sou · GQB3121d6 · 2003-01-01 00:00:00 — Länet har 13 kommuner med 39 högstadieskolor. Rapporten, Elevskyddsombudens betydelse för skolans arbetsmiljö, som presenterar resultatet utgjorde ett specialarbete vid en kurs för fackliga förtroendemän 1998/99 som anordnades av Arbetslivsin- stitutet. Rapporten kan sökas på webbsidan . Syftet med undersökningen var att får svar på ett antal frågor, och genom att det skedde över ett större geografiskt område bedömdes resultatet vara överförbart till förhållandet i övriga landet. Svarsfrekvensen var (33 skolor svarade). Djup- intervjuer gjordes sedan vid fem skolor. De frågeställningar som låg tillgrund för enkäten var följande: Hur och i vilken omfattning följer skolan arbetsmiljölagens och arbetsmiljöförordningens skrivningar beträffande organiseran- det av en (fungerande) elevskyddsombudsverksamhet? Vilka exempel på en bra och väl fungerande elevskyddsombuds- verksamhet går att finna? Varför tycks elevskyddsombudsverksamheten fungera väl på vissa skolor? Hur motiverar man eleverna (bäst) på att engagera sig i frågor som har med deras arbetsmiljö att göra? Vilket inflytande och vilken delaktighet går att finna i samband med en organiserad elevskyddsombudsverksamhet? Här redovisas endast några begränsade uppgifter från undersök- ningen. På enkätfrågan I vilken omfattning finns det elevskyddsombud? gavs följande svar: av skolorna har 1–2 elevskyddsombud/klass åk 7–9, av skolorna har 1–2 elevskyddsombud/årskurs 7–9, av skolorna har 1–2 elevskyddsombud för hela skolenhe- ten av skolenheterna saknar elevskyddsombud Elevskyddsombuden väljs mestadels av eleverna i klassen. I några av skolorna utsågs elevskyddsombuden genom elevrådet och i några skolor hanterades elevskyddsombudsverksamheten av elevrådet. Endast i enstaka fall utsåg klassföreståndaren elevskyddsombuden i samråd med eleverna. Utbildningen sköttes i de flesta fall antingen av lärarorganisatio- nernas skyddsombud/huvudskyddsombud eller av Elevorganisatio- nen. I tre fall hade ingen utbildning erbjudits över huvud taget. I tre av fyra skolor deltog elevskyddsombuden i skyddsronderna och fick lämna synpunkter. I av skolorna var eleverna repre- senterade i skolans miljögrupp/skyddskommitté/samverkansgrupp. Samverkan med personalens skyddsombud sker i två skolor av tre. I av skolorna får elevskyddsombuden fortlöpande infor- mation om olika aktiviteter på arbetsmiljöområdet. Många grundskolor bedriver i en eller annan form verksamheten med elevskyddsombud. Antalet skyddsombud vid en skolenhet varierar kraftigt. I en del fall har man inga elevskyddsombud alls. Med hänsyn tagen till enkäten, svarsfrekvens samt djupintervjuer uppskattar författaren till rapporten om elevskyddsombuden, att i en femtedel av skolorna som borde ha elevskyddsombud saknas sådana. Med hänsyn till att det förflutit de nuvarande reglerna om elevskyddsombud trädde i kraft, kan det tyckas anmärkningsvärt när skolan ändå negligerar bestämmelserna. Om skolan menar allvar med att undervisningen skall bedrivas i demo- kratiska arbetsformer och förbereda eleverna för att aktivt delta i samhällslivet, borde man ta frågan om elevskyddsombud på större allvar. Det är ett sätt för skolan att signalera att man respekterar beslut fattade i demokratisk ordning. Samverkan skall ske mellan arbetsgivaren och arbetsta- garna/eleverna kring arbetsmiljöfrågor. Hur man bäst främjar hälsa och säkerhet borde vara en utomordentligt viktig insikt att för- medla till eleverna i skolan. Det handlar dels om att tillförsäkra eleverna goda yttre förutsättningar för att utvecklas inom ramen för skolans pedagogiska och didaktiska roll men också att på det sätt som är bäst anpassat med avseende på ålder och mognad förbe- reda dem för det vuxna livet. De allra flesta individer i till- bringar stora delar av sin barndom och ungdom i den obligatorisk och den frivilliga skolan samt andra utbildningsinstitutioner. Skolan har lärare och annan pedagogiskt skolad personal som på rätt nivå kan förmedla kunskapen om hälsa och säkerhet i anslut- ning till arbetsmiljölagstiftningens krav. Elevskyddsombuden har helt andra förutsättningar än skolans personal att se sådana faktorer och företeelser i skolans arbetsmiljö som särskilt berör eleverna. I ett brev till i början av detta år utrycker författaren till rapporten om elevskyddsombuden oro över att så många skolor fortfarande saknar elevskyddsombud. Arbetarskyddsstyrelsen/har vid några tillfäl- len varit i kontakt med beträffande bemyndigandet i 18b § att meddela föreskrifter till 6 kap. 17 § första stycket AML. Bemyndigandet har ännu inte resulterat i några föreskrifter. En förutsättning för att elevskyddsombuden skall få en funge- rande roll är att arbetsgivaren/skolledningen i ord och handling visar att man anser elevskyddsombudens roll viktig. Det är också viktigt att uppmuntra samverkan mellan personalens skyddsombud och elevskyddsombuden. Utbildning av elevskyddsombuden kan till exempel i valda delar ske gemensamt med skyddsombuden. För att arbetsgivare/skolledare och lärare skall kunna känna entusiasm inför en uppgift, krävs det som regel att själv ha kunskap på det aktuella området. Arbetsmiljöfrågorna har mycket begränsat utrymme i skolledarutbildningen och har åtminstone hitintills varit obefintliga i lärarutbildningen. Ett pedagogiskt block som visar på hur man pedagogiskt löpande integrerar frågor om hälsa och säker- het i undervisningen vore egentligen en självklarhet i lärarutbild- ningen, när man har med barn och ungdom att göra. I ett sådant sammanhang kan arbetsmiljöfrågorna komma in på ett naturligt sätt. Kränkningar, hot och våld är arbetsmiljöfrågor med ständig aktualitet i skolan, och det vore bra om ledning och personal kunde få mera övergripande kunskaper om arbetsmiljö för att kunna hantera dessa problem som en del av skolans hela arbetsmiljö. För att stärka skolledningen och ge den större säkerhet i upp- giften att ta sig an uppbyggnaden av elevskyddsverksamheten, vore det bra om utfärdade föreskrifter om elevskyddsombu- dens medverkan i skyddsverksamheten på skolan i enlighet med regeringens bemyndigande. 5Arbetsmiljöverkets föreskrifter om minderåriga (1996:1) har i enlighet med regeringens bemyndigande utfärdat föreskrifter i anslutning till bestämmelserna i 5 kap. AML om minderåriga. När barn och ungdomar som inte fyllt arbetar som arbets- tagare, egna företagare eller på något annat sätt eller när de genom- går utbildning ställs särskilda krav på deras arbetsmiljö. Reglerna för detta finns i föreskrifterna om minderåriga och gäller även för elever. Föreskrifterna skall täcka både arbetsliv och skola och är inte i sin helhet tillämpliga i utbildningen. 2 § i minderårigföreskrifterna (AFS 1996:1) gäller både skolan och arbetslivet och kräver att arbetsuppgifter för minderåriga, dvs. för dem som inte fyllt , skall väljas med stor omsorg och med särskild hänsyn till fysiska och psykiska förutsättningar för arbetet. Det skall ges betryggande säkerhet mot olycksfall, belastningsskador, överansträngning ... och andra förhållanden som kan medföra skadlig inverkan på den minderåriges hälsa i fysiskt psykiskt eller socialt avse- ende. Den minderårige skall ha fått alla de instruktioner som behövs ur skyddssynpunkt. Arbetet skall ske under tillsyn och led- ning av en lämplig person. Det är viktigt att försäkra sig om att den minderårige har förstått och tillgodogjort sig den information som behövs för att utföra arbetsuppgiften utan risk för hälsa och säker- het. 2 § Arbetsuppgifterna för minderåriga skall väljas med stor omsorg. Särskild hänsyn skall tas till den minderåriges fysiska och psykiska förutsättningar för arbetet. Betryggande säkerhet skall ges mot olycks- fall, belastningsskador, överansträngning, extrema klimatförhållanden, skador från buller och vibrationer och andra förhållanden som kan medföra skadlig inverkan på den minderåriges hälsa eller utveckling i fysiskt, psykiskt eller socialt avseende. Den minderårige skall ha genomgått den utbildning och ha till- godogjort sig den instruktion och fått de upplysningar om det aktuella arbetet som behövs från skyddssynpunkt och med hänsyn till den minderåriges ålder och mognad. Den som anlitar en minderårig skall se till att arbetet sker under ledning och tillsyn av lämplig person samt försäkra sig om att det finns tillfredsställande rutiner för hur minderåriga skall introduceras och handledas. 5 § AFS 1996:1 anger ett antal riskfyllda arbetsuppgifter som är förbjudna för minderåriga. Dessa finns förtecknade i Bilaga 1 som ingår i föreskrifterna. Brott mot dessa förbud är straffbelagda. Under varje rubrik anges ett antal arbetsuppgifter som omfattas av förbudet. Exempel på rubriker är Arbete med farliga ämnen, som upptar ett antal arbetsuppgifter med ämnen och produkter som inte får hanteras av minderåriga. Andra rubriker är Arbete med maskinellt drivna tekniska anordningar, verktyg m.m., Arbete på hög höjd etc. Sammanlagt finns 14 rubriker, och under var och en av dessa finns en uppräkning av arbetsuppgifter som är förbjudna för minderåriga. Olycksfallsstatistik och riskbedömningar ligger till grund för bilagans innehåll. För att göra det möjligt att ge elever utbildning t.ex. till vissa yrken medger 5 § undantag från förbuden. 5 § En minderårig, som arbetar som arbetstagare, företagare eller på annat sätt eller genomgår utbildning, får inte anlitas till eller utföra sådana arbetsuppgifter som anges i bilaga 1. Detta förbud gäller dock inte i följande fall. 1.Om arbetsuppgifterna ingår i lärarledd undervisning som är för- lagd till skollokal eller annan plats som är anordnad särskilt för undervisning. 2.Om den minderårige har fullgjort sin skolplikt och fyller minst under kalenderåret samt antingen a) arbetsuppgiften ingår i yrkesutbildning och sker under direkt ledning av särskilt utsedd instruktör eller b) den minderårige har fullgjort yrkesutbildning för den ifrågava- rande arbetsuppgiften. Undantagen i 1 och 2 gäller endast om innehållet i utbildningen är reglerat i kursplan som godkänts av utbildningsansvarig myndighet eller av arbetsgivarorganisation gemensamt med fackförbund eller jämförlig arbetstagarorganisation. Där det anges i bilaga 1 gäller undantagen under 1 och 2 endast om läkare har bedömt att den minderårige kan anlitas till arbetet utan risk för överansträngning eller annan skadlig inverkan på hälsa eller utveckling. I 6 § anges kraven på instruktion och handledning. 6§ Den som utses till instruktör enligt 5 § 2 a skall ha god känne- dom om arbetet och dess risker. Han skall fortlöpande se till att eleven arbetar på ett säkert sätt och har kunskap om riskerna i arbetet. Han skall ha tillräcklig tid avsatt för att fullgöra uppgiften som instruktör. Det finns också en Bilaga 2. Från de arbetsuppgifter som förbjuds där medges inga undantag över huvud taget för minder- åriga (7 §). En förteckning över arbetsuppgifter som erfarenhetsmässigt kan innebära påtagliga risker för ohälsa eller olycksfall kan aldrig göras fullständig. Det är viktigt att observera att reglerna om betryggande säkerhet i 2 § alltid tillämpas när arbetsuppgifter för minderåriga planeras. kan i det enskilda fallet förbjuda att en minderårig anlitas till arbete som bedöms vara farligt även om det inte finns angivet i bilaga 1. Undantaget enligt 5 § första stycket 1 gäller elever i såväl grund- skolan som gymnasieskolan och kan vara aktuella vid bland annat undervisning i slöjd och kemi. Undantaget i första stycket 2 a och b gäller endast på gymnasienivå eller motsvarande. 2 a avser den som genomgår t.ex. arbetsplatsförlagd utbildning (APU) medan 2 b avser det arbete som en minderårig utför efter att ha gått igenom yrkesutbildning för den aktuella arbetsuppgiften. 5.3Arbetsplatsförlagd utbildning (APU) 2 § AFS 1996:1 gäller också vid APU, men då är utbildningen förlagd till en arbetsplats, och det är arbetsgivaren på denna arbets- plats som har skyldighet att se till att uppfylla arbetsmiljölagstift- ningens krav. Givetvis har skolan ett ansvar att i kommunikation med den mottagande arbetsgivaren ge den information till arbets- givaren som behövs för att arbetet skall kunna ske på ett säkert sätt. Det kan vara upplysningar om kursplaner och vilka kunskaper eleven har fått i den skolförlagda delen av utbildningen. Det kan också gälla annat som innebär att elevens hälsa och säkerhet kan utsättas för risker – allergier, överkänslighet, problem med syn, hörsel osv. I skolans uppdrag ligger naturligtvis att se till att valet av arbetsplats överensstämmer med elevens utbildningsgång men också med elevens utveckling i övrigt. Det är också viktigt att skolan och arbetsgivaren har en gemensam syn på hur skyddsfrå- gorna skall hanteras och att eleven har insikt i dessa. Elever i gymnasiet, framför allt i de yrkesförberedande programmen, behöver ibland som ett led i yrkesutbildningen utföra arbetsuppgifter som är förbjudna enligt 5 § i minderårigföreskrif- terna Bilaga 1. För att undantag skall medges i utbildningen krävs att den minderårige har fullgjort sin skolplikt och fyller minst under kalenderåret, att arbetsuppgifterna ingår i yrkesutbildningen samt att de sker under ledning av en särskilt utsedd instruktör, eller att den minderårige fullgjort sin utbildning för den aktuella arbets- uppgiften. Undantaget gäller bara om utbildningen är reglerad i kursplan som är godkänd av utbildningsansvarig myndighet eller av arbetsgivar- och arbetstagarorganisationer gemensamt. För att undantag skall medges krävs för några av de riskfyllda arbetsupp- gifterna ett läkarintyg för eleven. Många utbildningar kräver personlig skyddsutrustning. Det är viktigt med fungerande rutiner och tydliga riktlinjer som anger vem som skall se till att eleverna förses med rätt utrustning. Det kan vara bra om skolan försäkrar sig om att arbetsgivaren som tar emot eleven i APU är klar över sin roll som utbildare och känner till arbetsmiljölagstiftningen i sammanhanget. Detta gäller i hög grad kraven i 6 § AFS 1996:1 på att en instruktör fortlöpande skall se till att eleven arbetar på ett säkert sätt och har kunskap om riskerna i arbetet. Denna person skall också ha tillräcklig tid avsatt för att fullgöra uppgiften som instruktör. Detta gäller givetvis också i skolans undervisning, där läraren har denna roll. på handledning är uppfyllda utgör förutsättningen för att undanta- gen i 5 § AFS 1996:1 skall gälla i utbildningen. I skolans och arbetsplatsens gemensamma planering bör särskild vikt fästas vid valet av arbetsuppgifter och handledningens utformning. De särskilda bestämmelser om bland annat arbetstider som finns i 8 § AFS 1996:1 gäller inte APU eller annan utbildning, utan endast då den minderårige anlitas till arbete som arbetstagare. Skolan och arbetsgivaren bör gemensamt komma fram till om det är lämpligt för eleven att följa arbetsställets arbetstider eller om särskilda arbetstider skall gälla. Utöver de nämnda föreskrifterna gäller i varje yrkesutbildning arbetsmiljölagen och övriga föreskrifter och regler som är relevanta i det aktuella yrket. I den yrkesförberedande utbildningen är det viktigt att eleverna får goda kunskaper om arbetsmiljöfrågor inom sina respektive yrkesområden. I sin yrkesverksamhet kommer de sedan att fungera som arbetstagare, arbetsgivare, konstruktörer, projektörer, konsulter etc. Roller där de behöver kunna se arbets- miljöfrågorna som en naturlig del av verksamheten. 5.4Arbete under skollov – även sommarpraktik Arbetstidsreglerna i 8 § AFS 1996:1 skall däremot tillämpas vid arbetet utanför utbildningssituationen. När en elev arbetar som arbetstagare, vilket ibland kan ske på samma arbetsplats till vilken APU varit förlagd, ingår detta inte i läroplanen och det finns ingen kursplan som reglerar verksamheten. I dessa fall gäller inte heller undantagen i 5 § från förbudet att utföra riskfyllda arbetsuppgifter enligt Bilaga 1. Kravet på att arbetet skall ske under ledning och tillsyn enligt 2 § gäller oförändrat i båda situationerna liksom att det skall ges betryggande säkerhet mot olycksfall m.m. I 4 § AFS 1996:1 ställs krav på att skyddsombud skall underrät- tas om vilka arbetsuppgifter en minderårig skall utföra i verksam- heten. Vid studiebesök på en arbetsplats som sker under lärares överinse- ende har givetvis skolan ett ansvar att se till att eleverna inte utsätts för risker för olycksfall eller ohälsa. Det kan ske genom att i förväg informera eleverna och att med arbetsgivaren diskutera de eventu- ella risker som kan finnas samt att förebygga riskerna. Arbetsgiva- ren har ansvaret för arbetsmiljön på arbetsplatsen och skall se till att arbetsmiljön uppfyller lagens och föreskrifternas krav. 5.6Praktisk arbetslivsorientering (prao) Prao kan förekomma i alla årskurser men är vanligast i årskurserna 8 och 9. Prao förekommer dock även tidigare, t.ex. i årskurser motsvarande mellanstadiet, mindre vanligt . Studievägledare, skolsköterskor och annan personal kan samordna verksamheten. Inte sällan ordnar eleven med föräldrarnas hjälp själv en praoplats t.ex. på någon av föräldrarnas arbetsplats. Eftersom den som befinner sig i prao inte räknas som arbets- tagare utan som elev gäller minderårigföreskrifterna endast delvis. Prao regleras inte i kursplan och därför gäller inte undantag från 5 § AFS 1996:1, vilket är fallet när arbetsuppgifterna ingår i lärarledd undervisning som är förlagd till skollokal eller annan plats som är anordnad särskilt för undervisning. Det kan emellertid finnas arbetsuppgifter som är lika riskfyllda som de som finns upptagna i bilagorna, och därför är det arbets- givarens skyldighet att göra en bedömning utifrån risker för hälsa och säkerhet enligt 2 § AFS 1996:1 innan en praoelev tilldelas en arbetsuppgift. För s.k. yngre minderåriga, dvs. för dem under , är endast enkla och ofarliga arbetsuppgifter tillåtna. Exempel på sådana är kontorsarbete, t.ex. vid dator, sorterings-, plocknings- och arkive- ringsarbete, sortering av post samt fotokopiering. Ett annat exem- pel är lättare biträdesarbete i detaljhandel, skyltning och prismärk- ning av varor. Hit hör däremot inte arbete i utgångskassor, där det bland annat kan finnas risker för rån liksom vid penning- och värdetransporter i och utanför butiken. När det gäller t.ex. mål- ningsarbete, får detta endast ske med färg som inte är hälsofarlig och inte som sprutmålning. I de allmänna råden till 9 § AFS 1996:1 ges ytterligare exempel på enkelt ofarligt arbete. Utöver reglerna om minderåriga gäller även övriga arbetsmiljöfö- reskrifter med anknytning till verksamheten samt arbetsmiljölagen. Arbetstidsreglerna i minderårigföreskrifterna gäller arbetstagare och således inte elever i prao. Den som har verksamhetsansvar för utbildningen bör emellertid vid valet av praoplats och i samråd med arbetsgivaren se till att eleven inte utan tungt vägande skäl utsätts för nattarbete eller onormalt långa arbetspass. 2 § AFS 1996:1 skall tillämpas med avseende på såväl fysiska som psykiska och social risker. När eleven befinner sig på en arbetsplats utanför skolan, har den som driver verksamheten där det direkta skyddsansvaret och skyldigheten att uppfylla arbetsmiljölagens och föreskrifternas krav. Prao, dvs. praktisk arbetslivsorientering, innebär inte att eleven skall anlitas till att utföra regelrätt arbete. Naturligtvis skall han/hon under praon ha meningsfull sysselsättning som ger inblick i verksamhetens art, vilket praobegreppet anger. Den som har ansvaret för verksamheten skall se till att arbetsuppgifterna står i överensstämmelse med vad som är tillåtet. Arbetsmiljölagens och föreskrifternas syfte är att förebygga olycksfall och ohälsa. De särskilda föreskrifter som gäller minder- åriga har tillkommit för att skydda dem som på grund av ringa eller ingen erfarenhet av arbetslivet saknar de erfarenheter som behövs för att kunna bedöma vad som kan utgöra en risk . För att uppnå detta syfte är det viktigt att det finns bra samverkan mellan skolan och den arbetsgivare som skall ta emot eleverna för att ge dem praktisk arbetslivsorientering. Det är också viktigt att samverkan med föräldrarna fungerar; speciellt när det gäller elever som av olika anledningar måste uppmärksammas särskilt vid placering på praoplats. Det kan handla om att så långt möjligt skydda en elev med överkänslighetsreaktioner för vissa ämnen, allergier men också andra faktorer som är av betydelse för en elevs hälsa. 6Mobbning – kränkningar, våld och hot i skolans arbetsmiljö Såväl föreskrifterna om kränkande särbehandling i arbetslivet (AFS 1993:17) som de om våld och hot i arbetsmiljön (AFS 1993:2) omfattar både personal och elever i skolan. Mobbning i skolan är inte sällan förenad med våld och hot mot den som utsätts. Det är viktigt att vara medveten om att kränkande särbehandling, trakasserier eller mobbning – med eller utan våld och hot involverat – är ett symptom på att något i arbetsmiljön inte är bra. Grund- orsaken bör sökas i organisationen, kanske i brist på samverkan och delaktighet, otydlighet i normer och regler, inkonsekvens i upp- följning etc. Föreskrifterna gäller alla i skolan, personal och elever, och all verksamhet där arbetstagare kan utsättas för kränkande särbehand- ling; ett begrepp som är mera väldefinierat än mobbningsbegreppet. 6.1Kränkande särbehandling i arbetslivet Med kränkande särbehandling avses återkommande klandervärda eller negativt präglade handlingar som riktats mot enskilda arbets- tagare på ett kränkande sätt och kan leda till att dessa ställs utanför arbetsplatsens gemenskap. (1 §) Detta innebär att alla negativa handlingar i avsikt att kränka en arbetstagare – eller elev – faller under bestämmelserna i 1993:17, oavsett vad som är anledning till kränkningarna. Det kan vara kön, ras, religion, sexuell läggning eller annat skäl. Det är tydligheten i kränkningen och om den har skett vid upprepade till- fällen i medveten avsikt att visa brist på respekt som är av vikt för bedömningen. Har flera personer utsatts för samma sak kan det vara en indikation på brister i arbetsmiljön. Tillfälliga meningsmot- sättningar, konflikter och problem i relationerna i allmänhet är att betrakta som normala företeelser och bygger på att de ömsesidiga förhållningssätten och handlingarna i samband med problemen inte syftar till att skada eller medvetet kränka någon person. Det är när personkonflikten förlorar sin ömsesidighet och respekt för männi- skors rätt till personlig integritet och glider över till oetiska hand- lingar som man kan tala om kränkande särbehandling. Om kränk- ningarna sker medvetet i avsikt att skada den som utsätts och upplevs som grov respektlöshet som bryter mot allmänna moralbe- grepp om hur människor bör bemötas, är det arbetsgivarens skyl- dighet att aktivt verka för att få en förändring till stånd. Kränkande särbehandling föreligger när konflikter förlorar sin prägel av ömse- sidighet. Föreskrifterna exemplifierar i kommentardelen vad detta kan innebära. 2 och 3 §§ i föreskrifterna om kränkande särbehandling i arbets- livet anger tydligt var ansvaret ligger att markera att företeelsen inte får förekomma. 2 § Arbetsgivaren skall planera och organisera arbetet så att kränkande särbehandling så långt som möjlig förebyggs. 3 § Arbetsgivaren skall klargöra att kränkande särbehandling inte kan accepteras i verksamheten. I det följande ställer föreskriften krav på rutiner och beredskap att förebygga men också att ta hand om händelser, när de trots allt inträffas. Dessa krav låter sig väl förenas med de krav som finns i föreskrifterna om systematiskt arbetsmiljöarbete och bör behand- las inom ramen för detta arbete. Detta kan bidra till att skapa en helhetssyn på arbetsmiljön. Det skall finnas en beredskap att på ett tidigt stadium fånga upp signaler som visar på risker för kränkande särbehandling. Om det likväl inträffar kränkningar, skall det finnas beredskap att vidta motverkande åtgärder samt följa upp att de verkligen får effekt. Den som utsatts skall snabbt få hjälp och stöd. Det skall finnas beredskap även för detta.