sou · GQB35d6 · 2003-01-01 00:00:00 — Liksom kassorna själva, menar också leverantörerna att utrednings- verksamheten har expanderat på bekostnad av den aktiva rehabili- teringen. Förklaringen till denna utveckling är exempelvis att anta- let sjukskrivna ökat kraftigt, medan kassans resurser stått stilla. Detta förstärks också av bristen på resurser inom sjukvården och otillräckliga utredningar. Försäkringskassorna köper därför mer försäkringsmedicinska utredningar och mindre resurser blir kvar till arbetslivsinriktad rehabilitering. En annan förklaring som leverantörerna ger är att utredningar är billigare än rehabilitering och att fler försäkrade därmed kan kom- ma under åtgärd. De intervjuade menar också att köper kortare tjänster . Liksom handläggarna på uppger leverantörerna att de i allmänhet anpassar sig till förändringarna i försäkringskas- sans efterfrågan. Det vanligaste sättet att marknadsföra sig mot försäkringskas- sorna är via etablerade relationer. Andra sätt är att besöka kassorna och informera om sina tjänster, delta i informationsmöten i sam- band med att ramavtal slutits, deltagande på mässor, seminarier, annonser i fackpress, flygtidningar etc. De flesta leverantörer har dessutom hemsidor på Internet. Hälften av de intervjuade säger att de inte har konkurrenter eller att konkurrensen inte är så hård. Konkurrensen förefaller vara hår- dast inom de delar av rehabiliteringskedjan som gäller arbetslivsin- riktad utredningsverksamhet och utbildning. Alla leverantörer tycker, liksom handläggarna, att ramavtalen har övervägande fördelar. Förutom att de är administrativt enklare, så ger de leverantören en kvalitetsgaranti som godkänd leverantör. Ramavtal underlättar också upphandlingen genom en mer tydlig definition av produkterna. Många leverantörer anser att kontakterna med fungerar mycket bra och att kassan sköter verksamheten på ett ef- fektivt och bra sätt. De negativa synpunkter som framförs är att le- verantörerna genom avtalen med kort varsel, tvingas att tillhanda- hålla en stor kapacitet som de inte garanteras några upp- drag. Ryckigheten i försäkringskassornas köp är särskilt besvärande för företag som har få andra kunder eller produkter och som där- med inte kan jämna ut beläggningen. Så gott som alla leverantörer skulle vilja ha någon form av avtal där en viss beläggning garanteras, t.ex. ett visst antal årsplatser. Erfarenheterna av kassahandläggarnas upphandlingskompetens är varierande. Vissa leverantörer anser att de är mycket kvalificerade och erfarna, andra att de saknar nödvändig kunskap och utblick. En genomgående kritik är att skickar de försäkrade alldeles för sent till leverantörerna, en åsikt som de delar med hand- läggarna på kassorna. Köpen uppfattas ofta vara knutna till enskilda handläggare snara- re än till kassor. Leverantörerna upplever att de har bra kontakter med vissa handläggare och när handläggaren är nöjd med de tjäns- ter de köpt så återkommer de. Kompetensutveckling och nya rehabiliteringstjänster Det övergripande intrycket vi fått av de genomförda intervjuerna är att kompetensutveckling inte tycks vara särskilt prioriterat eller bedrivas på ett systematiskt sätt. På central nivå tycks dock mer fokus läggas på kompetensutveckling än på lokal nivå. På lokal nivå sker kompetensutvecklingen ofta genom samtal med kollegor, andra kassor och chefen. Även samarbete med olika aktörer, framförallt leverantörer, leder till kompetensutveckling. Andra källor till ny information är facktidskrifter, mässor, konfe- renser, seminarium och temadagar. Vissa kontor har också kontakt med universitet och högskolor. Det tycks inte vara så vanligt att kassorna har provat några nya rehabiliteringstjänster . I de fall det har skett tycks det ofta röra sig om särskilda projekt där det avsatts särskilda medel. Gränsdragningen mellan olika rehabiliteringsformer är, enligt de flesta intervjuade, ganska klar i teorin, men inte i praktiken. Särskilt besvärligt är att skilja den medicinska rehabiliteringen från den ar- betslivsinriktade. Även gränsdragningen kring arbetslösa är kom- plicerad. Arbetsgivaren spelar en mycket viktig roll i rehabiliteringen när det gäller den arbetslivsinriktade rehabiliteringen. Dock har det i flera av intervjuerna framgått att gränserna mot arbetsgivarna inte är klara. Det verkar inte finnas något nationellt system som de centrala kon- toren använder sig av vid utvärderingar. Det är inte heller vanligt med centrala uppföljningssystem som de lokala kontoren kan följa. I de allra flesta fall tycks någon form av uppföljning göras på regio- nal nivå av det centrala kontoret inom länen. Ofta framgår att am- bitionen när det gäller uppföljningar är större än vad handläggarna hinner med i praktiken. Ansvar för uppföljningen tycks ofta ligga på den enskilda handläggaren. Det flesta leverantörer har någon form av uppföljning. Uppfölj- ningens innehåll kan variera alltifrån bedömning av resultatet av de utförda tjänsterna till att ta reda på vad den försäkrade gör vid upp- följningstillfället.