sou · GQB327d1 · 2003-01-01 00:00:00 — Att svenskan skall vara ett of- ficiellt språk preciseras till att betyda att alla EU-dokument som har rättslig verkan i skall finnas tillgängliga på svenska, att tolkning till och från svenska ska kunna ske vid möten i alla för- samlingar där icke-tjänstemän deltar. Vidare hävdar man att principen att svenskan också ska kunna utnyttjas som arbetsspråk i flertalet EU-sammanhang ska upprätthållas också om eller när EU utvidgas med flera medlemsstater. För att säkerställa svenskans ställning i EU-sammanhang krävs det enligt fortsatt kraftig satsning på tolkar och översättare. Vad gäller tolkningen pekar man på att det är själva möjligheten att få tala på svenska i debatter och diskussioner som måste säkras eftersom det är orealistiskt att tro att varenda en av de många svenska tjänstemännen skulle kunna driva avancerade förhandlingar på ett annat språk än det egna. En offentlig utredning har varit direkt inriktad mot språkfrågor i EU-sammanhang. Denna presenterade 1998 sitt betänkande Svenskan i EU (SOU 1998:114). Huvudfrågan för utredningen var vilka åtgärder som behövs i den svenska förvaltningen för att garantera kvaliteten på de svenska EU-texterna. Också frågan om svenskans ställning som arbetsspråk inom EU berörs. Bedömningen är att de ovan relaterade riktlinj- erna från UD:s väl svarar mot dagens situation men att dessa måste ses över inför en utvidgning. Det hävdas att möjligheten att få tolkning från modersmålet borde utvidgas på bekostnad av tolkning till modersmålet. Beträffande översättning av arbetsdokument framförs att kraven bör skärpas: slutar vi över- sätta EU-dokument till svenska så får det svåra följder för svenskt språk och svensk samhällsdebatt eftersom [e]n stor majoritet av svenska folket utestängs från möjligheten att ta del av viktiga sam- hällsdokument. Mot den bakgrunden menar utredaren att det är mycket viktigt att noga analysera konsekvenserna av planerade rationaliseringar av EU:s översättnings- och tolkningsverksamhet: Det är därför oroande när vi får signaler om att utvidgningen skulle kunna utan ökade kostnader också när det gäller tolk- ning och översättning hos EU-institutionerna. 4.1.5Inför utvidgningen av EU Vid tidigare utvidgningar har som framgått inga förändringar skett av det regelverk som gällt från början: alla de nya språken har förts till listan över officiella språk och arbetsspråk. Det tycks inte som om det i något fall förekom nämnvärd diskussion om att så inte skulle bli fallet vid de skilda utvidgningarna. Inte heller inför den nu förestående utvidgningen finns det några signaler om att en revidering av systemet skulle förberedas. Det första språkliga steget vid en ansökan om EU-medlemskap är att den nu gällande översätts till ansökarlandets språk. Att så sker ansvarar respektive land för, och arbete med detta pågår i kandidatländerna. Något avsteg från principen om att översätt- ningen skall genomföras har inte gjorts, och inte heller har kraven vad gäller omfattningen på översättningen sänkts. När ett land väl blivit medlem i EU övergår ansvaret för över- sättning (och tolkning) till EU:s språkinrättningar. Enligt den in- formation kommittén fått bl.a. i samband med sitt studiebesök i förbereder sig dessa genomgående inför den kommande utvidgningen med utgångspunkt i att det nuvarande systemet skall gälla framgent, trots att antalet språk relativt snart kan komma att vara uppe i 23. Vid öppningskonferensen av Europeiska året för språk (Språklig mångfald i – en utmaning, 18–) framträdde företrädare för både översättning och tolkning inom EU. I bägge fallen betonades att man förutser en utvidgning av det nuvarande systemet utan inskränkningar. Inrättningarna har klarat av tidigare utvidgningar och kommer att kunna hantera även dem som kommer , hävdades det. Det framfördes också att kostnaderna även efter en utvidgning skulle vara överkomliga. (2000 och Benedetti 2000.) Politik och förvaltning SOU 2002:27 Vissa svårigheter verkar dock förutses. Störst förefaller bekymr- en vara beträffande tolkningen. Antalet språkpar mellan vilka man måste tolka stiger snabbt då antalet språk ökar. Då grunden till dagens EU lades var språken 4. Detta resulterade i 12 språkpar att tolka mellan. Nuvarande antal språk är 11, vilket ger 110 tolkriktningar. Ett framtida EU med exempelvis 23 språk skap- ar 506 olika riktningar. Antalet tolkar blir dock inte lika stort efter- som en tolk normalt kan hantera flera språk. Trots detta blir det dock tämligen många människor som blir inblandade: gör man i räkneexemplet ovan antagandet att tolkarna behärskar 4 språk var- dera (vilket är en ganska hög siffra) blir resultatet att det för 4 språk krävs 4 tolkar, för 11 språk 33 tolkar och för 23 språk 138 tolkar för att fullständig och direkt tolkning i alla riktningar skall ske. Ett ganska konkret problem är att det helt enkelt kommer att bli svårt att få plats för alla de tolkar som krävs vid en fullständig tolk- ning i alla riktningar. saknas inte sällan tolkburar för alla språk. Många förefaller därför mena att fullständig tolkservice kommer att kunna ges främst vid möten på högsta nivå. I vardagslag kommer man att få använda sig av olika inskränkningar. En modell för sådana inskränkningar kan vara antingen relätolk- ning (tolkning via ett tredje språk) eller returtolkning (tolken tolk- ar både till och från sitt modersmål). En annan möjlighet är s.k. asymmetrisk tolkning där man tolkar från flera språk än man tolkar till. Vad gäller översättning är en vanlig bedömning att svårigheterna är mindre. De rena utrymmesproblemen finns förstås inte. Det finns också större möjlighet att gradvis lära upp översättare än vad som är fallet för tolkar som måste fungera fullt ut . Kvaliteten på översättningarna garanteras också mer av organisat- ionen än av den enskilde översättaren eftersom översättningar kan granskas och revideras. Men trots detta förutser man svårigheter att få tag på alla de översättare som behövs för de tillkommande språk- en, och man planerar därför att göra ett avsteg från de översätt- ningsprinciper som tillämpats. översätter en översättare enbart till det egna modersmålet (oftast från flera språk). I framtid- en kan översättare för vissa språks del komma att översätta både till och från det egna modersmålet. 4.1.6Utbildning av tolkar och översättare Den centrala inrättningen för tolk- och översättarutbildning i Sve- rige är (). Detta bildades för att ansvaret för landets tolk- och översättarutbildningar skulle samlas på ett ställe. Institutet var till en början främst inriktat på invandringens behov av tolkservice. har verksamheten utökats. Inte minst har medlemskap i inneburit ett ökat ansvar för utbildning av konferenstolkar och översättare för tjänst inom EU:s institutioner. TÖI:s uppgifter regleras i förordningen om Tolk- och över- sättarinstitutet (1998:1005). Den främsta uppgiften är att anordna tolk- och översättarutbildning. TÖI fördelar också statsbidrag till kontakttolkutbildning vid folkhögskolor och studieförbund, lik- som till folkhögskolor för utbildning av teckenspråkstolkar (se kapitel 14). Inom TÖI bedrivs också forskning och utvecklings- arbete kring översättning och tolkning. Översättningsutbildningar med olika inriktning ges även på håll: vid universiteten i , , och samt vid . Inom EU gavs tidigare tolkutbildning, men 1997 lades denna ned, och ansvaret för tolkutbildningen överfördes till de olika medlemsländerna. Konferenstolkutbildningen vid TÖI sker dock i nära samarbete med EU-institutionernas tolktjänster. Regeringen skall fastlägga officiella svenska riktlinjer för svenskans ställning och bruk inom EU, och även fortsättnings- vis bedöma och till rapportera om kraven i riktlinjerna uppfylls samt om de nödvändiga resurserna finns inom EU. Hur kan stödja utbildning av tolkar från svenska skall undersökas. Undersökningar av dokumentanvändning och informations- strömmar med avseende på EU-texter skall genomföras. Utvecklingen av översättningshjälpmedel för de svenska över- sättarna skall följas noga. Riktlinjer skall utformas och resurssituationen övervakas och redovis- as Som framgått förefaller man från EU:s sida arbeta med utgångs- punkt i att någon förändring av det nuvarande systemet inte skall ske , även om antalet språk kan komma att uppgå till närmare 25. Mångspråkigheten är en av EU:s grund- stenar. Vi delar denna uppfattning. Att någon förändring av de grundläggande språkbestämmelserna inte är att vänta innebär dock inte att det inte kan ske en omställ- ning av de faktiska förhållandena. Trots försäkringarna om att ut- vidgningen kan hanteras, och att kostnaderna för detta inte blir orimliga, förefaller det troligt att de mindre språken kommer att sättas under ökad press. Från svensk sida är det därför viktigt att klargöra vad man önskar uppnå beträffande svenskan. Detta gäller då både svenskan som officiellt språk och som arbetsspråk, speciellt med tanke på att det ingenstans i uttryckligen klargörs vad dessa båda begrepp står för. Vidare förefaller det viktigt att ut- veckla en hållning gentemot de stora språkens ställning i samarbet- et. Vi föreslår därför att riktlinjer skall fastläggas där offici- ella hållning beträffande svenskans ställning och bruk inom EU preciseras. Vissa av de punkter som nedan anges gäller redan enligt den policy som utformats av (se ovan) medan andra än nya eller innebär revideringar. För svenskan som officiellt EU-språk skall riktlinjerna vara: Alla EU-dokument som har rättslig verkan i skall finnas tillgängliga på svenska. Material som tillhandahålls via EU:s webbplatser skall som regel finnas i svensk version. Tolkning till och från svenska skall kunna ske vid möten i alla församlingar där folkvalda eller på annat vis politiskt nominer- ade deltar. Svensktalande skall ha rätt att vid kontakter med EU:s olika institutioner få använda svenska och att därvid få svar på samma språk. EU:s inrättningar skall vara skyldiga att använda svenska då de vänder sig till svensktalande. För svenskan som arbetsspråk inom EU skall riktlinjerna vara: Svenska språket skall vara ett av EU:s olika arbetsspråk och behandlas som jämförbara språk. Tolkning skall ske både till och från svenska. Om inskränk- ningar av tolkningen måste ske är rätten att tala svenska viktig- are att upprätthålla än rätten att få lyssna till svenska. Om inte möjlighet kan ges för alla att tala det egna språket skall s.k. två- eller trespråksordningar tillämpas (dvs. att engelska och franska respektive engelska, franska och tyska används). I skriftlig kommunikation skall normalt svenska användas. I de fall där en praxis finns att endast engelska eller franska utnyttjas kan denna behöva accepteras. Utvecklandet av sådana inskränkningar bör dock motverkas. I Svenska språknämndens förslag till handlingsprogram görs som berörts preciseringen att svenskans ställning som officiellt språk bör tolkas som att alla EU-dokument som har rättslig verkan i skall finnas tillgängliga på svenska, att tolkning till och från svenska skall kunna ske vid möten i alla församlingar där icke-tjänstemän deltar. Vi anser att detta är en rimlig precisering, men till listan skall fogas rätten att vid kontakter med EU:s olika institutioner få an- vända svenska och att få svar på samma språk, samt att EU:s inrätt- ningar är skyldiga att använda svenska då de vänder sig till svensk- talande. Dessa rättigheter garanteras visserligen redan i rådets grundläggande språkförordning 1/1958, men de bör ändå betonas och upprätthållas. Dessutom skall – inte minst mot bakgrund av ambitioner att verka för ett öppnare EU – dokument o.d. i så stor utsträckning som möjligt hållas tillgängliga via EU:s webb- platser och då finnas i svenskspråkig version. För svenskan som arbetsspråk är det enligt vår mening viktigt att svenska tjänstemän använder svenska i största möjliga utsträckning. Från språkpolitisk utgångspunkt är detta en viktig fråga, inte minst för att svenskan skall förbli ett komplett och samhällsbärande språk. Om svenska tjänstemän använder engelska och franska finns det risk för att position i sakpolitiska frågor försvagas. Det förefaller dock också viktigt att fastslå en realistisk ambi- tionsnivå – att engelska och franska kommer att vara de språk som i stor utsträckning bildar grunden för EU:s arbete kommer knappast att kunna förändras. I utredningen i EU (SOU 1998:114) görs som redovisats ovan bedömningen att de regler som fastslås i UD:s cirkulär väl svarar mot dagens situation men att dessa måste ses över inför en utvidgning. Vi menar att denna värd- ering förefaller rimlig också , och att dessa regler därmed kan tas till utgångspunkt för utformandet av en policy för svenskans bruk som arbetsspråk inom EU. Vi anser också att den prioritering som föreslås i Svenskan i EU vad gäller tolkning (att tolkning från svenska är viktigare att upp- rätthålla än tolkning till svenska) är rimlig. Som framgått framför även denna idé. Vi instämmer även när det gäller översättning i den bedömning som görs i Svenskan i EU av att hävdande av kravet på översättning snarare bör skärpas än minskas. Rätten till insyn och möjligheten till påverkan för unionens invån- are måste få väga tungt i bedömningen, och om inte en omfattande översättning sker kommer möjligheterna till insyn att minska väs- entligt. Det är också lättare att upprätthålla en stor översättnings- verksamhet än en fullständig tolkservice i samtliga situationer. Översättningsverksamheten kräver självfallet att tillräckliga resurs- er finns, och det är därför viktigt att EU avsätter de nödvändiga medlen för översättning, även efter en utökning av antalet med- lemsstater. Som berörts förefaller inte någon formell förändring av stå för dörren. Därför bör ansträngningar in- riktats mot att bevaka och säkerställa att de regler som finns verk- ligen efterlevs. I regeringens skrivelse till om EU-arbetet det gångna året redovisas sådant material, och det är viktigt att så sker även i fortsättningen. För att språksystemet skall kunna upprätthållas krävs naturligt- vis att resurserna för språkservice inom EU är tillräckliga, och om så inte är fallet skall man verka för att EU:s språkavdelningar får de medel som behövs. Hur kan stödja utbildning av tolkar från svenska skall undersökas Den utbildning av tolkar som sker vid TÖI, och den utbildning av översättare som sker vid både TÖI och olika universitet och hög- skolor, är naturligtvis av stor vikt för att EU:s inrättningar skall kunna rekrytera kvalificerad personal. Det är därför viktigt att så- dan utbildning ges även fortsättningsvis, och att staten avsätter de resurser som är nödvändiga för detta. Tolkutbildningen i gäller tolkning från andra språk till svenska, medan utbildningen av tolkar från svenska sköts i andra länder. Ser man rätten att få tala svenska som den centralaste är den angelägnaste uppgiften att säkerställa god tolkning från svenska. Som berörts finns det uppgifter som tyder på att svenskar ibland avstår från att använda svenska för att tolkningen inte är tillräckligt god för att budskapet skall gå fram på ett övertygande vis. Som redovisats ovan finns tolkning från svenska huvudsakligen för tyska, nederländska, danska och finska, medan få tolkar finns till- gängliga för tolkning till de övriga EU-språken. Med tanke på att engelska och franska i realiteten är de viktigaste arbetsspråken inom unionen framstår det som viktigt att säkerställa att det för svenskans del kan ske en god tolkning till dessa språk. Det bör därför övervägas hur kan stödja utbildningen av tolkar från svenska. En nära samverkan finns redan mellan TÖI och EU-institutionernas tolkavdelningar. Vi föreslår att TÖI under- söker hur man i samarbete med dem kan stödja utbildning av tolkar från svenska. Undersökningar av dokumentanvändning och informationsströmmar med avseende på EU-texter skall genomföras Det är naturligtvis nödvändigt att tillgängliga resurser utnyttjas effektivt, om svenskans ställning i EU skall kunna hävdas. Det är därför viktigt att överväga vilka rationaliseringar som kan vara tänkbara. En möjlig rationalisering är större selektivitet när det gäller vilka dokument som översätts. Redan nu översätts inte alla dokument till samtliga språk, utan man försöker begränsa översättningen till de dokument som det verkligen finns behov av att översätta. En mer systematisk tillämpning av ett sådant system kunde övervägas utifrån ett studium av dokumentanvändning och informations- strömmar, så att de texter som behöver bli översatta faktiskt också blir det, medan texter med mindre användning lämnas åt sidan. Det vore därför önskvärt att man inom EU:s ram genomförde sådana undersökningar. Även från svensk sida kunde man studera EU-dokuments bruk i med tanke på medborgarnas rätt till insyn och påverkan. sådan undersökning kunde också bidra till att kasta ljus över frågan om EU-medlemskapet ger upphov till domänförluster inom om- rådet politik och administration. Vi föreslår att Statskontoret i samverkan med språkvården genomför en sådan studie. Vi vill här också påpeka att texter som är korta och klara själv- fallet är lättare att översätta än sådana som är långa och svårbegrip- liga, vilket bidrar till att göra det lättare att hävda de mindre språk- ens ställning inom EU. Också från utgångspunkten att svenskans bruk skall främjas är det därför viktigt att arbeta för att förändra de framför allt engelska och franska dokument som utgör källtexter vid översättning. (Se vidare kapitel 9, där insatser för bättre EU- texter diskuteras.) Utvecklingen av översättningshjälpmedel skall följas noga Vi vill också framhålla att tillgång till goda översättningshjälpmedel i form av stora och högkvalitativa översättningsminnen, tillförlit- liga och omfattande termdatabaser (se kapitel 17), elektroniska lexikon m.m. underlättar och effektiviserar översättningsarbetet. Vi föreslår att tillgången till sådana hjälpmedel för svenskans del där- för skall bevakas kontinuerligt. Även direkt maskinöversättning är viktig att uppmärksamma i detta sammanhang. Utvecklandet av maskinöversättning för svenska bör kunna stärka svenskans bruk inom EU. Personer som inte behärskar svenska kan genom en maskinöversättning bilda sig en uppfattning om innehållet i svenska texter. Svenskar kan i sin tur skriva utkast på svenska och därefter maskinöversätta dem, när de skall producera en text på annat språk. Vårt förslag om maskinöversättning lämnas i kapitel 17. 4.2Inhemsk politik och förvaltning I detta avsnitt behandlas svenskans ställning inom det inhemska svenska politiska och administrativa systemet. Kan man här se tendenser till att svenskan tappar mark till andra språk, främst engelskan? Vi gör först ett litet nedslag i riks- och kommunalpol- itiken och tar därefter upp vissa förhållanden med anknytning till förvaltning och administration. 4.2.1Svenska och engelska inom riks- och kommunalpolitik Det finns få undersökningar inriktade mot bruket av svenska och andra språk inom den mer inhemska politiken. I den undersökning som gjorts på uppdrag av Nordiska minister- rådet redovisas dock svaren på en mindre rundfråga till politiker på riks- och kommunalnivå (2001 s. 67–69). Frågorna gällde språkanvändning, t.ex. vilka språk man behöver kunna för arbetets skull, hur ofta och i vilka sammanhang engelska används i arbetet och huruvida konflikter har uppstått på grund av språkliga mot- sättningar eller problem. Frågorna sändes ut till ett antal politiker på olika nivåer och skilda områden (regerings- och riksdagsleda- möter och kommunalpolitiker). Materialet är litet och osystematiskt tillkommet, och det är svårt att veta hur generaliserbara svaren är. Den bild som framkommer är dock att politikerna på riksdags- och regeringsnivå använder engel- ska relativt ofta i arbetet. I de flesta sammanhang är det dock inte nödvändigt att använda engelska eftersom det finns tolkservice, möjligheter till hjälp med underlag och översättningar inför möten där engelska krävs m.m. De tillfrågade kommunalpolitikerna ställs däremot sällan inför kravet att använda något annat språk än sitt modersmål. De få tillfällen detta är nödvändigt handlar det om engelska. menar sammanfattningsvis att det på den nationella nivån inte finns något som tyder på att svenskan som politiskt språk är på väg att utarmas eller försvagas (s. 74). Några undersökningar av hur svenskan och andra språk används i svenska förvaltningssammanhang föreligger inte, så vitt kommittén lyckats finna. I detta sammanhang finns det dock anledning att uppmärk- samma vissa förhållanden som hänger samman med hur synlig svenskan är i samhället, nämligen språkvalet på offentliga skyltar o.d., i namn på offentliga inrättningar samt på webbplatser och i e- postadresser till myndigheter. När det gäller skyltar och liknande information föreligger inga undersökningar beträffande språkvalet. Inte heller har vi någon laglig reglering av förhållandena – det har varit självklart att man normalt använder svenska. För minoritetsspråkens del finns det emellertid en reglering i kulturminneslagen (1988:950) som innebär att svenska, samiska och finska ortnamn så långt möjligt skall an- vändas på kartor samt vid skyltning och övrig utmärk- ning i flerspråkiga områden. Svenska offentliga organ har normalt namn på svenska. Ofta kan de också använda en översättning till engelska och andra språk i olika sammanhang. Det finns dock exempel på myndigheter och statliga bolag som endast har ett engelskt namn. Så är exempelvis fallet med myndigheterna Invest in , och Peace Re- search Institute (). Dessutom finns ett antal myndigheter som i sin utåtriktade verksamhet använder sin engelska förkortning, t.ex. Sida och Swedac. Den statliga myndigheten använder även sin engelska översättning (Modern Museum) i sin utåtriktade verksamhet i . Under utredningsarbetet har också språkvalet på offentliga in- rättningars hemsidor och i myndigheters e-postadresser aktualiser- ats. Det finns flera exempel på myndigheter som har hemsidor på engelska. Vidare kan nämnas att exempelvis och hovet har engelskspråkiga e-postadresser. Vårt förslag: Svenska språket skall normalt användas inom den offentliga administrationen. Vi gör bedömningen att risken för domänförluster inom riks- och lokalpolitiken är liten. När det gäller förvaltningen saknas som framgått empiriska undersökningar, men det är ändå rimligt att anta att svenskan inte gjort stora domänförluster på detta fält. Enligt vår mening är det också självklart att svenska skall användas. Skyltar och liknande information från myndigheter skall vara på svenska har i sitt förslag till handlingsprogram för att främja svenska språket bedömt att det är viktigt att svenskan är synlig i det offentliga rummet. Vi delar denna bedömning. Detta förhållande är viktigt för att markera svenskans ställning som sam- hällsbärande språk. En viktig del av det offentliga rummet är skyltar och liknande allmän information som sätts upp av statliga och kommunala myndigheter. Vi föreslår att sådan information normalt skall vara på svenska samt i relevanta sammanhang på de nationella minor- itetsspråken. Därutöver finns det naturligtvis i många fall behov av information på andra språk. Myndigheter skall ha namn på svenska Vi föreslår vidare att alla statliga och kommunala myndigheter skall ha namn på svenska, och att dessa normalt skall användas vid kommunikation inom landet. Myndigheter skall ha e-postadresser på svenska Vi föreslår också att statliga och kommunala myndigheter skall ha e-postadresser på svenska. Så länge inte åäö-problemen lösts får man acceptera att a respektive o används i stället för å/ä och ö. Självfallet kan man utöver den svenska adressen ha en parallell adress på annat språk. Dessa tre krav på statliga och kommunala myndigheter skulle kunna genomföras genom en författningsreglering. Vi gör bedöm- ningen att det bör övervägas om en komplettering kan göras av de bestämmelser som styr statlig resp. . Myndigheters webbplatser skall vara på svenska