sou · GQB340d1 · 2003-01-01 00:00:00 — Rätten till renbete regleras i rennäringslagen (1971:437) och skogsägarens hänsyn till rennäringen regleras i skogsvårdslagen (1979:429). I finns omkring 220 000 renar fördelade på 51 samebyar. Antalet renar har skiftat kraftigt mellan olika perioder. Under 1900- talet har antalet varierat mellan 150 000 och 300 000 med toppar om- kring . Vinterbetet utgör ofta den begränsande faktorn för rennäringen. livnär sig renarna främst på lav. Därför är det viktigt med tillgång till bra mark- eller hänglavmarker. Dessa marker påverkas negativt av föryngringsavverkning och markberedning. Av Rennäringspolitiska kommitténs betänkande En ny rennä- ringspolitik (SOU 2001:101) framgår att man tar större hänsyn till rennäringen . Andelen slutavverkad lavrik mark har t.ex. minskat och markberedning sker på av slutav- verkad lavrik areal. Även hyggesytorna har minskat. Överhållning av skogen eller modifiering av skötseln kan, om det ökar tillgången till renbete, vara samhällsekonomiskt lönsamt (Bilaga 5). Regeringen har beslutat om en som ska fastlägga vilka områden som omfattas av renskötselrätten. Inför av- verkning är markägaren på rennäringens året-runtmarker skyldig att samråda med berörda samebyar. kan förelägga markägaren vissa åtgärder för att minska påverkan på rennäringen och i vissa fall förbjuda avverkning. FD Skog förvaltar rennäringens året-runtmar- ker (statlig mark) och har samrådsskyldighet på dessa marker. Svea- skog AB och till viss del förvaltar statlig mark som utgör rennäringens vinterbetesmarker. På dessa marker är kraven på hänsyn till rennäringen inte lika stora som på året-runtmarkerna. De statliga skogsförvaltarna har, precis som de större skogsbolagen, frivilligt tagit på sig att samråda med samebyarna även i vinterbetes- områdena, bl.a. som ett led i FSC-certifieringen av skogen. har i sitt betänkande beskrivit ren- näringens behov av lavmarker och också redovisat mark- och häng- lavmarker som anses viktiga för rennäringen. Av betänkandet framgår att FD Skog och förvaltar av lavmarkerna i , , Västernorr- har andelen lavmarker med lav i bottenskiktet minskat med . Sådan mark utgör 120 000 ha av skogsmarken i berörda län. På Sveaskog AB:s marker och på FD marker nedanför barrskogsgränsen finns av all mark med gott vinterbete för renar. Statens marker har således be- tydelse för rennäringen. På seminarier i Norr- land framkom det att deltagande samer såg positivt på ett stort statligt skogsägande. Bevarandet av biologisk mångfald är bl.a. reglerat i och skogsvårdslagen (1979:429). Syftet med områdesskydd på skogsmark är att bevara biologisk mångfald. Det legala skyddet av skogsmark sker enligt 7 kap. i form av nationalparker, naturreservat och biotopskyddsområden. Med biologisk mångfald menar man variationen bland levande or- ganismer i alla typer av miljöer, såväl i land- som i vattenmiljöer. Bio- logisk mångfald kan relateras bl.a. till mångfalden av arter och den ge- netiska variationen inom arten. För att biologisk mångfald ska kunna bevaras krävs att metoder ut- vecklas för att arter långsiktigt ska finnas kvar i sina naturliga miljöer. Bevarandet av biologisk mångfald är ett ansvar för alla sektorer i sam- hället. Det kan inte enbart ses som ett naturvårdsarbete i traditionell mening, utan ställer också krav på jordbruket, skogsbruket, fisket och rennäringen. De faktorer inom det moderna skogsbruket som bidrar till minskad biologisk mångfald är låg förekomst av döende och död ved, minskat lövinslag, kortare omloppstider, ändrad åldersfördelning med ett minskat inslag av gamla träd och färre skogsbränder. är omkring 2 000 arter hotade i det svenska skogslandskapet, av dem är 400 akut eller starkt hotade (SOU 2000:52). är den myndighet som har sektorsansvar för biologisk mångfald i skogsbruket. För att öka kunskaperna om ho- tade arter och hotade miljöer har flera landsomfattande inventeringar gjorts. Genom att bl.a. inventera nyckelbiotoper (livsmiljöer i skog för hotade arter) och sumpskogar har kunskaperna om värdefulla mil- jöer ökat. För att målklassa skogsmarken har kriterier utarbetats för s.k. Gröna skogsbruksplaner. erbjuder också skogsägare en bred utbildning där hänsyn till natur- och kultur- miljön har en viktig plats. För att stimulera till ett landskapsekologiskt tänkande på småskogs- bruket marker har ett arbete med s.k. landskapsekologiska kärnområ- den startat. Syftet är att utveckla ett effektivt natur- och kulturmiljö- skydd inom ett större område trots att ägandet är fragmenterat. Det privata skogsbrukets ansvar för miljön Skogsbruket värnar alltmer om biologisk mångfald. Certifiering av skog har medfört ett betydligt större ansvarstagande . FSC- certifieringen anger t.ex. att av den produktiva skogsmark- arealen ska undantas från skogsbruk, s.k. ekologiska bokslut ska upp- rättas för att kontrollera att planerade hänsyn tas till natur- och kul- turmiljön samt vattenmiljön vid olika skogsbruksåtgärder. De flesta skogsägare arbetar med ståndortsanpassning och landskapspla- nering, vilket är positivt för biologisk mångfald, kulturmiljön och landskapsbilden. De frivilliga avsättningarna för biologisk mångfald är uppe i samma nivå som den områdesskyddade arealen. Hälften av arealerna tillhör storskogsbruket och resten de små och medelstora skogsfastig- heterna. Precis som när det gäller det statliga områdesskyddet finns de frivilliga avsättningarna främst i norra . Den svenska skogens natur- och kulturmiljövärden är både ett resultat av äldre markanvändning och av naturlig utveckling. Bondens land- skap har omfattat det som är skog med framför allt skogsbete och olika former av selektiv huggning. Mycket betydelsefullt för biologisk mångfald är fortfarande brynzoner, dvs. sådana biotoper som utvecklas i övergången mellan hagmark respek- tive äng och skog. För att behålla de kulturmiljöpåverkade arterna i skogen krävs kunskap och vardagshänsyn i skogsbruket. Viss kritik har av den anledningen framförts från kulturmiljöhåll mot att så stora arealer områdesskyddad skogsmark lämnas för fri utveckling. I rapporten i skogen från (Bi- laga 4) tas bl.a. följande angelägna åtgärder upp för att bevara kultur- miljön i skogslandskapet: Fortbildning för anställda och entreprenörer om kulturmiljön för att öka vardagshänsynen i skogsbruket. Bränning, selektiv huggning och skogsbete för att återskapa en del av den forna kulturpåverkade skogsmiljön. Gynnande av lövträd och skiktade skogar i eller nära kulturmiljöer, särskilt i gränszoner mot bebyggelse. Markberedning på tidigare oplöjd kulturmark, som hagmark och äng, bör ske skonsamt för att bevara det gamla kulturmiljölandska- pets struktur. Om våtmarker skapas bör det i första hand ske genom restaurering av äldre utdikade marker. Därmed kommer återigen gamla orts- namn att följa landskapsbilden. Kulturminnen, som tjärdalar och stengärdsgårdar ska finnas utsatta på kartor. I lagen (1988:950) om kulturminnen m.m. finns särskilda bestämmel- ser till skydd för kulturmiljön. Av bestämmelserna följer att åtgärder som avverkning och markberedning liksom fortlöpande skötsel krä- ver hänsyn till kulturmiljövärden. Vissa åtgärder förutsätter tillstånd från . ansvarar för tillsyns- och skötselvägledning över kulturmiljövården i landet, medan länsstyrel- serna ansvarar för själva tillsynen i länen. Kulturmiljövården har varit eftersatt inom skogsbruket trots att lagstiftningen är kraftfull och i princip förbjuder förstörelse av kul- turminnen av olika slag. Trots det skadades av fornläm- ningarna vid avverkning och markberedning, enligt en rapport från och . 6.5Rekreation, friluftsliv och turism Urbaniseringen har inneburit att skogens värde för människor föränd- rats. Skogen har blivit en källa till rekreation och upplevelser där den ekonomiska nyttan av virkesproduktion, jakt, fiske samt bär- och svampplockning får mindre betydelse i relation till upplevelsevärdet. Skogen har allt mer blivit en viktig rekreationsmiljö och särskilt gäller det tätortsnära skogar. Många vill att skogens tillgänglighet ökar t.ex. med leder för vandrare, cyklister, skid- och skoteråkare samt iordning- ställda rast- och tältplatser. Av rapporten nyttjandeformer (Bilaga 3) framgår att många fritidssysselsättningar bland svenskar är kopplade till skogen. Vanligt är promenader, bär- och svampplockning, cykel- utflykter och annat friluftsliv. Jakt och fiske har av tradition varit vik- tigt både för rekreation och för att berika det sociala livet. Det finns ca 300 000 jägare i landet. Antalet fritidsfiskare är betydligt fler. av befolkningen vistas i skogen . Ungefär en tredjedel säger att de besöker skogen . Så många som av samtliga besök sker i tätorts- nära skogar. Intresset för friluftsliv växer liksom det samhällsekono- miska värdet för skogen som rekreationsmiljö. Rekreationsvärdet i skogen är ungefär lika stort som dess virkesvärde (Tabell 6.1). värderar det totala värdet av skogsrekreation till (SOU 2001:2). Intressant att notera är att den brukade skogen är attraktiv som ströv- område. Många föredrar strövområden som utgörs av gles skog, gärna med inslag av luckor och gläntor. Flera undersökningar tyder på att favoritskogen ska vara lättframkomlig och helst fri från ris, grenar och vindfällen. Det innebär att många föredrar en äldre brukad skog fram- för en urskog. Att skogen används för rekreation och friluftsliv behö- ver således inte stå i motsatsställning till skogsbruk. Arealen tätortsnära skog är liten i jämförelse med landets totala skogsareal. Majoriteten av de tätortsnära skogarna ägs av kommuner. miljöpolitiska beslut (prop. 1990/91:90) fastställdes att det i första hand är kommuner och landsting som ska sörja för behovet av mark för det rörliga friluftslivet i tätorter och dess omedelbara när- het. I betänkande (SOU 2001:2) be- räknas den årliga kostnaden för att anpassa skogen runt de 10 största tätorterna i landet till . Det räcker att invånarna vär- derar skogen till /person och år för att projektet ska bli samhällse- konomiskt lönsamt. I takt med skogens ökade betydelse som rekreationsmiljö blir den mer intressant för turistnäringen. Skogens betydelse för det lokala nä- ringslivet och för arbetsmarknaden växer därför i många delar av lan- det. Om skogens tillgänglighet för allmänheten ökar med t.ex. leder för vandrare, skid- och skoteråkare samt iordningställda rast- och tält- platser ökar också värdet för turistnäringen. I regeringens skrivelse (skr. 2001/02:173) om en samlad naturvårds- politik tas bl.a. vikten av ett sektorsmål för friluftsliv upp. Av skrivel- sen framgår också att ett särskilt Friluftsråd kommer att inrättas hos . Vidare skriver regeringen: Staten bör ha ett ansvar att på olika sätt underlätta och stimulera en ökad naturturism Den offentligt ägda marken utgör en tillgång som ger särskilda möjligheter att utveckla naturturism. Markupplåtelse för jakt, fiske, anläggningar m.m. innebär inkomster för markägaren. utgjorde upplåtelser av Sveaskog AB:s nettoomsättning. Jakt och fiske ger dessutom upphov till ökat rekreationsvärde för utövarna. kan dessa värden få än större betydelse både för enskilda personer och för samhällsekono- min. I takt med att olika former av mångbruk av skogsmarken utveck- las kommer även olika former av upplåtelser för sådana verksamheter att behövas. kommer därför inkomster från upplåtelser att ut- göra en större del av omsättningen än . På statens mark ska jakt- respektive fiskerätt upplåtas till allmänhe- ten, vilket sker genom att en stor del av statens fastigheter ingår i jakt- respektive fiskevårdsområden. På statens mark är det i allmän- het förvaltaren av marken som också upplåter rätten till jakt och fiske. På rennäringens året-runtmarker har länsstyrelserna hand om alla for- mer av upplåtelser. På seminarier framkom att många ansåg att staten inte ska ta ut marknadspriser för jakt och fiske. Statens skogsbruk skiljer sig på en väsentlig punkt från det privata. Skogsmarkens samhällsnytta kan staten tillgodoräkna sig även om det inte blir några direkta inkomster till berörd förvaltare. Det handlar ex- empelvis om förbättrad folkhälsa och regional utveckling av turistfö- retag till följd av attraktiva rekreationsskogar som lockar till utevis- telse. finns ingen redovisning över de statliga skogsförvaltarnas samhällsekonomiska investeringar eller vilken nytta de åstadkommer. En anledning till detta kan vara att samhällsnyttan ofta är svår att be- räkna. Många kostnader och nyttor kan räknas om till marknadspris efter- som de motsvaras av intäkter eller utgifter för försäljning av varor och tjänster respektive förvärv. Det ekonomiska värdet av att plocka bär, svamp eller att jaga och fiska kan beräknas utifrån kilopriset på bär och svamp respektive kött och fisk. Rekreationsvärdet i samband med dessa utevistelser måste skattas på andra sätt. Kostnader för nyttor som saknar marknad är svåra att beräkna. Sko- gens rekreationsvärde är exempel på en nyttighet som saknar mark- nadsvärde, bl.a. till följd av att alla har rätt att ströva fritt i skog och mark. Värdet av de icke marknadsprissatta nyttorna, som vistelse i skogen, måste därför skattas med hjälp av alternativa metoder. Den samhällsekonomiska nyttan kan skattas genom studier av betal- ningsviljan för att t.ex. behålla ett tätortsnära strövområde. De meto- dologiska problemen är dock stora eftersom man bedömer medbor- garnas betalningsvilja för att få ta del av något som är och kommer att förbli gratis. Resultat från studier av betalningsviljan bör därför tolkas med försiktighet. I undersökningar som gjorts av och Li (re- dovisad i Bilaga 3) har betalningsviljan för ett skogsbesök skattats till per besök beroende på vilken del av landet det gäller. Betalningsviljan för ett skogsbesök är högre i söder än i norr och högre i tätortsnära skogar än på landsbygden. Ett annat sätt att beräkna skogens rekreationsvärde är att studera de kostnader som är förknippade med vistelsen i skogen. Det kan vara kostnader för resan till och från skogen samt utgifter för kläder och annan utrustning som behövs. Dessa utgifter utgör nedre gränsen för vad en enskild person är beredd att betala för skogsbesöket. Om kost- naderna hade varit större än nyttan skulle de ha avstått från vistelsen i skogen. Sannolikt är dock nyttan i flertalet fall betydligt större än summan av de direkta och indirekta nyttigheterna. Man kan också beräkna en s.k. undvikandekostnad, vilket innebär att man räknar ut vad det kostar att hindra att en skada uppstår. Det gäller t.ex. skogsbrukets förstörelse av kulturminnen vid markbered- ning. har på detta sätt skattat förstörelsen av kulturminnen till , dvs. skogsbrukets kostnader för att undvika att sådana skador uppstår. Nedan redovisas skogens olika värden. Av tabell 6.1 framgår att rekre- ationsvärdet för den svenska skogen är ungefär lika stort som virkes- värdet. Det innebär inte att man kan ta betalt av skogsbesökaren. Sna- rare ska man tolka det höga rekreationsvärdet som att människor är beredda till vissa uppoffringar för att få ha skogen kvar som strövom- råde. Det innebär inte heller någon konflikt med skogsbruket efter- som bra rekreationsskogar ofta sammanfaller med skogsbrukets mål med skogen.1 Skogens samhällsekonomiska värde ökar om skogen är variationsrik och om skogsägaren röjer, anlägger stigar och leder, skyl- tar samt vidtar andra åtgärder för att öka tillgängligheten. Tätortsnära skogar har högt rekreationsvärde. Det kan vara sam- hällsekonomiskt lönsamt att anpassa skogsbruket till friluftslivet även om det leder till något lägre virkesuttag. Åtgärder som skyltning, iord- ningsställande av rastplatser m.m. som syftar till att öka allmänhetens tillgänglighet har ett högt samhällsekonomiskt värde för tätortsnära skogar. För att åstadkomma ett optimalt nyttjande av skogsmarken behövs samhällsekonomiska beräkningar även av de nyttor som inte är marknadsprissatta. , i , har i en rapport beställd av utredningen redovisat modeller för hur man beräknar op- timalt nyttjande av skogen genom att väga virkesvärdet mot andra samhällsekonomiska värden (Skogens mångbruk i ett ekonomiskt perspektiv, Bilaga 5). Där redovisas beräkningar dels för avsättning av skogsmark dels för anpassning av skogsbruket för att ge utrymme för ett annat nyttjande. När det gäller avsättning av mark görs en avvägning mellan dels minskat virkesvärde, minskade skatteintäkter och bortfall av arbetstill- fällen, dels den ökade samhällsnyttan i form av större biologisk mångfald eller ökat rekreationsvärde. Beräkningar av detta slag kan kopplas till skogsförvaltarens beståndsregister. 1 /SNF, Skogar för människor. Bevarande och skötsel av tätortsnära sko- gar. Tabell 6.1 Uppskattning av de svenska skogarnas årliga produktionsvärde (Bilaga 5) Miljoner Euro i 1999/penningvärde. (1 Euro=SEK 8.50) Värde av uttaget virke Delsumma 1 (varuproduktion) Koldioxidassimilation*** Delsumma 2 (tjänster) Förändring av övrigt kapital**** markkemiskt tillstånd***** Delsumma 3 (förändringar) Källa: Kriström & Skånberg (2001) *Bär, svamp, viltkött och lav. **Promenera/åka skidor, löpa/jogga, studera växter och djur, plocka bär och svamp, vandra, jaga m.m. ***förändring värderad med koldioxidskatten. ****Bär, svamp och lav. *****Försurning. Förutom avsättning av en viss areal mark kan man kompensera en an- nan näring alternativt naturvårdsnyttan eller rekreationsvärdet genom att anpassa skogsbruket, t.ex. genom att vänta med att ta ner skogen än vad som är motiverat av företagsekonomiska skäl. Över- hållning av mark för att ge utrymme för rennäringen är ett exempel som redovisas i Bilaga 5. Där framgår att förlusten för skogsägaren är liten för måttlig överhållning av skog och kompenseras väl av ökat värde för rennäringen. 7Varför staten äger skogsmark Skogens olika värden ser ut att öka med tiden, speciellt gäller det den tätortsnära skogen eller skogar med andra särskilda värden. Det ställs allt högre krav på skogsförvaltaren antingen det är staten, privata bo- lag eller privatpersoner som äger marken. Kraven på naturvårds- och kulturmiljöhänsyn har ökat allt sedan skogsvårdslagen jämställde mil- jömålet med produktionsmålet 1993. I takt med att skogen blir mer betydelsefull för biologisk mångfald, rekreation och naturupplevelser ökar också allmänhetens önskemål om att vara med och påverka skogsbruket för att åstadkomma en bättre anpassning till olika intres- sen. Även företag och olika intresseorganisationer vill se en utvecking av skogen som gynnar deras idéer och behov. Det handlar inte bara om turistföretag som använder skogen till upplevelser av olika slag. Det handlar också om företag som vill vidareutveckla speciella råva- ror från skogen eller som vill använda andra skogsråvaror än själva virket. Det senare kan gälla slöjdmaterial eller lav och ris för dekora- tionsändamål. Att ge förutsättningar för både en effektiv virkespro- duktion och annat nyttjande av skogsmarken blir en av de stora ut- maningarna . 7.1Visionen om mångbruk är gammal Diskussionen om mångbruk av skogsmarken väcktes redan på 1960- talet av den dåvarande generaldirektören på , . var generaldirektör för 1950–1964 och var en framsynt och driftig chef. Han startade ett omfattande res- taureringsarbete av den statliga skogsmarken och ville att statens skogsbruk skulle utgöra ett föredöme inom branschen. Parallellt med det rent produktionshöjande arbetet utveckade han också många av de idéer om mångbruk som är aktuella. Varför staten äger skogsmark var medveten om behovet av att bevara skogar av ur- sprunglig karaktär för forskning, behovet av att gynna landskapsbil- den samt att bevara kulturlämningar. I reglementssam- ling om naturvården konstateras att skogen ska skötas för att ge god ekonomisk avkastning som landskapets värden ska tas till vara och man ska vara mån om det vildas trivsel. Det fanns också bestämmelse för vilka kriterier som skulle gälla för avsättning av domänreservat: Områdena bör representera sådana typer av skog och mark, vilkas bevarande, så långt det med hänsyn till naturens egen utveckling är möjligt, anses vara av värde och intresse från skog- liga, natur- och kulturhistoriska, landskapliga, sociala och andra syn- punkter. Det sociala begreppet infördes mest i betydelsen av möjlighet till rekreation och friluftsliv i skogen. ville att kronans mark skulle vara tillgänglig och attraktiv för alla. öppnades skogsbilvägarna för allmänheten och an- lade stigar, rast- och campingplatser samt informerade allmänheten om möjligheter till friluftsliv, fiske m.m. i kronoparkerna. vision om skogsmarkens användning stämmer väl med dagens diskussioner. myntade han uttrycket mångbruk av skogsmarken och var drivande för att öka friluftslivets möjligheter. Han bidrog till att mark avsattes för natur- och kultur- vård och till ökat intresse för skogen hos allmänheten genom infor- mation och ökad tillgänglighet. Ambitionen var att göra Domänver- kets skogsmark till hela svenska folkets skog. Historiskt har statens ägande av skogsmark främst motiverats av eko- nomiska skäl. blev det viktigt att trygga virke till industrin. Först och främst under dess se- nare hälft började skogens värden för natur- och kulturmiljön samt friluftslivet att uppmärksammas. fattades flera poli- tiska beslut om skogspolitik och statens bevekelsegrunder för att äga skog slogs fast. Stora delar av den statligt ägda skogsmarken bolagise- rades och överfördes till . I samband med dessa stora orga- nisationsförändringar diskuterades vilka marker som staten skulle fortsätta att äga i myndighetsform. beslutade att fastigheter av historiskt och kulturellt värde, naturskyddade marker liksom rennäringens året-runtmarker Varför staten äger skogsmark skulle stanna i statens ägo och förvaltas i myndighetsform. Detsamma gällde vissa av försvarets och universitetens fastigheter samt fjällen och stora områden improduktiv mark i fjällkedjan med stor betydelse för rennäring, naturvård och det rörliga friluftslivet. Även kanalbolag skulle av kulturhistoriska skäl behållas av staten, men fort- sätta att förvaltas i bolagsform. Övriga marker skulle förvaltas i myn- dighetsform. 1990/91:87). uttalade också att kulturhistoriska miljöer som slotts- egendomar med omgivande kronomarker bör hållas samman och be- hållas som nationellt kulturarv (1991/92:FiU8). Även Riksantikvarie- ämbetet poängterar vikten av att dessa kulturhistoriskt viktiga fastig- heter hålls samman som egna enheter med befintliga byggnader samt jord- och skogsbruk. Andra bevekelsegrunder för statligt skogsägande anges vara att un- derlätta hantering av konflikter mellan olika användare, t.ex. vid omarrondering av mark. Statligt ägande ansågs också säkerställa sko- gen som naturtillgång samt gynna sysselsättningen och garantera tim- mer till köpsågverken i inland (prop. 1990/91:87 samt prop. 1995/96:141). Det råder således politisk enighet om att rennäringens året-runt- marker (FD Skog), kulturhistoriskt intressanta marker (FD 4), nationalparker och naturreservat () samt mark för militära ändamål (Fortifikationsver- ket) ska förvaltas i myndighetsform. I 2000:60 har skälen till statens skogs- ägande definierats på följande sätt: Statligt skogsägande underlättar långsiktig förvaltning av större sammanhängande områden för att t.ex. bevara biologisk mångfald och från natur- och kulturmiljösynpunkt särskilt värdefull skogs- mark. Statligt skogsägande kan öka konkurrensen om vedråvara vilket bl.a. innebär lättare tillgång för köpsågverk. Virkesmarknaden ka- rakteriseras delvis av att en stor del av virkesfångsten går till inte- grerad industri. Ett statligt skogsägande ökar antalet säljare på vir- kesmarknaden. Statligt skogsägande ger möjligheter till bättre arrondering av mark och underlättar markbyten med andra ägare vilket bl.a. är viktigt Varför staten äger skogsmark för att tillgodose friluftslivets, natur- och kulturmiljövårdens be- hov.