sou · GQB3121d3 · 2003-01-01 00:00:00 — Det är då också rimligt att rektor, för att skapa trygghet och arbetsro för alla, ges möjlighet att ingripa mot elever som mobbar, uppträder störande eller är våldsamma. Om det skulle finnas behov av att ingripa mot lärare eller annan personal som uppträder stötande eller begår tjänstefel kan detta ske med stöd av bestämmelser i annan lagstiftning. För att kunna göra akuta insatser behövs ett lagstöd. Det bör därför framgå av skollagen att rektor har befogenheter att vidta tillfälliga åtgärder för att trygga skolmiljön och komma tillrätta med problem med elever som uppträder hotfullt eller störande. Däremot kan det av lagen inte framgå vilka åtgärder som skall kunna vidtas i en viss akut situation men rektor måste få tillfälligt och snabbt lösa uppkomna problem på det sätt omständigheterna kräver. Rektor måste kunna ta beslut om en elevs skolgång i avvaktan på en i skollagen föreskriven utredning om en mer permanent lösning. Enligt direktiven har kommittén i uppdrag att göra en översyn och, vid behov, föreslå förändringar av gällande regler för att stärka barns, ungdomars och vuxnas säkerhet, skydd och trygghet i barn- omsorgs- och skolverksamheten, särskilt avseende arbetsmiljölag- stiftningen. Kommittén finner det naturligt, mot bakgrund av vad som redo- visats ovan, att överge konstruktionen med disciplinära åtgärder som sätts in i bl.a. bestraffningssyfte och istället i lagen förtydliga rektors och lärares skyldighet att skapa en trygg skolmiljö och arbetsro för alla elever och att ge de elever som behöver ett särskilt stöd i sin sociala utveckling ett sådant stöd. Rektor måste därför få möjlighet att i akuta situationer, men inom författningarna, vidta olika tillfälliga åtgärder som rör eleverna eller en elevs hotande eller störande uppträdande. Det kan gälla att flytta eleven till en annan elevgrupp, göra omgrupperingar av elever, att göra en annan dispo- sition av en elevs lektionstid eller skoldag. Kommittén föreslår vidare att nuvarande förordningsbestämmel- ser om disciplinära åtgärder ersätts med bestämmelser i 3 kap. i en ny skollag, bestämmelser som möjliggör för rektor och lärare att tillfälligt lösa akuta problem på det sätt omständigheterna kräver. I övrigt skall behovet av tillrättaförande åtgärder tillgodoses genom lärarnas och skolpersonalens åligganden enligt läroplanerna och deras värdegrund och ytterst genom tillämpning av bestämmelserna i 3 kap. om särskilt stöd, i dessa fall stöd i den sociala utvecklingen. I avsnitt 12 föreslår kommittén bestämmelser som tydliggör möjligheten att flytta en elev till en annan skolenhet för att bl.a. ge övriga elever en acceptabel skolmiljö. En sådan åtgärd kräver tid för utredning och överväganden och kan inte sättas in snabbt. De åtgärder som, efter pedagogiska överväganden, vidtas med stöd av de bestämmelser som kommittén nu föreslår kan gälla hur och var utbildningen/lektionstiden tillfälligt skall anordnas och förläggas för en elev i avvaktan på utredning om hur en situation skall lösas. Det kan också handla om att temporärt lägga om under- visningen så att personal och elever får möjlighet att diskutera en uppkommen situation, speglad mot skolans värdegrund och utifrån gemensamma normer och ordningsregler som rektor, skolans personal, elever och vårdnadshavare gemensamt kommit överens om. Kommittén anser att det är av stort värde att det på den lokala skolan finns sådana i demokratisk ordning utarbetade ordnings- och trivselregler så att det för alla är känt vad som accepteras och inte. I 3 kap. 5 § i kommitténs förslag finns en motsvarande bestäm- melse om lärares befogenheter att agera. Lärarens möjlighet att vidta åtgärder med stöd av denna bestämmelse begränsas till de egna undervisningstillfällena eller motsvarande tider när eleverna står under lärarens direkta ledning. Självfallet kan också finnas behov av tillfälliga åtgärder även vid andra tider än undervisningstid exempelvis under raster och skol- måltider. Kommittén utgår från att den personal som då har i uppdrag att vakta eller på annat sätt ansvara för ordningen ges instruktioner om hur de skall agera. Kommittén begränsar sina förslag till rektors och lärares möjlighet att vidta tillfälliga åtgärder för att upprätthålla en god ordning. De åtgärder som vidtas av rektor och lärare förutsätter och kräver ett gott omdöme särskilt som det kan krävas att beslut fattas snabbt. Insatserna skall vara grundade på pedagogiska överväganden. Kollektiva åtgärder och bestraffningar är inte tillåtna. Avser åtgärder flera elever, skall åtgärderna bedömas var för sig. Det skall särskilt framhållas att många av de åtgärder som anges i förordningarna som disciplinära åtgärder självfallet kan vidtas även fortsättningsvis utan att detta anges i lag eller förord- ning. Kommittén syftar här på åtgärder som lärarens uppmaning till elev att ändra sitt uppförande, kontakt med elevens vårdnadshavare och information till rektorn. Att sådana åtgärder skall vidtas följer redan av läroplanerna och av utbildningens värdegrund. Däremot kan avstängning från undervisningen och förvisning från utbildningen inte tillgripas utan författningsstöd. Särskilda bestämmelser för gymnasieskolan och vuxenutbildningen Kommittén anser att avstängning från undervisningen och förvis- ning från utbildningen endast skall få förekomma inom gymnasie- skolan och vuxenutbildningen och en reglering av detta skall finnas i skollagen. En sådan reglering kan göras i lagens kapitel rörande just dessa utbildningar. Samråd har skett med och med Utbild- ningsdepartementets arbetsgrupp för översyn av lagregleringen av det offentliga skolväsendet för vuxna och närmare förslag lämnas av dessa utredningar. Omhändertagande av vissa föremål I ökande grad tar elever med sig till skolan diverse oönskade föremål. Det kan vara sådana föremål som är störande för verksam- heten i skolan och sådana som kan utgöra en fara för säkerheten och andra elevers behov av trygghet. Det har handlat om diverse föremål som störande leksaker, pipande klockor och just nu mobiltelefoner. Mobiltele- fonen är inte bara störande utan kan också lätt bli ett otillåtet hjälpmedel genom möjligheten att koppla upp sig mot Internet och att sända och ta emot textmeddelanden. Vad gäller föremål som kan utgöra ett hot mot säkerheten, knivar m.fl. vapen, finns lagen (1988:254) om förbud beträffande knivar och andra farliga föremål, knivlagen, som bl.a. förbjuder att knivar och andra farliga föremål innehas inom skolområde där grundskole- och gymnasieundervisning bedrivs. Föremål som innehas i strid med dessa bestämmelser skall förklaras förverkade. Detta förfaringssätt förfogar inte skolans personal över. För tillämpning av knivlagen måste skolan tillkalla polis. I finns regler om nödvärn men de situationer som uppstår på skolor är vanligtvis inte så hotande att nödvärns- bestämmelserna kan tillämpas. JO har granskat en skolas omhändertagande av egendom till- hörande en elev. Skolan hade omhändertagit en elevs laserpenna och den återlämnades inte förrän efter (JO 2001/02 s. 380). JO framhåller i sin bedömning att skolan kan anta egna ordningsregler som slår fast vilka typer av föremål som från ordnings- och säkerhetssynpunkt inte är tillåtna att inneha eller att använda inom skolans område. Sådana ordningsregler får självfallet inte vara utformade så att de strider mot lag eller annan författning. JO konstaterar att någon författningsbestämmelse som uttryckligen ger skolan rätt att omhänderta elevers egendom av ordnings- eller säkerhetsskäl inte finns. i ärendet föranledde JO till bl.a. följande kommentar. Det kan inte vara ovanligt att det i skolan uppkommer situationer där det blir nödvändigt för personalen att ingripa mot en elev för att denne innehar föremål som antingen stör undervisningen eller utgör en fara för säkerheten. Med stöd av nödregler kan föremål omhändertas för att avvärja omedelbar fara. I de fall det rör sig om föremål som är förbjudna att inneha enligt lag kan skolpersonalen vända sig till polisen som har rätt att ta föremålet i beslag. När det gäller möjligheten att ingripa mot andra typer av föremål och i situa- tioner som inte är så allvarliga att de kan bedömas som nödsituationer synes rättsläget oklart. Om (de ovan angivna) föreskrifterna angående disciplinära åtgärder anses uttömda, eller inte användbara, kan det tyckas att skolpersonalen – som en absolut sista åtgärd – borde ha möjlighet att omhänderta ett föremål som är nödvändig för att komma till rätta med problemet. Kommittén föreslår att en ny bestämmelse tas in i skollagen för att ge lärare och rektor en sådan möjlighet att ingripa som JO berör i Bestämmelsen återfinns i 3 kap. 6 § och skall gälla all verksamhet inom skolväsendet. Med den lagbestämmelse som kommittén föreslår får rektor och lärare rätt att omhänderta sådana föremål som antingen är störande för undervisningen eller annan verksamhet i skolan eller som utgör ett hot mot säkerheten. Kommittén utgår från att det i ordnings- regler som rektor, skolans personal, elever och vårdnadshavare utarbetar tillsammans behandlas vilka föremål och annat som kan anses störande eller utgör hot mot säkerheten. Därmed blir det känt för alla i skolan vilka slags föremål som det kan bli fråga om att omhänderta. Omhändertagandet innebär att elevens besittning av föremålet rubbas och att skolan har laglig rätt att ha föremålet i sin besitt- ning. Omhändertagandet syftar till att förhindra störning i verk- samhet eller fara för säkerheten. När omhändertagandet kan motiveras med dessa syften skall föremålen återlämnas. Omhändertagande i rent bestraffningssyfte får således inte förkomma. En längre tids omhändertagande av föremålet kan därför inte bli aktuellt enligt detta lagrum. Omhändertagna föremål bör återläm- nas senast vid skoldagens slut, om inte särskilda skäl föranleder annat. Särskilda skäl kan t.ex. föreligga om det är fråga om ett föremål som bör överlämnas till polisen, vid upprepade förseelser eller när vårdnadshavare behöver kontaktas innan föremålet åter- lämnas. Kommitténs förslag: Förskolan blir en egen skolform inom skolväsendet och regleras i ett eget kapitel. Förslaget tydliggör förskolans roll som första steget i det livslånga lärandet. Bestämmelser i skollagen som gäller för skolväsendet blir tillämpliga också på förskolan. Det gäller t.ex. övergripande mål, kvalitetssäkring, ledningen av utbildningen, kravet på personal, lokaler samt särskilt stöd. Förskoleklassen behåller sin ställning som en egen skolform. Bestämmelser samordnas så långt möjligt med vad som gäller eller föreslås för och motsvarande skolformer. Förslaget skapar enhetliga regler och underlättar integrationen mellan förskoleklass, skola och fritidshem. Det gäller t.ex. ansvaret för att tillhandahålla förskoleklass som faller på barnets hemkommun, val av skolenhet samt möjligheten att gå i en annan kommuns förskoleklass. Fritidshemmet föreslås ingå i skolväsendet och utgör en frivil- lig utbildning som kompletterar förskoleklassen, och motsvarande utbildningar. Fritidshemmet regleras i respek- tive kapitel för skolformerna. Nyheter som föreslås i är bl.a. tydligare regler om elevernas möjlighet att välja skolenhet. Bestämmelserna samordnas med val av förskoleklass. Om det föreligger särskilda skäl öppnas en möjlighet att flytta en elev till en annan skolen- het. Sådana skäl kan föreligga t.ex. för att tillgodose andra elevers rätt till en trygg skolmiljö. Skolskjuts utformas som en överklagbar rätt för eleven och preciseras till att avse transport mellan bostaden – den adress där eleven är folkbokförd och den plats där utbildningen bedrivs. Rätten till utbildning i och motsvarande skol- former där skolplikten kan fullgöras knyts mer än till om eleven uppnått såväl kunskapsmålen i kursplanerna som läroplanens övergripande mål. Eleverna i har rätt att gå ytterligare två läsår efter det att skolplikten upphörde, om de inte har nått upp till kunskapsmålen för skolformen. Den obligatoriska särskolan skall benämnas grundsärskolan. Den skall ha två inriktningar, nämligen utbildning i ämnen och utbildning inom ämnesområden. Begreppet träningsskola tas bort. Grundsärskolan föreslås omfatta nio årskurser med möjlighet att gå ytterligare två läsår efter det att skolplikten upphörde, oberoende av huruvida eleverna nått målen eller inte. Största möjliga enhetlighet och följsamhet gentemot vad som föreslås för har i övrigt efterstävats. Elevernas rätt att välja skola utvidgas. Bestämmelserna för specialskolan och sameskolan skall så långt möjligt överensstämma med bestämmelserna för övriga skol- former. Möjlighet till enskild sameskola införs. Kommittén har strävat efter att skapa en enhetlig och gemensam reglering av skolväsendet. är de formella förutsättning- arna för de berörda utbildningarna inte identiska. De utbildningar där skolplikten fullgörs är obligatoriska till skillnad mot förskolan, förskoleklass och fritidshem. Möjligheten för kommunen att ta ut avgift skiljer också. Andra sådana skillnader gäller t.ex. rätten till skolskjuts. Det är ofrånkomligt att olikheter av detta slag påverkar utformningen av skollagens bestämmelser om respektive skolform, särskilt med beaktande av att skollagen främst reglerar de formella förutsättningarna för verksamheten såsom de enskildas rättigheter och skolhuvudmännens skyldigheter. Även när det gäller dessa formella förutsättningar finns det anledning att söka att – så långt det är möjligt – samordna bestämmelserna. Detta kan ske genom att använda gemensamma termer och att använda samma principer för att reglera vissa frågor. Det är mot denna bakgrund förslagen nedan skall ses. 12.2Val av skolenhet inom kommunen Plats i förskoleklass skall enligt 2 b kap. 3 § skollagen anvisas så nära barnets eget hem som möjligt med beaktande av vad som krävs för att effektivt utnyttja lokaler och andra resurser. Skälig hänsyn skall tas till vårdnadshavarnas önskemål. I och särskolan är formuleringen en annan. I 4 kap. 6 § tredje stycket sägs att vid fördelningen av elever på olika skolor skall kommunen beakta vårdnadshavares önskemål om att deras barn skall tas emot vid en viss skola så långt det är möjligt utan att andra elevers berättigade krav på placering i en skola nära hemmet åsidosätts eller att betydande organisatoriska eller ekonomiska svårigheter uppstår för kommunen. Motsvarande bestämmelse finns för särskolan i 6 kap. 6 §. Där sägs dock att barnen skall tas emot vid en viss skola så långt det är möjligt utan att andra elevers berättigade krav på en så kort skolväg som möjligt åsidosätts eller att betydande organisatoriska eller ekonomiska svårigheter uppstår för kommunen. Det finns således två principer för fördelningen, nämligen närhetsprincipen och valfrihetsprincipen. I propositionen Valfrihet i skolan (prop. 1992/93:230 s. 73) utvecklas hur princi- perna förhåller sig till varandra. Vårdnadshavarnas val skall vara utgångspunkten men detta får inte gå ut över andra elevers berätti- gade krav på placering i en skola nära hemmet. Bestämmelsen anses med stöd av uttalanden i förarbetena vara tillämplig inte bara när eleven skall börja skolan (prop. 1990/91:115). För specialskolan och sameskolan gäller särskilda förhållanden eftersom de är inriktade på speciella målgrupper. Kommittén anser att principer för fördelning av elever på skolen- heter i förskoleklassen och bör vara enhetliga. Kommittén föreslår att det för förskoleklassen skall finnas samma möjlighet som finns inom för barnets vårdnads- havare att genom egna önskemål styra valet av skolenhet inom kommunen. Sett ur elevens synvinkel måste redan risken att få byta skola vid övergången från förskoleklassen till på grund av olikheter i regelsystemet ses som en brist på integrering av verk- Det kan konstateras att utvecklingen medfört att kommunerna ofta organiserar verksamheterna så att förskoleklassen finns på samma skolenhet som . påpekar i en rapport till regeringen , Att bygga en ny skolform för 6-åringarna, att valet inte bara uppfattas som ett val till förskoleklassen utan också som ett val till . I detta avseende uppmärksammas den kollision som kan uppstå mellan intagningen till förskoleklassen och bestämmelserna i skollagen om intagning i . I praktiken blir valet av förskoleklass också ett val av grundskola. En del i intentionerna med förskoleklass är att gruppen hålls samman i samband med skolstarten. Detta framstår särskilt tydligt i de fall förskoleklassens barn ingår i åldersblandade grupper tillsammans med barn i . Kommittén har begrundat de eventuella problem som skulle följa av om elever intagna i en förskoleklass också skulle garanteras fortsatt skolgång i den grundskoleenhet till vilken förskoleklassen kan vara knuten. Förskoleklassen är en för eleverna frivillig skolform medan är obligatorisk. Några barn inom en grundskolenhets närområde kan tänkas välja att inte alls gå i förskoleklass, några andra väljer förskoleklass i ett annat område. Kommunen måste ha en beredskap att ta emot båda dessa grupper som enligt närhetsprincipen är berättigade att placeras vid grundskoleenheten ifråga. Att elever även från annat område efter deras eget val kan ha tagits in i förskoleklassen vid skolenheten påverkar inte denna rätt för eleverna inom närområdet. Denna rätt är oomtvistlig. För att undvika problem senare måste kommunen planera intagningen av elever i förskoleklassen med hänsyn till att ytterligare elever kan tillkomma vid övergången till . Det är också kommunen själv som bestämmer storle- ken på sina enheter och därmed när plats finns eller inte i en enhet. Om man skulle ha gjort en mindre felbedömning i prognosen om kommande elevantal har detta ingen annan konsekvens för intag- ningen av tillkommande elever än att elevantalet eventuellt utökas med någon elev. Även om problem normalt inte uppstår fordrar givetvis en smidig och konfliktfri hantering att kommunen noga följer elev- antalsutvecklingen och eventuella inflyttningstendenser i en skolas närområde. Detta sker också rutinmässigt. Så långt kommittén kunnat finna genom många kontakter med skolchefer i olika kommuner betraktas det redan som självklart inom skolväsendet att elever intagna i en förskoleklass utan någon ny prövning skall kunna fortsätta sin grundskoleutbildning i samma enhet. Mot denna bakgrund föreslår kommittén en bestämmelse om att en elev som mottagits i en förskoleklass vid en viss enhet i kommunen skall ha rätt att fortsätta i som ges vid enheten såvida inte dess organisation ändras. När det gäller grundsärskoleelevernas valfrihet vill kommittén framhålla följande. I de ovan nämnda förarbetena till bestämmel- serna angavs (prop. 1992/93:230 s. 64) bl.a. Jag är väl medveten om att mina förslag vad gäller rätten att välja särskola [här och i det följande torde avses enbart obligatoriska särskolan, anmärkning] endast kommer ett begränsat antal elever till- godo. Det finns flera anledningar härtill. a. finns särskola i knappt hälften av landets kommuner. Dessutom anordnar många små kommuner särskoleundervisning vid endast en skola. Vidare vänder sig många särskolor till en begränsad elevgrupp, dvs. elever med likartade funktionshinder. En särskola som specialiserat sig på en viss elevgrupp, t.ex. grundsärskolans elever, bör därför enligt min mening inte vara skyldig att ta emot en elev som – enligt skolans uppfattning – inte kan tillgodogöra sig den undervisningen. Många elever kommer således inte att få någon reell möjlighet att välja särskola. Anm: /01 fanns obligatorisk särskola i 273 kommuner, gymnasiesärskola i 175. De i propositionen uttalade farhågorna har i viss mån besannats. FUB (Föreningen , Ungdomar och Vuxna) har framhållit att bestämmelsen om val av skola är inte tillämpbar då eleven av skolhuvudmannen anses tillhöra en viss särskolegrupp för att där finns plats eller för att den gruppen bedöms bäst kunna tillgodose elevens behov. FUB anser att, i de fall där delade meningar rått om lämplig placering, har det varit svårt för vård- nadshavarna att använda skollagen som stöd. Det har också ibland varit svårt för vårdnadshavarna att hävda rätten till den närmast hemmet belägna särskolegruppen då denna av skolhuvudmannen inte bedömts passa. Om vårdnadshavarna då inte är nöjda med en placering längre bort från hemmet återstår för dem att låta barnet gå i , ett alternativ som kanske inte är det bästa för eleven och vad vårdnadshavarna främst efter- strävat, eller att välja en fristående skola. Även HO har i sin rapport elevens rättigheter anfört att konsekvenserna av ifrågavarande bestämmelse blir en skenbar valfrihet för barn med funktionshinder. Särskoleelevers val inom den offentliga grundsärskolan begränsas ytterligare genom bestämmelserna om rätt till skolskjuts. En elev som väljer att gå i en annan särskola än den som kommunen annars skulle ha placerat eleven i om något önskemål om en viss skola inte framställts har ingen rätt till skolskjuts. Skolskjutsfrågor behandlas i avsnitt 12.4. I det här sammanhanget vill kommittén peka på regeringens proposition 1999/2000:79 Från patient till medborgare – en natio- nell handlingsplan för handikappolitiken. I propositionen föreslår regeringen nationella mål och inriktning för handikappolitiken. Regeringen bedömer att insatserna bör koncentreras till företrädesvis tre huvudområden: –att se till att handikapperspektivet genomsyrar alla samhälls- sektorer, –att skapa ett tillgängligt samhälle, samt –att förbättra bemötandet. Kommittén vill sammanfattningsvis framhålla vikten av att grund- särskoleelevs valfrihet inte onödigt begränsas på det ena eller andra sättet. Detta gäller också andra elever med funktionshinder. Sådana faktorer som t.ex. elevens kamratrelationer utanför skoltid bör sär- skilt beaktas vid sidan av de organisatoriska och pedagogiska bedömningar som görs. Kommitténs förslag avseende elevs rätt att få gå i den av kommunens skolenheter där vårdnadshavarna önskar att eleven skall gå finns för del i 7 kap. 12 § första stycket. Där föreslås också (punkt 3) att det skall finnas en möjlighet att frångå vårdnadshavarens önskemål om det finns andra särskilda skäl. Sådana skäl kan vara att en elev allvarligt stör sina kamraters studi- ero eller utsätter sina kamrater och lärare för mobbning och trakas- serier, övergrepp eller annan fara. Att på detta sätt flytta en elev mot dennes vilja till en annan skolenhet skall inte ses som en bestraffning av denne. Det rör sig om en åtgärd som är nödvändig för att ge andra elever de förhållanden de har rätt att kräva i skolan. Att en sådan förflyttning inte utgör en disciplinär åtgärd medför också att det inte går att säga att vissa typer av misskötsamhet alltid skall leda till förflyttning. Det är inte främst graden av missköt- samhet som styr om en förflyttning är motiverad. Avgörande måste i stället vara att det inte finns några andra sätt att ge övriga elever en acceptabel skolmiljö. För att avgöra detta krävs en samlad bedömning av relevanta omständigheter i det enskilda fallet varvid särskilt måste beaktas möjligheten att genom andra, för den berörda eleven, mindre ingripande åtgärder nå det eftersträvade resultatet. Förslaget kommenteras vidare i specialmotiveringarna till 7 kap. 12 §. I avsnitt 11.3.3 har kommittén föreslagit bestämmelser som möjliggör för rektor att vidta tillfälliga åtgärder i akuta situationer. 12.3Val av skolenhet i annan kommun 12.3.1Av hänsyn till personliga skäl En kommun skall enligt nuvarande skollag 4 kap. 8 § i sin grund- skola även ta emot en elev för vars grundskoleutbildning kommu- nen inte är skyldig att sörja, om eleven med hänsyn till sina personliga förhållanden har särskilda skäl att få gå i den kommunens grundskola. Denna bestämmelse har ingen motsvarighet när det gäller förskola, förskoleklass eller särskolan. Kommittén föreslår att denna bestäm- melse också skall gälla förskoleklassen (6 kap. 6 § första stycket) och grundsärskolan (8 kap. 6 §) och utformas som en överklagbar rättighet. 12.3.2Utan angivande av skäl