sou · GQB354 · 2003-01-01 00:00:00 — Slutligen anförde lagrådet att den tänkta utvidg- ningen av lagens tillämpningsområde syntes vara mer motiverad av en allmän målsättning än av konstaterade praktiska behov. Departementschefen anförde i propositionen att regeringen ansåg att den i promemorian föreslagna utvidgningen av prisinfor- mationslagens tillämpningsområde visserligen skulle medföra att räckvidden av marknadsföringslagen och prisinformationslagen skulle bli i huvudsak sammanfallande och att en sådan utvidgning skulle ligga i linje med hög konsumentskyddsnivå. Dock skulle den föreslagna ändringen ändå inte medföra att de båda lagarnas tillämpningsområden helt sammanföll. Vidare hade det under ären- dets beredning framkommit att de föreslagna ändringarna vad avser införandet av begreppet produkt medför att ytterligare ändringar i prisinformationslagen krävs. Konsekvenserna av sådana ändringar är svåra att överblicka. Mot bakgrund av detta ansåg departements- chefen att den föreslagna utvidgningen av prisinformationslagens tillämpningsområde borde anstå . Propositionen ledde fram till lagändring (SFS 2000:128) av- seende 4–7 och 9–10 §§, varvid dessa fick den lydelse som alltjämt är gällande. 3.5SOU 2000:29 Starka konsumenter i en gränslös värld Enligt direktiven till kommittén skulle denna lämna förslag om hur framtidens konsumentpolitik skall utföras för att ge människor förutsättningar att känna sig trygga som konsumenter och ha ett starkt inflytande över sin vardag. I det omfattande betänkandet lämnade kommittén bl.a. förslag till ändringar i såväl prisinforma- tionslagen som konsumentkreditlagen samt uttalade sig om betal- tjänster och de nya marknaderna. lagstiftningsarbete rörande prisinformationslagen m.m. Vad avser prisinformationslagen kom kommittén, såvitt gäller det finansiella området, fram till att lagen endast är tillämplig på de finansiella tjänster som av tradition betraktas som tjänster, dvs. Lagen är däremot inte tillämplig på sådana finansiella tjänster som egentligen är att anse som andra nyttig- heter, t.ex. krediter. Kommittén ansåg att prisinformationslagen bör göras tillämplig på samtliga finansiella tjänster, dvs. alla nyttig- heter som tillhandahålls konsumenter av finansiella institut samt att bör ges en generell rätt att meddela närmare föreskrifter om hur och var prisinformation skall lämnas. Kommittén föreslog följande ändringar i lagen (här kursiverade): 2 § Lagen tillämpas på sådana näringsidkare som i sin yrkes- mässiga verksamhet tillhandahåller varor och tjänster till konsu- menter. Lagen tillämpas även på näringsidkare som i finansiell verksamhet tillhandahåller andra nyttigheter till konsument. 12 § Regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer får meddela de närmare föreskrifter som behövs för tillämpningen av 5 och 9 §§ samt föreskrifter om vad som skall anses utgöra praktiska hinder enligt 10 § andra stycket och 11 § andra stycket 1 samt om kraven för kontroll skall vara obehövlig enligt 11 § tredje stycket. Med myndighet som regeringen bestämmer avsåg kommittén , som således skulle ges generell rätt att även på det finansiella området meddela närmare föreskrifter om hur och var prisinformation skall lämnas. Kommittén föreslog även en mängd ändringar i konsumentkredit- lagen. Av intresse för vår utredning kan nämnas ändringen i lagens 6 § första och fjärde styckena (ändringarna här kursiverade): 6 § första stycket: Näringsidkare skall vid annonsering, skylt- ning och liknande marknadsföring beträffande kredit samt då avtal om kredit träffas, lämna information om den effektiva räntan för krediten och kreditkostnaden i kronor. Om det är fråga om kredit för förvärv av en särskild vara, tjänst eller annan nyttighet, skall även kontantpriset anges. 6 § fjärde stycket: Om en näringsidkare inte lämnar information som sägs i första stycket, skall marknadsföringslagen (1995:450) tillämpas. Informationen enligt första stycket skall därvid anses lagstiftningsarbete rörande prisinformationslagen m.m. vara sådan information av särskild betydelse som avses i 4 § andra stycket marknadsföringslagen. Kommittén ansåg vidare att betaltjänstutredningens förslag (SOU 1995:69, redovisat i avsnittet 3.1) till bestämmelser om informa- tionsskyldighet vid betalningstjänster borde införas. Ändringarna skulle innebära att även betalningar till eller från länder utanför EES-området regleras. När det gäller frågan om de nya marknaderna framfördes i betän- kandet att allt fler verksamheter som tidigare tillhandahållits i offentlig regi avreglerats eller omreglerats, varvid verksamheterna kommit att utföras av privata företag eller av statliga eller kom- munala bolag på kommersiell basis. Kommittén konstaterade att de nya marknaderna återfinns inom tre områden: dels ett område med tidigare monopol som öppnats för konkurrens (t.ex. buss i linje- trafik, elmarknaden, fjärrvärmemarknaden, järnvägstrafik, post- och telemarknaden), dels ett område med tjänster som tidigare tillhandahållits av kommuner och andra offentliga organ och som numer kan utföras av privata företag och ha kommersiella inslag (t.ex. barnomsorg, färdtjänst, hemtjänst, äldreomsorg, hälso- och sjukvård samt skola), dels ock ett område som utgörs av sådan verksamhet som renhållning eller sotning, som har utförts åt kommuner av privata företag på entreprenad. Av särskilt intresse ur konsumentsynpunkt är, enligt kommittén, de s.k. nödvändighetstjänsterna, dvs. tjänster som är nödvändiga för att konsumenterna skall kunna klara sig och leva ett drägligt liv såsom leverans av vatten, el, gas och livsmedel samt hälso- och sjukvårds- tjänster. Till området räknas även, enligt betänkandet, allmänna transporter, telekommunikationer, försäkringar och grundläggande banktjänster samt numera också möjligen tillgång till Internet. Kommittén ansåg att den marknadsrättsliga lagstiftningen (mark- nadsföringslagen och prisinformationslagen) till stora delar är tillämplig även på de nya marknaderna, men att konsument- tjänstlagen, som omfattar arbete på lösa saker dock ej behandling av djur, arbete på fast egendom, på byggnader eller andra anlägg- lagstiftningsarbete rörande prisinformationslagen m.m. ningar på mark eller i vatten eller på andra fasta saker samt förvaring av lösa saker dock ej förvaring av levande djur, borde ses över såvitt avser dess tillämpningsområde, bl.a. med sikte på de avreglerade marknaderna. Nedanstående avsnitt är en sammanfattning av justitiedepartemen- tets remissammanställning såvitt avser de för utredningen relevanta avsnittet. När det gäller kommitténs förslag att låta prisinformationslagen omfatta även finansiella tjänster avstyrkte Hovrätten över och , och detta. , , , vid , samt LO och () tillstyrkte förslaget. anförde att betänkandets förslag var oklart och att det behövdes ytterligare utredning beträffande förslagets kon- sekvenser. Även efterlyste analyser av förslagets konsekvenser för konkurrensen eftersom flera finansiella tjänster, bl.a. bolånen, sätts individuellt och det är angeläget att regler om prisinformation vid kreditgivning inte utformas på sådant sätt att tillämpningen av individualiserade kreditvillkor försvåras. Finans- bolagens förening anförde att de svenska reglerna på området inte bör avvika från gällande och kommande EG-regler och inte heller gå utöver dessa även om de medger det. ställde sig tveksam till om förslaget omfattade fondplacerings- tjänster samt anförde att den reglering som finns i lagen om värde- pappersfonder tillsammans med föreskrifter på området väl tillgodoser prisinformationslagens uppgiftskrav. som avstyrkte förslaget att skulle få generell rätt att meddela närmare föreskrifter om prisinformation. anförde att ansvaret för detta då det gällde det finansiella området borde åvila . lagstiftningsarbete rörande prisinformationslagen m.m. Vad avser frågan om informationsskyldighet avseende betaltjänster tillstyrkte Hovrätten över och , , och att betänkandets förslag införs. motsatte sig inte förslaget men ansåg att man borde avvakta den då i EG- kommissionen pågående beredningen av ett direktiv om distans- försäljning av finansiella tjänster. Betänkandets förslag att se över konsumenttjänstlagens tillämp- ningsområde med sikte på de nya marknaderna tillstyrktes av Hovrätten över och , , , (), vid , , , Närings- livets Delegation för Marknadsrätt samt Elleverantörer. PTS anförde att tjänster som telefoni och elabonnemang tidigare tillhandahölls under närmast offentligrättsliga former till skillnad från då de tillhandahålls på konkurrensutsatta marknader och att det med hänsyn till den stora betydelse nödvändighetstjänsterna har är angeläget att frågan om reglering blir föremål för över- vägande. Elleverantörer påpekade i sitt remissvar att det är positivt om nyttigheten el kommer att omfattas av ett konsument- regelverk. 3.6Prop1999/2000:140 Konkurrenspolitik för förnyelse och mångfald I propositionen Konkurrenspolitik för förnyelse och mångfald diskuterade regeringen konkurrensens och konkurrenspolitikens betydelse i det ekonomiska systemet. När det gäller statens roll (avsnitt 5.5 i propositionen) påtalas vikten av att underlätta för privata konsumenter och andra avnämnare. Det konstateras att för att en marknad skall fungera effektivt är det inte tillräckligt att det finns goda förutsättningar för olika producenter att konkurrera med varandra, utan det krävs också konsumenter som är aktiva, kritiska och välinformerade. Därför är det viktigt att staten under- lättar för konsumenterna att spela sin centrala roll på marknaden och att utnyttja de möjligheter som skapas genom en effektiv lagstiftningsarbete rörande prisinformationslagen m.m. Många produkter och tjänster är så komplexa att det är svårt för den enskilde konsumenten att göra medvetna val mellan olika leverantörers utbud. krävs det så stora ansträngningar för att skaffa tillräcklig information att det inte är lönt mödan. Staten kan, konstateras det, bidra till att sänka den typen av transaktionskostnader genom att skapa spelregler för informationen om varorna och tjänsterna, t.ex. genom att ställa krav på hur kostnaderna för en tjänst skall redovisas eller hur innehållet i en produkt skall beskrivas. I propositionens kapitel 6 behandlas olika konkurrensproblem på den svenska marknaden. Beträffande finansiella tjänster konstateras i avsnitt 6.5.3 att de svenska finansmarknaderna i många delar är koncentrerade marknader med ett fåtal aktörer. Vid sidan av de stora aktörerna finns ett mindre antal nischaktörer. Utvecklingen efter avregleringen på marknaden har till stor del inneburit förbättringar i form av ökat utbud och därmed större valfrihet för konsumenten. Dock kvarstår enligt regeringen ett flertal problem. Bland annat konstateras att privatpersoner sällan byter bank eller försäkringsbolag trots att bättre villkor erbjuds på annat håll. Den viktigaste orsaken till detta har uppgivits vara att konsumenten inte har tillräcklig information i lättförståelig form. Sammanfattningsvis anförs i avsnitt 6.5.9 att det på områden där det på grund av regleringar och monopol tidigare inte funnits möjligheter att aktivt välja mellan olika leverantörer eller produkter innebär öppnandet för konkurrens att nya krav ställs på konsumenternas vilja och förmåga att informera sig om olika alternativ. För att en regelreformering skall bli framgångsrik kan det för vissa områden finnas behov av åtgärder från samhällets sida för att höja konsumenternas medvetenhet och kunskaper, exempel- vis genom att göra informationen om existerande alternativ och deras egenskaper mer lättillgänglig. Med anledning av och rådets direktiv /31/EG av dem om vissa rättsliga aspekter på informationssamhällets tjänster, särskilt elektronisk handel, på den inre marknaden (det s.k. e-handelsdirektivet), som trädde i kraft och som skulle vara genomförd i medlemsstaterna , tillsattes en interdepartmental arbets- grupp för at ta fram förslag till hur e-handelsdirektivet skall lagstiftningsarbete rörande prisinformationslagen m.m. Arbetsgruppens resultat redovisas i denna promemoria. I promemorian konstateras att har det högsta antalet hushåll som utnyttjar Internet för att handla varor eller sköta banktjänster och att den största utbredningen har Internet- etableringen bland sådana tjänsteleverantörer som kan leverera sina tjänster direkt över nätet, t.ex. banker och finansinstitut, resebyråer samt leverantörer av produkter som levereras digitalt såsom pro- gramvara, musik och film. Bland de många frågor som uppkommer beträffande e-handeln kan nämnas gränsdragningen mellan varor och tjänster, inte minst vad gäller produkter som levereras digitalt. I promemorian föreslås att en ny lag införs för genomförandet av e-handelsdirektivet: lag om elektronisk handel och andra informa- tionssamhällets tjänster. Lagen skall enligt förslaget bl.a. innehålla regler om fri rörlighet för informationssamhällets tjänster, om att svensk rätt skall gälla inom ett samordnat regelområde samt regler om att viss information måste lämnas. I såväl prisinformationslagen som distansavtalslagen finns allmänna informationskrav om pris m.m; dock innehåller distansavtalslagen en mängd undantag. I den föreslagna lagens 2 § definieras bl.a. vad som avses med infor- mationssamhällets tjänster: tjänster som utförs vanligtvis mot ersättning, på distans, på elektronisk väg och på individuell begäran av tjänstemottagaren. Informationskravets omfattning framgår av den föreslagna lagens 10–16§§. I 11 § anges att om en tjänste- leverantör anger priser skall dessa anges klart och otvetydigt och om skatt och leveranskostnader tillkommer skall detta anges särskilt. I promemorian föreslås också ändringar i 13 a § mark- nadsföringslagen avseende icke-begärd marknadsföring genom e- post och i 9 § konsumentkreditlagen föreslås att avtal skall kunna signeras med kvalificerad elektronisk signatur. Vidare föreslås ändring i 3 kap 1 § lagen (1991:980) om handel med finansiella instrument innebärande möjlighet att sluta avtal på elektronisk väg. I den närmare genomgången av den föreslagna lagtexten citeras från direktivet vad som närmare skall anses vara informations- samhällets tjänster. Sådana tjänster omfattar en mängd näringsverk- samheter som bedrivs online, t.ex. försäljning av varor. Själva leveransen av varor och tillhandahållande av offlinetjänster om- fattas inte. Informationssamhällets tjänster omfattar även tjänster utan kostnad för mottagaren om de utgör näringsverksamhet (t.ex. tillhandahållande av information eller kommersiella meddelanden online eller tillhandahållande av sökmöjlighet samt åtkomst till och hämtning av data) samt tjänster som avser vidarebefordran av information via kommunikationsnät genom att tillhandahålla kom- lagstiftningsarbete rörande prisinformationslagen m.m. munikationsnät eller genom att fungera som värdtjänst för infor- mation från tjänstemottagaren. Vidare anges i promemorian att kravet i 11 § i den föreslagna lagen inte innebär något krav på att priser alltid skall anges, men att i de fall marknadsföringen riktar sig till konsumenter finns enligt 4 § prisinformationslagen ett krav på prisangivelse. Någon sanktionsbestämmelse finns inte i den föreslagna lagen, utan enligt promemorian kan en tjänsteleverantör som åsidosätter lagens krav på information drabbads av förbuds- eller informationsåläggande enligt marknadsföringslagen. 3.8Prop 2001/02:150 Lag om elektronisk handel och andra informationssamhällets tjänster Regeringen har med anledning av det s.k. e-handelsdirektivet i avsnitt 3.7 ovan i propositionen 2001/02:150 Lag om elektronisk handel och andra informationssamhällets tjänster m.m. föreslagit en lag om informationssamhällets tjänster. Lagen förslås träda i kraft . Lagförslaget överensstämmer till stora delar med vad som föreslagits i promemorian Ds 2001:13(se avsnitt 3.7 ovan). När det gäller vad som skall anses vara informations- samhällets tjänster har regeringen inte infört annan definition än vad som framgår av nämnda promemoria. Enligt proposi- tionens förslag till 8 och 9 §§ skall en tjänsteleverantör när denne tillhandahåller informationssamhällets tjänster lämna viss informa- tion om sin verksamhet (8 §) samt, enligt 9 §, för det fall denne anger priser på varor eller tjänster, skall dessa anges klart och otvetydigt. Om skatt och leveranskostnader tillkommer skall det anges särskilt. I propositionens avsnitt 7.5.1 konstaterar regeringen att en näringsidkare som är tjänsteleverantör enligt den föreslagna lagen utöver den information som anges där också kan vara skyldig att lämna den information som anges i andra lagar såsom exempel- vis konsumentkreditlagen, lagen om betalningsöverföringar inom EES, prisinformationslagen, marknadsföringslagen eller distans- avtalslagen. Vidare konstateras att krav på angivande av priser vid marknadsföring gentemot konsumenter finns bl.a. i 5 § pris- informationslagen. Enligt 15 § föreslås att för det fall en tjänsteleverantör inte lämnar information i enlighet med bl.a. 8 och 9 §§, skall marknadsföringslagen tillämpas. Informationen skall därvid anses vara sådan information av särskild betydelse från konsumentsynpunkt som avses i 4 § andra stycket marknads- föringslagen. lagstiftningsarbete rörande prisinformationslagen m.m. I propositionen föreslås vidare bl.a. ändringar i lagen om finan- siella instrument, i konsumentkreditlagen och i marknads- föringslagen, vilka dock inte kommenteras närmare här. 3.9Prop 2001/02:56 Energimarknader i utveckling – bättre regler och tillsyn Med anledning av (ER 19:2000) Fjärr- värmen på värmemarknaderna – en rapport över uppdrag att följa utvecklingen på fjärrvärmemarknaden (se närmare avsnitt 4.1.1) har regeringen i ovanstående proposition (kap 15) anfört att kon- kurrensen från andra uppvärmningsformer ur fjärrvärmekundens synvinkel är starkt begränsade och att kostnaden för att byta uppvärmningssystem är det största hindret. Emellertid bedömer regeringen att en ökad pristransparens på värmemarknaden skapar förutsättningar för konsumenterna att utvärdera sin situation och att genom att möjliggöra prisjämförelser skapas incitament för riktmärkesjämförelser mellan fjärrvärmeföretagen. Regeringen avser därför att tillsätta en utredning för att närmare studera fjärrvärmemarknaden och förutsättningarna för ökad konkurrens på denna. Möjligheten till ökad pristransparens bör också utredas ytterligare, liksom även möjliga åtgärder som föreslog i rapporten. Enligt propositionen avser regeringen även att ge i uppdrag att ta in prisuppgifter från företagen samt ta fram nyckeltal för att kunna följa utvecklingen. 3.10Elkonkurrensutredningens (N 2001:10) delbetänkande Vissa frågor kring kundernas rörlighet m.m. samt slutbetänkandet (SOU 2002:7) Konkurrens på elmarknaden uppdrag var att skyndsamt analysera prissättningen på elmarknaden och identifiera om det finns behov av kompletterande åtgärder för att en väl fungerande konkurrens med lika villkor för marknadens aktörer skall kunna upprätthållas. I avsnitt 2 i delbetänkandet Hinder mot hushållskundernas rörlighet tas tre svårigheter för hushållskunderna upp: svårigheter i samband med själva leverantörsbytet, svårigheter kopplade till förekomsten av konsumentinformation samt svårigheter att jämföra olika leverantörers erbjudanden. Vad avser den sistnämnda svårigheten är lagstiftningsarbete rörande prisinformationslagen m.m. den uppdelad på två delar, dels frågan om prisernas jämförbarhet, dels frågan om brist på heltäckande sammanställning. konstaterade vad avser frågan om prisernas jämförbarhet bl.a. följande. Elhandelsföretagen erbjuder vare sig det är frågan om byte av elleverantör eller nytt avtal med tidigare leverantör, följande avtalsvarianter: a)rörligt pris, i allmänhet med någon form av spotpriskoppling, eller b)fast pris under ett, två eller . Leverantörernas priskonstruktioner varierar på så sätt att en del leverantörer utöver det rörliga priset för elen även har en fast årlig avgift. har också olika pris för själva elen för olika kundkategorier och viss företag har olika stora fasta avgifter för olika kundkategorier. För att kunna jämföra olika leverantörers pris i öre/kWh måste en kund därför till den rörliga delen även lägga den fasta avgiften dividerad med sin årliga förbrukning. Vad avser bristen på heltäckande sammanställning av priser anför att det helt saknas en offentlig, hel- täckande prisstatistik. har infört en webbplats, men den prisjämförelse som publiceras där bygger helt på frivilligt deltagande. har inte någon befogenhet att kräva in statistik över elhandelsföretagens priser. slår i delbetänkandet fast att för en välfungerande konkurrens på elmarknaden är det väsentligt att elanvändarna på ett enkelt sätt kan jämföra olika leverantörers erbjudanden. Det finns därför enligt utredningen skäl att börja föra någon form av offentlig företagsspecifik statistik över elhandels- företagens försäljningspriser. föreslår att det införs en skyldighet för elhandelsföretagen att regelbundet rapportera viss elprisuppgifter till ett av regeringen utsett organ. Såsom lämpligt organ föreslås i delbetänkandet Energimyndig- heten. I kap 9 i slutbetänkandet anförs att fram- fört att verket inte utesluter att förhållandena på elmarknaden är sådana att det, permanent eller , kan finnas anledning till särskild rapportering av prisuppgifter m.m. från olika marknadsaktörer i syfte att öka pristransparensen och att som anser att sådan uppgift bör ligga i linje med den typ av uppgifter som hanteras av sektorsmyndigheten, dvs. 4Finns det behov av att prisinformationslagens tillämpningsområde utvidgas? I föregående kapitel har redogjorts för de statliga utredningar och det lagstiftningsarbete som skett avseende prisinformationslagen och andra, för utredningen relevanta, lagar. I det följande kommer att redogöras för olika utredningar, utförda av flera myndigheter, samt utredningens egen enkätundersökning hos landets konsu- mentvägledare och energirådgivare. Vidare kommer andra inhämtade uppgifter att redovisas. 4.1.1Energimyndigheten (ER 19:2000) Fjärrvärme på värmemarknaderna – rapport över uppdrag att följa utvecklingen på fjärrvärmemarknaden om fjärrvärmesektorn i har sammanställts efter samråd med och Kon- kurrensverket. I rapporten konstateras bl.a. (såvitt är av intresse för vår utredning) följande. Fjärrvärme definieras ofta som produktion och distribution av hetvatten i ett rörledningssystem för kollektiv uppvärmning av byggnader (och med avtal mellan kunder och leverantör). Anslutning till fjärrvärme bygger på frivillig över- enskommelse mellan kund och leverantör och det föreligger ingen skyldighet vare sig hos kunden eller leverantören att ansluta sig. Själva distributionen av hetvatten utgör ett s.k. naturligt monopol, medan produktionen av hetvatten principiellt skulle kunna kon- kurrensutsättas. Beslut om uppvärmning innebär stora investering- ar och risken för felaktiga beslut får stora ekonomiska konse- kvenser. Osäkerhet om framtida energipolitiska beslut i allmänhet och energipolitiskt motiverade skatter i synnerhet gör att både köpare och säljare på värmemarknaderna har behov av kunskap om denna marknad. Beslut om uppvärmningsform sker normalt vid nyproduktion och vid ersättning av anläggning som blivit obsolet Finns det behov av att utvidga prisinformationslagens tillämpningsområde? av tekniska skäl. Dock kan en anläggning ersättas tidigare än normalt genom att prisrelationer för den årliga driften ändrats och gjort anläggningen dyrare än andra lösningar. För fastighetsägaren är det av intresse att följa hur priserna för olika uppvärmnings- former ändras över tiden. Vid jämförelse bör både löpande kostnader för drift och underhåll samt kapitalkostnaderna för investering i anläggning och anslutning finnas med. Energimyndig- heten föreslog i rapporten åtgärder för att öka konkurrensen på värmemarknaderna. Bland annat föreslås att prisinformationen skall utökas och att det sker både prisövervakning och prisjämförelser på värmemarknaden.