetstjänstens telefon-, brev- och telegramkontroll (dvs. överskottsinformation) fick lämnas ut. Uppgifter om konstaterad ekonomisk brottslighet fick lämnas ut endast om den kontrollerade skulle anställas eller befordras inom UD eller inom civilförsvarssty- relsen placeras i befattning som innebar ekonomiskt ansvar, bevak- ningstjänst eller befattning av särskild betydelse för rikets säkerhet. För del medförde bestämmelserna att antalet befattningar som förutsatte personalkontroll ökade markant. I öv- rigt innebar de i huvudsak att rådande praxis fastställdes. vidgades på förekommen anledning möjligheten för statspoli- sen att lämna ut uppgifter rörande civilförsvarets bevakningspoli- ser. Och utfärdades bestämmelser om att entrepre- nadarbetare sysselsatta med byggnads-, inrednings- och installa- tionsarbeten vid civilförsvarets ledningscentraler och uppehållsplat- ser samt vid skyddsrumsanläggningar för den civila administratio- nen skulle kontrolleras. När väl de principiella betänkligheterna mot att även formellt tillåta civila myndigheter att utföra personalkontroll undanröjts låg vägen öppen för en snabb expansion på området. inför- des personalkontroll vid och i de- cember , efter utbrott, gavs möjlighet även för ytterligare åtta myndigheter främst inom kommunikationssek- torn56 samt Radiotjänst att med hjälp av statspolisens register genomföra personalkontroll för tjänster av (särskild) betydelse för rikets säkerhet. Respektive myndighet ålades att underrätta stats- polisintendenten om någon befattningshavare med arbetsuppgifter av betydelse för rikets säkerhet var opålitlig. I övrigt var bestäm- melserna likartade dem som utfärdats för UD, civilförsvarsstyrel- sen och . utfärdades föreskrifter om personalkontroll inom priva- ta vaktbolag med uppdrag att bevaka från säkerhetssynpunkt vikti- ga statliga och enskilda anläggningar. Och fick efter hand ännu ett antal myndigheter rätt att utföra personal- kontroll beträffande vissa tjänster.57 Detta var i hög grad en effekt av det totalförsvarstänkande som växte fram . Statspolisen ansåg sig inte kunna spontant lämna ut registerupp- gifter till försvarsstaben rörande personer som var anställda vid krigsviktiga industrier, eftersom man inte annat än undantagsvis kunde avgöra om ett arbete var av hemlig natur eller inte. kallades emellertid en aktiv kommunist i in till militär be- fälsutbildning. Statspolisen lämnade då utan anmodan uppgifter om personen i fråga till inrikesavdelningen. Mannen avskedades omgå- ende av sin arbetsgivare, , från sitt arbete som svarvare vid centrala torpedverkstad. Sedan mannen utan framgång klagat över beslutet till försvarsministern väckte hans fackförening talan vid Arbetsdomstolen om att han skulle återfå sitt arbete.