sou · GQB329d4 · 2003-01-01 00:00:00 — Det gäller främst gående, men även personbilspassagerare. var mer än hälften av de gående som dödades i trafikolyckor , och av de gående som skadades svårt i trafikolyckor var mer än var fjärde . Studier visar också att vårdtiden efter en trafikolycka stiger med ökande ålder. Äldre behöver i genomsnitt så lång vårdtid som barn och ungdomar . Tidigare studier har visat att övergångsställen inte innebär den trygghet och säkerhet som de borde göra. ändrades trafikförordningen (1998:1276) så att bilförare är skyldiga att ge gående företräde vid övergångsställen. Den officiella trafikskadestatistiken omfattar endast de skadade som blivit rapporterade av polisen. Om någon snubblar eller halkar och skadar sig som gående räknas det som en fallolycka och inte en trafikolycka även om olyckan inträffar i gatumiljö. Fotgängares och cyklisters singelolyckor studerades dock ingående i ett projekt , där uppgifter registrerades vid sjukhus. Jäm- fört med skadade i kollisionsolyckor är de minst lika många i antal, minst lika allvarliga om man ser till andelen inlagda på sjukhus och nästan lika allvarliga om man ser den till den genomsnittliga vård- kostnaden. Utifrån resultaten skulle det totala antalet skadade cyklister och fotgängare uppgå till omkring 40 000 personer , dvs. minst åtta gånger fler än vad som framgår av den officiella skadestatistiken. Singelolyckorna är ungefär lika vanliga bland cyklister som bland fotgängare. till skador och effekter är fot- gängarnas singelolyckor, som oftast drabbar äldre kvinnor, allvar- ligare. av de skadade fotgängarna läggs in på sjuk- hus (Berntman m.fl. 1996). Resultaten tyder på att vårdkostnaden för en fotgängare som blir inlagd på sjukhus efter en fallolycka åtminstone är hälften så stor som vårdkostnaden för en svårt trafikskadad person i en polisrapporterad olycka. Mer än var tredje drabbad fotgängare anser att vägytans tillstånd bidragit till olyckan. Flertalet av dessa har påtalat halkproblem. Det är vanligare att den skadade själv ansett att ytan spelat en stor roll när olyckan inträffat på vägyta med god standard än då olyckan inträffat på vägyta med dålig standard. Det kan vara så att dålig standard skärper fotgängarnas uppmärksamhet och får dem att t.ex. gå långsammare. För en minskning av olyckorna krävs därför att standarden både är hög och jämn. Att inte behöva känna rädsla för hot och våld är en annan viktig aspekt av den personliga säkerheten, liksom att få till tillgång till stöd om man har blivit utsatt för övergrepp av något slag. Det råder en viss förvirring om hur övergrepp mot äldre ska definieras. Olika studier är därför svåra att jämföra med varandra. utredde våld mot äldre och drog då gränsen vid våld inom familjen. och studerade frågan ungefär , men vid- gade den till att avse alla övergrepp som personer utsätts för. SCB:s undersökningar om levnadsförhållanden har länge visat att rädslan för brott är ett rörelsehinder för många äldre. På grund av rädsla för våld avstod hälften av alla kvinnor i åldersgruppen 75 minst en gång från att gå ut på kvällen (SCB 2000b). var våld och hot om våld minst vanligt bland kvinnor i den åldern. De omfattande s.k. trygghetsmätningar som genomförde bland personer i åldern 16 i flera län, kommuner och polisdistrikt ger en mer detaljerad och delvis annorlunda bild av rädslan för brott i olika åldersgrupper. Resultaten visar att den lokala problemnivån, dvs. nivån av ordningsstörningar, betyder mest för att kunna förklara variationer i rädsla, otrygghet och utsatthet för brott (se bl.a. , 1997 och 1998). Utsatthet för brott och upplevelsen av otrygghet är betydligt större i de bostads- områden som har svaga lokala nätverk mellan de boende och där de boende är mindre benägna att bry sig om och reagera på det som händer i området. Områdets brottsnivå har också stor betydelse, eftersom människor som blivit utsatta för brott är mer otrygga än andra. Resultaten i undersökningarna ger inget stöd för ålder som en central förklaring till variationer i otrygghet. Det finns dock ett svagt samband mellan konkret otrygghet och ålder, dvs. mellan ålder och rädslan för att röra sig utomhus kvälls- och samt rädslan för en eller fler enskilda personer i det egna bostadsom- rådet. En orsak till att resultaten skiljer sig från SCB:s kan vara att frågorna i trygghetsmätningarna gäller mer om man har avstått från mer konkreta aktiviteter än att mer allmänt ge sig ut , som SCB frågar om. Den första samlade studien i av äldre personers upplevelse av våld har genomförts av (). Undersökningen bygger på en enkät som sändes till 1 500 äldre kvinnor och män i åldern 65 i kommun. Svarsfrekvensen var hög, . Av under- sökningen framgår att av de äldre kvinnorna och av de äldre männen har utsatts för någon form av våld eller övergrepp efter att de fyllt . En procent av kvinnorna och av männen har varit utsatta för ekonomiska övergrepp efter sin . Av förövarna är män och majoriteten tillhör gruppen andra personer, d.v.s. personer som inte tillhör någon av kategorierna familj, släk- tingar eller personal inom vård eller omsorg. Många kvinnor och män lider av bestående rädsla på grund av utsatthet för våld som inträffat . Av alla kvinnor som utsatts för våld eller övergrepp har aldrig sökt hjälp. Motsvarande andel bland män är . undersökning skiljer sig från SCB:s på framför allt två punkter. har frågat om utsatthet för övergrepp i vid mening medan SCB frågar om våld och hot i snävare mening. Vidare har Brottsoffer- myndigheten frågat om utsatthet efter medan SCB frågar om utsatthet . Att vara kvinna är den tyngsta riskfaktorn för utsatthet bland faktorerna hög ålder, sjukdom och kön. Enbart de äldre kvinnorna har, med ett undantag bland männen, utsatts för sexualiserat våld. De utsatta kvinnorna mår sämre, har sämre hälsa, lider av mer psykosomatiska och psykiska symtom, använder mer medicin och är också i högre grad traumatiserade av utsatthet för våld, som inträffat , än de utsatta männen. Försämrad hälsa är en konsekvens av utsatthet för våld eller övergrepp hos både kvin- nor och män, men dock i högre grad för kvinnorna än för männen. Detta visar sig också genom att kvinnor i större utsträckning använder värk- och sömnmedicin, liksom lugnande och anti- depressiva preparat. 7.2Förebyggande hälsoarbete och stöd i särskilda situationer SENIOR 2005 konstaterar: Med en åldrande befolkning är framgångsrika insatser för att främja hälsa under åldrandet och bland äldre personer en hörnsten i det fortsatta folkhälsoarbetet i . Detta arbete behöver omfatta insatser inom många olika områden för att främja oberoende, inflytande, delaktighet och aktivitet. Det handlar både om förebyggande arbete bland äldre personer och långsiktiga insatser ur ett livsloppsperspektiv. Våld mot äldre kvinnor och män förekommer i en sådan om- fattning och medför sådana konsekvenser att det är ett allvarligt problem. I synnerhet måste övergrepp mot äldre kvinnor syn- liggöras och dessa kvinnor få mycket bättre stöd. Det är också viktigt att förebygga övergrepp tidigare i livet som kan leda till trauman och bestående rädsla bland äldre personer. Det omfattande arbetet med uppsökande verksamhet och anhörigstöd ger nytt underlag för förebyggande hälsoarbete bland äldre personer. tyder erfarenheterna bl.a. på att situationen för många äldre invandrare kräver särskild upp- märksamhet i folkhälsoarbetet. SENIOR 2005 anser: N Det förebyggande hälsoarbetet under åldrandet bör organi- seras så att det lokalt omfattar insatser inom bl.a. samhälls- planering, socialtjänst och kultur- och fritidsverksamhet. Förebyggande hälsoarbete bland äldre personer utan behov av vård- och omsorgsinsatser bör integreras i det generella folkhälsoarbetet, där formerna för samordning och priorite- ring kan utvecklas. Det engagemang och de särskilda förut- sättningar att ge t.ex. medmänskligt stöd som intresse- och frivilligorganisationer har bör också tas till vara genom olika former av samverkan. N Situationen för äldre brottsoffer bör uppmärksammas mer. Det är angeläget att de förslag till stöd och hjälp åt äldre brottsoffer som presenterat leder till konkreta förbättringar. N Regering och riksdag bör bidra till att skapa strukturella förutsättningar för att ta till vara erfarenheterna från det omfattande arbetet med uppsökande verksamhet och an- hörigstöd. 7.2.1En hörnsten i folkhälsoarbetet I kapitel 2 konstaterade vi att det finns stora möjligheter att på- verka den del av åldrandet som har att göra med att människor lever eller har levat i en viss miljö. Som framgår av avsnitt 4.6 finns det också en stor potential för framgångsrikt förebyggande hälsoarbete bland äldre, både inom områden som berör den yttre miljön och inom områden som hänger samman med livsstil och egenvård vid kroniska sjukdomar. Med en åldrande befolkning är framgångsrika insatser för att främja hälsa under åldrandet och bland äldre personer en hörnsten i det fortsatta folkhälsoarbetet i , dels för att skapa förutsättningar för att människors er- farenheter, kunskaper och utvecklingsförmåga kan tas till vara högt upp , dels för att minska lidande och behov av vård- och omsorgsinsatser till följd av skador och sjukdomar som kan före- byggas. Detta arbete behöver omfatta insatser inom många olika områ- den för att främja oberoende, inflytande, delaktighet och aktivitet. Det handlar såväl om förebyggande arbete bland äldre personer som långsiktiga insatser ur ett livsloppsperspektiv. Huvuddelen av våra analyser och slutsatser i kapitel 5, 6 och 7 kan t.ex. ses som delar av ett sådant förebyggande hälsoarbete. Men det finns också några viktiga aspekter på förebyggande hälsoarbete som vi inte berör på andra ställen i detta betänkande. Det gäller bl.a. livsstil och hälsa, möjligheterna att söka upp och stödja äldre personer som inte är beroende av vård och omsorg, bl.a. personer som befinner sig i utsatta situationer. Det gäller också möjligheterna att på olika nivåer samordna de insatser som främjar god hälsa under åldrandet och anlägga ett folkhälsoperspektiv på dessa. Bland de insatser som främjar god hälsa finns givetvis många som kan och bör göras inom vården och omsorgen om äldre per- soner. Inte minst bland äldre personer är det viktigt att tidigt före- bygga insjuknande som komplikationer eller återinsjuknande i olika sjukdomar. Goda möjligheter till rehabilitering är också centrala. Vid sidan av arbetet med att utveckla medicinska diagnos- och be- handlingsmetoder pågår nu viktiga insatser för att utveckla under- lag för egenvård o.d. åt personer med kroniska sjukdomar. Social- styrelsens arbete med nationella riktlinjer visar hur myndigheter, profession och patientföreningar kan samverka på detta område. I detta diskussionsbetänkande behandlar vi dock inte vård- och omsorgsfrågor och vi går därför inte heller in på dessa delar av det förebyggande hälsoarbetet här. har i flera sammanhang pekat på be- tydelsen av att man under åldrandet bibehåller en hög grad av psykisk, fysisk och social aktivitet (se bl.a. 1998). Många av de förebyggande insatser som främst omfattar yngre och medelålders personer kan också ha be- tydelse högt upp . Det gäller bl.a. rökavvänjning, sundare kostvanor och motion. Inom det livsstilsorienterade folkhälso- arbetet ligger den kanske största utmaningen i att nå också de grupper som påverkats minst av hälsoinformation och andra in- satser. En annan utmaning ligger i att se frågor om fysisk aktivitet även i relation till tillgänglighet i boende och närmiljö. Inom ramen för den nationella handlingsplanen för äldrepolitik (prop. 1997/98:113) förfogade regeringen 2001 över särskilda stimulansmedel för bl.a. projekt inom området hälso- främjande insatser. Stimulansmedel har beviljats till en rikstäckande kampanj som Korpen stod bakom samt till ett 20-tal lokala projekt som genom kommunen, någon förening eller annan organisation prövat nya grepp i det hälsofrämjande arbetet bland äldre. Ett projekt som särskilt var inriktat på fysisk aktivitet var det s.k. i . Projektet gick ut på att locka fler äldre personer till de olika gym som finns i då det annars är glest med besökare. Ett resultat av projektet var att även privata gym började se äldre personer som en intressant målgrupp. 7.2.3Uppsökande verksamhet, anhörigstöd och stöd till efterlevande I den nationella handlingsplanen för äldrepolitik uppmärksamma- des förebyggande hälsoarbete på olika sätt. Bland annat avsattes medel för ett treårigt projekt med lokala försöksverksamheter i syfte att bygga upp kunskap om hur man förebygger ohälsa och därmed vårdbehov hos äldre. Försöksverksamheterna följs upp och utvärderas både lokalt och av . Våren hade cirka 3 500 pensionärer i 21 kommuner tagit emot mellan två och fyra hembesök (2001b). Hem- besöken hade enbart skett hos personer i ordinärt boende. I flertalet kommuner har hembesöken skett hos personer som är eller äldre. Distriktssjuksköterskor och hemtjänstassistenter dominerade bland dem som genomfört hembesöken, men även arbetsterapeuter och sjukgymnaster hade deltagit. Sammantaget hade hembesöken givit en ny inblick i äldre människors vardagsliv, vilket ökar kunskaperna om hur möjligheterna att leva självständigt kan förbättras genom insatser inom olika områden (några av dessa erfarenheter återges i avsnitt 7.1). Hem- besöken hade också ökat känslan av trygghet hos deltagarna, enligt både pensionärerna själva och de som genomfört hembesöken. Direkta resultat av hembesöken var bl.a. hjälp med att boka tid hos läkare och råd om kost och motion. Ofta tycktes råden bli efter- levda. I ett par kommuner har projekten särskilt riktat sig till utom- nordiska invandrare. Från båda dessa projekt rapporterar man att de äldre invandrarna har skattat sin hälsa och funktionsförmåga lägre än vad övriga deltagare gjort. Eftersom många av dem inte kan svenska går de miste om mycket av den vanliga informationen om hur samhället fungerar. Många äldre invandrare förefaller också vänta med att söka hjälp. förvärras deras pro- blem som oro och ångest ökar. För dessa personer har hembesöken, som genomförts med personal som talat pensionä- rernas språk eller med tolk, betytt att de äntligen fått information om vilken hjälp som finns att få. Att hembesöken därmed givit en ny trygghet framgår bl.a. av att deltagarna vid det andra hem- besöket uppgav att hälsan förbättrats. Ett annat initiativ i den nationella handlingsplanen för äldre- politik gällde anhörigstöd. Eftersom många av de anhöriga som vårdar äldre personer själva har nått hög ålder bör ett väl fungeran- de anhörigstöd även ses som en viktig del av det förebyggande hälsoarbetet bland äldre. Särskilt gäller detta för många äldre kvin- nor. För många äldre anhöriga kan möjligheter till avlösning o.d. både vara en förutsättning för avkoppling och för aktivitet inom andra områden, t.ex. i kulturlivet eller föreningslivet. 2001 avsatte 100 miljoner för att stödja och underlätta samt på olika sätt bidra till en ökad livs- kvalitet för familjer och andra närstående till äldre, funktions- hindrade eller långvarigt sjuka (Anhörig 300). Detta skulle ske genom ett långsiktigt arbete av landets kommuner, i samverkan med anhörig- och andra frivilligorganisationer, för att utveckla stödformer för anhörigvårdare i lokalsamhället. Inom ramen för den nationella handlingsplanen för hälso- och sjukvården (prop. 1999/2000:149) beslutade regeringen att satsningen på utveckling av anhörigstödet skall fortsätta 2004. Social- styrelsen har i uppdrag att följa upp detta arbete. kommer att lämna årliga rapporter och en slutrapport . Erfarenheterna av anhörigstödet tyder på att anhörigas situation har uppmärksammats mer än tidigare och att fler anhöriga upptäcks och får hjälp (2001b). Möjligheterna att nå fler anhörigvårdare ökar i och med att kommunerna utvecklar nya, okonventionella stödformer, bl.a. avlösning i hemmet . Det har tillkommit en mängd anhörigcentraler och träffpunkter och fler planeras. Utbildningar om bl.a. olika sjukdomstillstånd har anordnats för både anhörigvårdare och vårdpersonal. Avlösning i hemmet erbjuds nu avgiftsfritt i många kommuner. Samverkan har utvecklats med en mängd frivillig- och intresseorganisationer, vil- ket innebär att de gemensamma resurserna kan användas effek- tivare. Möjligheterna att uppmärksamma anhörigvårdares behov i ett tidigare skede har också ökat. Även här har situationen för äldre invandrare, som ofta vårdas av sina anhöriga i hemmet, uppmärk- sammats särskilt. Det gäller bl.a. betydelsen av kulturella tradi- tioner och känslor av främlingskap i det nya samhället. En annan form av stöd i sårbara situationer gäller stöd till äldre personer som mist en make eller maka. Särskilt har de projekt som bedrivits vid i blivit uppmärksammade (2001). Det handlar både om undersökningar av sorgereaktioner och insatser av en stödgrupp bestående av sjuksköterska, läkare, kurator, dietist, jurist, m.fl. som har arbetat för att underlätta livet efter förlusten. Arbetet har också omfattat försöksverksamhet med änkegrupper på stan, dvs. vid sidan av sjukhusets efterlevandegrupper. De former av väntjänster och annat stöd som många intresse- och frivilligorganisationer bedriver visar också betydelsen av med- mänskligt stöd i vardagen, vid sidan av de organiserade formerna av uppsökande arbete och stöd till äldre personer i olika situationer. Genom personliga kontakter kan de som är aktiva i dessa organi- sationer upptäcka vem som behöver extra stöd i samband med t.ex. dödsfall i familjen. kan personer i dessa organisationer också ha lättare att nå fram till dem som behöver någon att tala med än företrädare för eller hälso- och sjukvården. En effekt av ökande medellivslängd och ändrade familjemönster kan bli att stöd i olika former till bl.a. anhöriga och efter- levande även måste inriktas på att nå och hjälpa personer i hög ålder som vårdar eller överlever sina barn samt personer som lever till- sammans men bor på skilda håll. Formerna för väntjänster och motsvarande verksamheter bland föreningsanslutna personer kan också uppmärksammas inom de berörda organisationerna om den nuvarande tendensen till minskad aktivitet i föreningslivet bland personer med svaga sociala nätverk och relativt små andra resurser fortsätter. 7.2.4Stöd till äldre brottsoffer En särskilt utsatt grupp som uppmärksammats relativt lite i är äldre brottsoffer. Enligt den undersökning som Brotts- offermyndigheten genomfört (se avsnitt 7.1) förekommer våld mot äldre kvinnor och män i en sådan omfattning och medför sådana konsekvenser att det kräver åtgärder (). I synnerhet måste äldre kvinnor, som har utsatts för flera övergrepp, synliggöras och få mycket bättre stöd. pekar i rapporten på flera åtgärder som behöver vidtas om äldre brottsoffer ska få det stöd de behöver: N En naturlig och lättillgänglig hjälpinstans bör inrättas som ut- satta äldre kvinnor och män kan vända sig till för att få råd, stöd och hjälp, en instans med tillgång till medicinsk, juridisk, social och psykologisk kompetens. Det saknas en självklar instans som äldre kan vända sig till om de utsätts för våld eller övergrepp. N Akut skydd i form av jourlägenheter eller jourplatser måste skapas så att utsatta äldre har någonstans att ta sin tillflykt i krissituationer. N Äldre utsatta kvinnor och män måste få tillgång till kvalificerad rehabilitering av olika slag, fysiskt, psykiskt och socialt. N Ökad medvetenhet och kunskap om våld mot äldre kvinnor och män behövs inom , hälso- och sjukvården och rättsväsendet. Utbildning om våld mot äldre bör införas i olika grund- och fortbildningar. N Brottsstatistiken måste förändras så att våld och övergrepp mot äldre synliggörs. kan inte detta göras i den offentliga kriminalstatistiken vilket är en allvarlig brist som borde åtgärdas. N Fortsatt forskning är nödvändig. Vi vill understryka betydelsen av att analys och förslag leder till konkreta förbättringar för äldre. Det finns också utrymme för ideella insatser för äldre brottsoffer. I det fortsatta svenska arbetet finns det också skäl att ta till vara de erfarenheter som finns av stöd till äldre brottsoffer i andra länder. I har hälsodepartementet Health arbetat med att sprida kunskaper om äldre brottsoffer och deras situation genom sitt s.k. National Clearinghouse on Family Violence. Och i har for eldre erbjudit hjälp och stöd åt äldre brottsoffer (Juklestad 2001). Verksamheten startade som ett projekt i en av Oslos stadsdelar, men är verk- samheten öppen för alla oslobor som har fyllt . Vid for eldre finns ett tiotal personer med bakgrund från hälso- och sjukvård och socialt arbete fördelade på tre olika enheter. har studerat det folkhälsoarbete som pågår bland äldre personer. Två viktiga framgångsfaktorer för detta arbete är kunskap och samverkan mellan olika aktörer (2001). Ett hinder för framgångsrikt folkhälso- arbete bland äldre är dock, enligt , den svaga organisatoriska förankring som detta arbete ofta har. Före- byggande hälsoarbete för äldre hänförs till vård- och omsorgsverksamheten istället för att integreras i övergripande pla- nering och i arbetet inom alla berörda nämnder och förvaltningar. Äldre personer utan vård- och omsorgsbehov nämns ofta inte i politiska dokument om hälsoarbete. Ett annat problem är att om- fattande statliga projektmedel under olika perioder gör den lokala verksamheten ryckig. blir det förebyggande hälsoarbetet för äldre närmast ett påhäng vid sidan av de huvudsakliga verksam- heterna. Även har uttryckt oro för att de omfattande statliga stimulansmedlen till bl.a. förebyggande hembesök och an- hörigstöd inte ska ge mer bestående resultat, trots de stora engage- mang som vuxit fram på olika områden som en följd av stimulans- bidragen (2001b). anser därför att det är av stor vikt att huvudmännen, i sina verksamheter och via regionala FoU-verksamheter tar hand om, förvaltar och utvecklar de kunskaper och erfarenheter som statsbidragen medfört. För att ytterligare stärka denna process har myndigheten föreslagit att vissa regionala FoU-enheter kan få ett programmässigt ansvar att fungera som nationella resurscentrum för t.ex. förebyggande hembesök och anhörigstöd. Vi anser att det är angeläget att det förebyggande hälsoarbetet under åldrandet organiseras så att det lokalt omfattar såväl insatser bland äldre personer som långsiktiga insatser ur ett livslopps- perspektiv. Förebyggande hälsoarbete bland äldre personer utan behov av vård- och omsorgsinsatser bör integreras i det generella folkhälsoarbetet och omfatta insatser inom bl.a. samhällsplanering, socialtjänst och kultur- och fritidsverksamhet. Arbetet behöver också få politisk tyngd och uppmärksammas särskilt i lokala handlingsplaner för folkhälsoarbete. Genom samverkan med vård- och omsorgsverksamheterna kan kunskaper om åldrandet och äldre människor som finns där kunna nyttjas. Det engagemang och de särskilda förutsättningar att ge t.ex. medmänskligt stöd som intresse- och frivilligorganisationer har bör tas till vara i det lokala arbetet genom olika former av stöd till och samverkan med dessa organisationer. Sannolikt behövs också någon form av samlat ansvar för folk- hälsoarbete under åldrandet och bland äldre personer inom den lokala organisationen, både för att få olika aktörer att dra åt samma håll och för att prioritera, kvalitetssäkra och följa upp insatser. har pekat på de goda erfarenheter som finns av tvärsektoriellt arbete för skadeförebyggande arbete enligt WHO:s kriterier för En säker och trygg kommun. I denna modell hålls arbetet samman av en politisk ledningsgrupp och genom sam- verkan och bildande av nätverk för olika frågor dras allt fler per- soner in i ett aktivt folkhälsoarbete. Vi anser att lokala förutsätt- ningar måste avgöra var samordningsansvaret för folkhälsoarbete under åldrandet och bland äldre personer ska ligga och hur det ska utformas. Erfarenheter av olika lösningar bör uppmärksammas och följas upp på nationell nivå, inom ramen för det ansvar som har för frågor om äldres hälsa.