sou · GQB31d2 · 2003-01-01 00:00:00 — Kommittén skall samråda med justitiedepartementen i de övriga nordiska länderna. Kommittén skall föreslå de ändringar i regelsystemet som den finner motiverade. Uppdraget skall redovisas . Förhållandena i vissa europeiska länder utom 1 Socialförsäkring och regress I motsats till privatförsäkringen saknar socialförsäkringen i ett gemensamt mönster i sin uppbyggnad. Även om man begränsar diskussionen till att endast täcka ersättning för personskada – och sålunda lämnar utanför sjukdomar som ej har sin grund i ett skade- görande handlande – gäller att det är mycket svårt att finna europeiska länder som arbetar med ett enda ersättningssystem. har kanske kommit längst i koncentration genom att socialförsäkringen kan sägas omfatta endast den allmänna försäkringen och arbetsskadeförsäkringen, försäkringar som båda handläggs av för- säkringskassorna. Det vanliga i är att personskador täcks av ett flertal olika socialförsäkringar. Organisationen och finansieringen av dessa växlar. Vilka grupper av medborgare som omfattas kan också variera. Historiska skäl ligger bakom en utveckling som i detta hänseende minst av allt varit enhetlig för del. Ut- gångspunkten tycks dock genomgående ha varit densamma: ersätt- ningsskyddet börjar med arbetsskadorna för att sedan komma att omfatta även andra personskador. Rättsläget i är belysande. Här anses socialförsäkringen, reglerad i Sozialgesetzbuch I, SGB I, ha fyra pelare: en nationell hälsoförsäkring (Gesetzliche Krankenversicherung, GKV)1, en ar- betsskadeförsäkring (Gesetzliche Unfallversicherung, GUV)2, en nationell pensionsförsäkring (Gesetzliche Rentenversicherung, GRV)3 och en försäkring inriktad på de särskilda kostnader som är förenade med skötseln av långsiktigt sjuka och fysiskt eller psykiskt I § 4 II SGB I, §§ 1 et seq. I § 4 II SGB I, §§ 1 et seq. I § 4 II SGB I, §§ 1 et seq. skadade personer (Soziale Pflegeversicherung).4 Vid sidan av dessa fyra system finns också vissa speciella hälso- och pensionssystem för vissa yrkesgrupper, exempelvis lantbrukare ()5, artister, författare och journalister () och gruvarbetare (). En särskild grupp utgörs av socialförsäkring för arbetslöshet och omskolning, kallad den femte pelaren i sam- manhanget. Nedan följer anteckningar rörande socialförsäkringens regressrätt i några europeiska länder utanför . Framställningen gör inga anspråk på fullständighet. Valet av länder liksom innehållet av översikten har varit betingat av materialets tillgänglighet. Socialförsäkringen har tillerkänts full regressrätt mot den skade- ståndsskyldige. Denna rätt är föreskriven i Art. I § 116 I Sozial- gesetzbuch.6 Till den del socialförsäkringsersättningen ej täcker vad som utges som skadestånd uppkommer inga problem. Om den skadelidande av socialförsäkringen erhåller ersättning motsvarande av skadan, medan ett skadestånd svarar för resterande , kommer den skadeståndsskyldige att enligt tysk rätt drabbas av regress från socialförsäkringen , vilket innebär att han slutligen måste stå för av skadan. Om däremot socialförsäk- ringen utger i ersättning, varav täcks av det skadestånd, som totalt utgör av förlusten, förutsätter regress mot den skadeståndsskyldige en närmare identitet mellan social- försäkringsersättning och skadestånd såvitt avser de . Denna identitet beskrivs i abstrakta termer. Den förutsätter att den skade- lidande har ett skadeståndskrav som inte är grundat på socialför- säkringsrättsliga regler utan just på skadeståndsregler. Vidare måste det åtminstone ha funnits en sannolikhet för att socialförsäkringen har en skyldighet att utge ersättning på grund av en identisk händelse I § 4 II SGB I, §§ 1 et seq. 5Gesetz über die . 6Det blir fråga om vad som kallas laglig fordringsövergång (gesetzlicher Forderungsübergang), vilket framgår av denna artikel: Ein auf anderen gesetzlichen Vorschriften beruhender Ersatz eines Schadens geht auf den Versicherungsträger oder über, soweit dieser auf des Schadensereignisses Sozialleistungen zu erbringen hat, die der Behebung eines Schadens der gleichen Art dienen und sich auf denselben Zeitraum wie der vom Schädiger zu leistende Schadensersatz beziehen. Dazu gehören auch die Beiträge, die zu sind. (Identität des Leistungsanlasses) och för identiskt ändamål (sachliche Kongruenz) (zeitliche Kon- gruenz). Regress kan vara utesluten därför att den skadelidande eller hans efterlevande är i starkt behov av social hjälp; de är berättigade till ersättning från Bundessozialhilfegesetz.7 Begränsningar i skade- ståndsansvaret, exempelvis på grund av medvållande, måste respekteras av socialförsäkringen vid regress; mer kan inte utkrävas än som omfattas av skadeståndsansvaret. Särskilda inskränkningar i regressrätten har genomförts såvitt avser arbetsskadeförsäkringen (GUV, se ovan). Regressen är inskränkt till fall av uppsåt och grov oaktsamhet. Kravet kan helt eller delvis efterges, särskilt med hänsyn till den skadeståndsansvariges ekonomiska situation.8 Regressen förenklas beträffande vissa skador genom att endast ett visst procenttal behöver utbetalas.9 Regressrätt föreligger också mot arbetsgivare som inte betalar sjuklön (om denna, se nedan under B).10 Regressrätt kan inte utövas mot den skadelidande själv eller familjemedlemmar i samma hushåll. Socialförsäkringens regressrätt gäller även mot trafikförsäkringen. gällde att trafikförsäkringen däremot inte svarade för skador som orsakats av den som inte var trafikförsäkringsbolagets kontraktspart, sålunda exempelvis en förare som inte också tecknat trafikförsäkringen. Regress från socialförsäkringen utövades då mot dessa tredje män separat. Efter en ändring av den tyska för- säkringsavtalslagen svarar trafikförsäkringsgivaren numera även för dessa tredje mäns handlande, varför socialförsäkringens regresskrav mot dessa tredje män riktar sig mot trafikförsäkringen. I § 116 III 3 SGB X föreskriver: ist ausgeschlossen, soweit der Geschädigte oder seine Hinterbliebenen dadurch hilfebedürftig im des Bundessozialhilfegesetzes werden. 8Se sålunda § 110 II SGB VII: Die Sozialversicherungsträger können nach billigem Ermessen, insbesondere unter Berücksichtigung der wirtschaftlichen Verhältnisse des Schädigers, auf den Ersatzanspruch ganz oder teilweise verzichten. 9Jfr § 116 VIII SGB X: oder nicht höhere Leistungen nach, sind vorbehaltlich der Absätze 2 und 3 je Schadensfall für nicht stationäre ärtzliche Behandlung und Versorgung mit Arznei- und Verbandmitteln fünf vom Hundert der monatlichen Bezugsgrösse nach § 18 der Vierten Buches zu ersetzen. 10§ 115 I SGB X stadgar: den Anspruch des Arbeitnehmers auf Arbeitsentgelt nicht erfüllt und deshalb ein Leistungsträger Sozialleistungen erbracht hat, geht der Anspruch des Arbeitnehmers gegen den Arbeitgeber auf den Leistungsträger bis zur Höhe der erbrachten Sozialleistungen über. Även i har socialförsäkringen genom lag tillerkänts regressrätt mot skadeståndsskyldig. Undantag gäller pensionskassor (caisses de retraite), eftersom dessa av olika skäl inte anses lida någon egentlig förlust, när pensionären skadas. Socialförsäkringens rätt till regress, föreskriven i artikel L. 397 i Code de Sécurité sociale, är konstruerad som en subrogationsrätt, vilket innebär att utbetalningen av försäkringsersättningen automatiskt medför att den skadelidandes rätt till skadestånd i motsvarande mån övertas. Det brukar dock understrykas att regressrätten dock är självständig i den meningen att den inte beror av åtgärder som vidtagits av den skadelidande; det är fråga om un droit propre som är oberoende av om den skadelidande har instämt den ansvarige eller inte. För regressrätten krävs ett orsakssamband mellan den ersättning som utgått från socialförsäkringen och den skadegörande händelsen. Inte endast utgivna ersättningar från socialförsäkringen kan återkrävas. Regresskravet kan också täcka blivande framtida utgifter om dessa är säkra, exempelvis ränta. Regress är däremot inte tillåten från arbetsskadeförsäkringen. Detta förklaras med att försäkringen delvis finansieras av arbetsgivarna själva. Förbudet mot regress är dock upphävt isärskilda fall. Ett sådant är att det handlande som orsakat skadan skett uppsåtligen. Ett annat är att arbetsskadan har orsakats av en utomstående (tredje man); denne kan bli krävd på utgiven ersättning. Medvållande hos den skadelidande kan inte bara åberopas av den skadeståndsskyldige så att skadeståndet jämkas. Det kan också åbe- ropas av socialförsäkringen med det resultatet att den skadelidande blir helt utan ersättning. Antag att den skadelidandes medvållande anses motsvara halva skadan. Antag vidare att utgifter för sjukvård uppgår till , medan utebliven arbetsinkomst uppskattas till och ideell ersättning till ; totalt . I detta fall kan den skadelidande med hänsyn till sitt medvållande av den skadeståndsskyldige inte erhålla mer än hälften eller sammanlagt . Den ideella ersättningen anses vara personlig och kan inte bli föremål för subrogation, varför den skadelidande får behålla hälften av denna ersättning, . Denna hälft kan inte socialförsäkringen komma åt. Annorlunda med skadeståndet i övrigt. Den skadelidande kan visserligen i övrigt av den Detta belopp kan nu krävas tillbaka av socialförsäkringen så långt det går. Detta innebär att socialförsäk- ringen är berättigad att återkräva av den skadestånds- skyldige. Resultatet blir att den skadelidande slutligen inte får någon ersättning alls utanför ramen för den ideella ersättningen. kunde de statligt drivna försäkringskassorna inte återkräva någon ersättning av skadeståndsskyldiga. Systemet var upplagt som det är i dagens : från skadeståndet avräknades vad som utgetts från socialförsäkringen. Detta system ändrades genom Act 1989. Regressrätt för socialförsäkringen infördes. En särskild, central myndighet som skulle svara för statens regresser tillkom: the Compensation Recovery Unit. Regler i ämnet är upptagna i (Recovery of Benefits) Act 1997.11 Genom sin regressverksamhet drog Compensation Recovery Unit 1998-99 in till staten. hade myndigheten sedan sin tillkomst 1990 lyckats tillföra staten er- sättningar uppgående till inte . Omkring hälften härav avsåg förlorad arbetsinkomst. av ersättningarna hade att göra med arbetsskador och en lika stor del gäller betalningar till mycket svårt skadade. avsåg understöd till grupper som levde under normal inkomststandard. Myndigheten sätt att arbeta har prisats såsom smidigt. I praktiken blir det sällan fråga om talan vid domstol om återkrav från the Compensation Recovery Unit. Anledningen härtill är att den skadeståndsskyldige som han betalar skadestånd har en plikt att göra förfrågningar om hur stora förmåner den skadelidande har erhållit av socialförsäkringen. Sedan skall dessa utgifter återbetalas till myndigheten. Betalningen görs normalt av ett försäkringsbolag och har blivit en rutin för dessa. Återbetalningsproceduren går i stort sett till på följande vis. skadeståndskrav avseende personskada har riktats mot någon skall underrättas. skall sedan Compensation Recovery Unit förse den påstått 11 Se till det följande framför allt det ledande arbetet på området: R. , Deducting Benefits from Damages for Personal Injury, 1999. ansvarige med ett certifikat vari upptas de förmåner som betalats till den skadlidande sedan olycksdagen. var den skadeståndsskyldige tvungen att återbetala dessa förmåner fullt ut till Compensation Recovery Unit. Denna återbetalning avräknades när skadeståndet bestämdes. Det ansågs emellertid orättvist mot de skadelidande att avräkningen skedde utan hänsyn till vilken typ av skadestånd det var fråga om. Resultatet kunde nämligen bli att den skadelidande ej fick full kompensation för ideell skada, en post som ej täcktes av socialförsäkringen. 1997 gjordes därför den ändringen att förmåner ej får avräknas från ersättning för ideell skada och ej heller från ersättning av annan typ som ej har med förmånerna att göra. Återbetalning krävdes inte för mindre belopp. Ersätt- ningen från socialförsäkringen måste ha överstigit . Denna statens självrisk borttogs genom lagstiftning. Förmåner som utgetts från olycksdagen behöver ej anges i det certifikat som upptar de förmåner som kommit den skadelidande till del (jfr ovan). Detta sammanhänger med att återbetalningsplikten ej sträcker sig längre än till att avse förmåner som utgetts efter det att detta handlande inträffade; vid sjukdom räknas tiden från det att det första kravet på förmån framställdes. Skulle skadeståndet enligt dom eller förlikning slutligen betalas före , upphör återbetalningsplikten redan före femårstidens utgång; slutbetalning av skadeståndet medför sålunda att återbetalningsskyldighet för tid därefter bortfaller. Skulle viss betalning ha ägt rum men parterna först senare ha kommit överens om att vidare betalning ej skall ske är det från tidpunkten för denna överenskommelse som återbetalningsplikten upphör. Detta är viktiga begränsningar i den skadeståndsskyldiges regressansvar mot staten. Meningen med densamma var att undvika spekulationer i den skadelidandes framtida rätt till ersättning. Man fruktade besvärliga framtidsbedömningar. Den femåriga tiden anses gynna förlikningar. 1999 utvidgade lagstiftaren regressrätten till att även omfatta sjukvårdskostnader, utgivna av the National Health Service.12 Rätten begränsades till att gälla trafikskadorna men det har antagits att den kommer att omfatta även alla andra fall. 12 Ändringen verkställdes genom the Road Traffic (NHS Charges) Act 1999. Se R. , Recovery of NHS Accident Costs: Tort as a vehicle for raising public funds, (1999) 62 903. gällde ett system enligt vilket läkare och sjukhus kunde kräva ersättning av de som var ansvariga för trafikskadorna. Det var fråga om två typer av ersättning, vilka i båda fallen betalades av fordonets trafikförsäkring. Den ena motsvarade en avgift för brådskande behandling (sjukhus: akutmottagningen), en avgift som uttogs oavsett om fordonet körts vårdslöst eller inte. Ehuru denna avgift aldrig översteg och var täckt av den obligatoriska trafikförsäkringen tog föraren, till vilken räkningen först sändes, ofta illa vid sig av kravet. Med lagstiftning avskaffades för de offentliga sjukhusens del rätten att ta ut denna ersättning. Den andra ersättningen tog sikte på kostnaden för vård på sjukhus. Den utkrävdes bara under förutsättning att ett försäkringsbolag uppfattade skadan som en ersättningsgill personskada. Kostnaden värderades individuellt men fick ej överstiga 3 . lagstiftning specificerar kostnaden och tillåter ej att kravet överstiger 10 . Kostnadens uttagande har centraliserats för att proceduren skall bli mera effektiv. Administrationskostnaderna bedömdes som höga med system. Man räknade med att de uppgick till av vad som flöt in från försäkringsbolagen. 1996 föreslog the inrättandet av ett system enligt vilket kostnaden för sjukhusvård kunde återkrävas av alla skadeståndsskyldiga, ej blott de som var ansvariga för trafikskador. Innan the hann lägga fram sitt slutliga förslag proklamerade den nya (ledd av ) i sin första budget avsikten att mera konsekvent återkräva full ersättning för offentlig sjukvård. Detta skulle emellertid bara gälla trafikskadorna. , , trädde the Road Traffic (NHS Charges) Act i kraft. De offentliga sjukhusens rätt att kräva betalning för sjukvård som de gett upphävdes. Det är nu som framgått (se 1) ovan) Compensation Recovery Unit som utkräver ersättningen. Försäkringsbolag, som gjort utbetalningar för personskador i trafiken skall hemställa hos denna myndighet om ett intyg som talar om hur stora avgifter sjukhuset har haft. Dessa skall sedan betalas tillbaka försäkringsbolaget har gjort någon utbetalning till den skadelidande. Pengarna går sedan till det sjukhus som stod för vården, ej till riksbudgeten. Systemet gäller bara trafikskador men man räknar med att det kommer att kunna överföras till att gälla alla typer av personskador . I övergår enligt lag den skadelidandes krav mot den skadeståndsskyldige till socialförsäkringen i den mån denna har en skyldighet att göra utbetalningar till den skadelidande och verkställer detta. Endast regresskrav som innehåller kongruenta sociala förmåner övergår. Härmed avses att förmånerna skall överensstämma i faktiskt, tidsmässigt och personligt hänseende med skadeståndskraven. Övergången anses äga rum redan när skadan inträffade. Begränsningar i regressrätten gäller i fråga om krav mot skade- ståndsskyldiga arbetskamrater till den skadelidande. Förutsättningen är att den skadeståndsskyldige endast gjort sig skyldig till enkel oaktsamhet; vid uppsåtligt eller grovt oaktsamt handlande finns regressrätt. Med arbetskamrater avses alla anställda inom samma företag eller organisation som den skadelidande. Även skolkamrater räknas hit. En annan begränsning avser krav mot någon skadeståndsskyldig i den skadelidandes familj. Den är inte upptagen i lag man generellt antagen i överensstämmelse med vad som brukar gälla i privata försäkringsförhållanden. Det anses inte socialt acceptabelt att utge ersättning till den skadelidande som ersättningen tas tillbaka genom att utkrävas av en annan familjemedlem. Socialförsäkringen gynnas vid medvållande från den skadelidandes sida på samma sätt som i fransk rätt (se ovan). Det brukar sägas att socialförsäkringen har förmånen av ett kvotprivilegium. På motsvarande sätt förfars när skadeståndet är begränsat till ett tak, ett förhållande som är särskilt vanligt vid strikt ansvar. Uppgår skadan till men ligger taket vid , kommer socialförsäkringen för utgivna att få full ersättning och ingenting tillfaller den skadelidande. Regress från socialförsäkringen är tillåten mot skadeståndsskyldig. Undantag gäller arbetsskador, där regress mot arbetsgivare eller arbetstagare är tillåten endast om dessa orsakat skadan uppsåtligen eller grovt oaktsamt. 1992 förbjöd lagstiftaren regress också generellt mot strikt ansvarig. Vid trafikskador kan invändning om medvållande med hos gångtrafikanter och cyklister under inte göras gällande av den ansvarige ägaren eller föraren av motorfordonet. Den utökade skadeståndsskyldighet mot denna kategori skadelidande som det i realiteten blir fråga om drabbar den skadeståndsskyldige också vid regress från socialförsäkringen; invändning att det verkliga medvållandet varit större än kan sålunda inte göras gällande mot socialförsäkringen. Huvudregeln är densamma som i : regress är tillåten mot skadeståndsskyldig. Och liksom där gäller vid arbetsskada att regress mot arbetsgivare kan utövas endast om skadan orsakats uppsåtligen. Liksom eljest vid regress mot tredje man är regress tillåten mot trafikförsäkringen. Regressrätt till förmån för socialförsäkringen är också förankrad i italiensk ersättningsrätt. Vanlig oaktsamhet räcker för regressansvar. Regressrätten är i princip långtgående. Regress från socialförsäkringen är tillåten. Man skiljer mellan krav som grundar sig på subrogation och sådana som inte gör det. I förra fallet gäller ett krav på kongruens mellan socialförsäk- ringsersättning och skadestånd. Detaljerna i detta avseende är be- skrivna i föreskrifter och regeringscirkulär. Särskilda regler gäller beträffande konkurrens mellan regresskrav från socialförsäkringen och den skadelidandes direkta skadeståndskrav vilka faller utanför socialförsäkringsskyddet. Om den skadeståndsskyldige inte förmår utge full ersättning och det sålunda uppstår konkurrens mellan socialförsäkring och den skadelidande i fråga om vad som kan erhållas av den skadeståndsskyldige, har den skadelidande förtur framför socialförsäkringen. Vid jämkning av skadeståndet har den skadelidande också förtur. I de flesta europeiska länder är regress från socialförsäkringen i allmänhet tillåten. De villkor som gäller för denna regress varierar dock avsevärt. Arbetsgivaren har genom lag tillerkänts regressrätt mot den skade- ståndsskyldige för utgiven sjuklön. Grunden för denna rätt är enligt lagen att arbetstagarens skadeståndsrätt övergår till arbetsgivaren i den mån denne betalar sjuklönen (cessio legis).13 Lagen anses stå i konflikt med två rättsliga aspekter i tysk rätt. För det första innefattar den en rätt till ersättning för ren förmögenhetsskada, en skadetyp som inte ersätts utan vidare. För det andra inträder rätten trots att arbetstagaren inte har någon rätt till skadestånd av den skadeståndsansvarige, 13 § 6 EFZG föreskriver sålunda: auf gesetzlicher Vorschriften von einem Dritten Schadensersatz wegen des Verdienstausfalls beanspruchen, der ihm durch die Arbeitsunfähigkeit entstanden ist, so geht dieser Anspruch insoweit auf den Arbeitgeber über, als dieser dem Arbeitnehmer nach diesem Gesetz Arbeitsentgelt fortgezahlt und darauf entfallende vom Arbeitgeber zu tragende Beiträge zur Bundesanstalt für Arbeit, Arbeitgeberanteile an Beiträgen zur Sozialversicherung und zur Pflegeversicherung sowie zu Einrichtungen der zusätzlichen Alters- und Hinterbliebenenversorgung agbeführt hat. eftersom han inte lider någon förlust så länge hans arbetsgivare enligt Entgeltfortzahlungsgesetz (EFZG) är skyldig att betala sjuklönen; cessio legis förutsätter just en rätt till skadestånd. I rättstillämpningen har arbetsgivarens regressrätt enligt lag dock respekterats fullt ut.14 I doktrinen har regressrätten motiverats med sociala överväganden.15 Liksom i har arbetsgivaren genom lag ålagts en plikt att utge sjuklön. Sedan landets ändrat uppfattning har arbetsgivaren tillerkänts rätt att återkräva denna utgift. Kravet gäller mot den skadeståndsskyldige. Före en lagändring, som trädde i kraft , gjordes skillnad mellan industriarbetare och andra. Regressrätten såvitt gällde industriarbetarna gällde mot socialförsäkringen. Hur stor del av sjuklönen som kunde återfås berodde på storleken av arbetsgivarens företag. Åtminstone var arbetsgivaren emellertid berättigad att återfå. Sjuklön utbetalas också av franska arbetsgivare. Vad som skall utbetalas räknas upp i l´Ordonnance du 7 1959. Sjuklönen kan återkrävas av arbetsgivaren och skall slutligen betalas av den skadeståndsskyldige. 14BGHZ 7, 30; 21, 112; 42, 76; 43, 378. 15Så t.ex. H. Kötz, Deliktsrecht, 8 uppl. 1998 nr 587. Rättsekonomiska aspekter på skadeståndsrätt och statlig regress * är professor i nationalekonomi vid vid . är doktorand i rättsekonomi vid samma institution. Vi är tacksamma för synpunkter och kommentarer från sekreterare, ledamöter och experter. Speciellt vill vi tacka för granskning av manuskript av , och . Kvarvarande fel och brister svarar författarna för. Bilaga 3 SOU 2002:1 Ekonomiskt ansvar och effektiv prevention .................. Normativ ekonomisk analys ................................................... Preventiva effekter i kontraktsförhållanden............................ Ansvarsplacering och preventionsincitament .............. Risk för personskada.................................................... Preventiva effekter av utomobligatoriska skadestånd............. Det ensidiga fallet........................................................ Det bilaterala fallet ...................................................... 2.4.2 Kostnader för rättslig prövning.................................... 2.4.3 Allmän försäkring och statlig regress .......................... Privat och offentlig försäkring ................................................ Efterfrågan och prevention .......................................... 3.1.2 Den privata försäkringens begränsningar .................... Konkurrens och reglering ....................................................... Empiriska undersökningar av prevention...................... Skadeståndets preventiva effekter i kontraktsförhållanden..... Studier om försäkringens roll i prevention .................. 4.2Skadeståndens preventiva effekt i utomobligatoriska Regress mot trafikförsäkringen................................... Den primära effekten.................................................... Ett blandat system ........................................................ 5.3.3 Administration och rättslig prövning ...........................