sou · GQB327d1 · 2003-01-01 00:00:00 — I den första artikeln i förordning 1/1958 från fastslogs att franska, italienska, nederländska och tyska skulle vara officiella språk och arbetsspråk för gemenskapens institutioner. Vid de efterföljande utvidgningarna av gemenskapen har språklist- an sedan konsekvent utökats: 1973 tillfördes danska och engelska1 , 1981 grekiska, 1986 portugisiska och spanska och 1995 finska och svenska. I de därefter följande artiklarna i rådets förordning finns mer detaljerade bestämmelser. För det första fastställs att en person som vänder sig till någon av gemenskapens organ fritt kan välja att använda något av de elva språken, och då har rätt att få svar på det valda språket. (Denna rätt är inskriven också i artikel 21 i Amsterdamfördraget.) Tar en EU-institution kontakt med en medborgare i ett EU-land skall man använda det landets språk. Vidare fastslås att lagar och andra generella bestämmelser, liksom Europeiska gemenskapernas officiella tidning (EGT), där sådana dokument publiceras, skall ges ut på samtliga officiella språk. Slut- ligen sägs att de enskilda institutionerna i sina procedurregler har rätt att fastställa separata bestämmelser för språkanvändningen i speciella situationer, och att domstolen skall fastslå sina egna regler i detta avseende. I Amsterdamfördraget (artikel 255) fastslås vidare: Varje un- ionsmedborgare och varje fysisk eller juridisk person som är bosatt eller har sitt säte i en medlemsstat skall ha rätt till tillgång till , rådets och kommissionens handlingar enligt de principer och villkor som skall bestämmas i enlighet med punkt- erna 2 och 3. (Punkt 2 säger att rådet skall fastställa allmänna principer och gränser för rätten till tillgång till handlingar och punkt 3 att de olika institutionerna i sina arbetsordningar skall ut- arbeta särskilda bestämmelser på området.) Inrättningar för tolkning och översättning EU har skapat stora inrättningar för språkservice av skilda slag; tolknings- och översättningstjänsterna inom unionen är utan mot- stycke de största i världen. 1 Vid inträde blev även iriska ett av EU:s officiella språk. Iriska används dock betydligt mindre än de andra språken; någon tolkservice förekommer inte och översättningen begränsas till i stort sett enbart förordningar. Tolkningen sköts inom kommissionen, rådet och Ekonomiska och sociala kommittén och av den gemensamma tjänsten för tolkning och konferenser (GTTK). GTTK svarar också för tolkning inom en rad andra EU-organ belägna både i och på andra platser. Verksamheten har stora dimensioner. svarade GTTK under 11 767 möten som anordnades av bl.a. kommissionen och rådet (Allmän rapport om Europeiska unionens verksamhet, 2002). GTTK har drygt 500 an- ställda tolkar och dessutom finns det ett stort antal tolkar som arbetar på frilansbasis. För svenskans del gäller att 54 tolkar (21 fast anställda och 33 frilansare) tolkar till svenska, och 123 från svenska till andra språk, 53 fast anställda och 70 frilanstolkar (Europeiska kommissionen. Gemensamma tjänsten för tolkning och konferenser ). Tolkning från svenska finns huvudsakligen för tyska, nederländska, danska och finska, medan få tolkar finns tillgängliga för tolkning till de övriga EU-språken. Parlamentet och domstolen har egna tolkningsavdelningar. Även här är verksamheten omfattande. För parlamentets del anges den årliga arbetsvolymen för tolkarna . Antalet anställda är här omkring 250, varav något över 20 tolkar till svenska. Utöver de anställda anlitas runt 1 000 frilansare. Översättningen hanteras av översättningstjänster knutna till re- spektive organ. Den största av dessa är kommissionens som enbart för översättningen till svenska har ca 100 personer anställda. Rådet håller sig med drygt 50 svensköversättare och motsvarande siffra är för parlamentet 35, för domstolen 20, för Ekonomiska och sociala kommittén och 18 (dessa har gemensamt kansli) och för revisionsrätten 5 personer. Till detta kommer en tämligen stor mängd frilansöversättare. Även vad gäller antalet översatta dokument är siffrorna höga: totalt inom EU:s alla inrättningar översätts drygt 200 000 sidor text till svenska . I tabell 4:1 visas antalet översättare och tolkar för samtliga språk inom olika EU-institutioner. SOU 2002:27 Politik och förvaltning Antal anställda: översättare och tolkar Ekonomiska och sociala kommittén * GTTK har ca 500 tolkar. Källa: Allmänna budgeten, 2000. har kommissionens översättningstjänst också inrättat smärre översättningsfilialer i de flesta länder; vanligtvis är dessa placerade i respektive huvudstad. Vid Stockholmskontoret tjänst- gör f.n. två personer. Dessa betjänar i första hand representationens tjänstemän i , men i mån av tid arbetar de också för översättningstjänsten i framför allt . Ett rotationssystem tillämpas, så att man stannar i ; någon förlängning efter detta är normalt inte möjlig. Översättningen sker huvudsakligen från franska och engelska. var dessa båda språk relativt jämställda som källspråk. Statistik visar exempelvis för kommissionens del att av texterna översattes från engelska och något från franska. Förhållandena tycks dock förändras relativt snabbt just nu så att engelskan kommit att få en allt mer dominer- ande roll som källspråk, och franskan i motsvarande mån en minsk- ad andel. Siffror för (för kommissionen) anger att strax under 700 000 sidor översatts från engelska medan värdet för franskan är 400 000. Övriga språk har bara marginella siffror. Tyska, som kom på tredje plats, svarar för av källtexterna medan värdet för de återstående språken varierar mellan (italienska) och (finska). I absoluta tal är det totala årliga antalet sidor översatta från svenska knappt 1 000. (Europeiska kommissionens översättningstjänst, 2001.) Siffrorna är mer jämna för i hur stor utsträckning man översätter till de skilda språken. För kommissionens översättningstjänst upp- ges exempelvis följande siffror för . Tyska är det största språket med strax över 160 000 översatta sidor . Franskan hamnar på andra plats med ca 150 000 sidor och engelska på tredje (drygt 130 000 sidor). Övriga språk har relativt lika värden och ligger någonstans mellan 90 000 och 110 000 översatta sidor . Översättarna har i sitt arbete möjlighet att utnyttja olika typer av datorstöd. I kapitel 17 Språkteknologiska initiativ behandlas de olika typerna av datorstöd, och där lämnas även vårt förslag på om- rådet. Kostnader för EU:s språkservice Utan tvekan ger tolknings- och översättningsverksamheten upphov till avsevärda utgifter för EU:s del. är kostnaderna för all översättning och tolkning i hela EU strax , vilket utgör av EU:s totala administrativa budget och av hela EU-budgeten (Europeiska kommission- ens översättningstjänst, 2001.) Den relativa andelen av den admin- istrativa budgeten har sjunkit; för ungefär sedan an- gavs att av den administrativa budgeten upptogs av språkav- delningarna. En då och då framförd siffra är att kostnaden beräkn- ad per invånare och år är strax . EU:s språkregim skiljer sig från andra internationella organisation- ers, där ett eller några få språk utnyttjas. Vilka argument har då framförts för det tillämpade systemet? För det första är EU inte som andra organisationer ett mellan- statligt samarbetsorgan utan en union med överstatliga inslag. EU utfärdar t.ex. förordningar som är rättsligt bindande i de olika medlemsstaterna. Av bl.a. rättssäkerhetsskäl är det nödvändigt att EU:s medborgare på sitt modersmål skall kunna ta del av den EU- lagstiftning de måste följa. För det andra har medborgarna rätt till insyn i och påverkan på EU:s verksamhet, t.ex. utses ledamöter genom direktval i samtliga medlemsstater. För att sådant skall vara möjligt måste dokument m.m. vara tillgängliga på språk som man behärsk- ar. I Berättelse om verksamheten i Europeiska unionen (skr. 2001/02:30 s. 318) framhålls denna synpunkt: Eftersom språkfråg- an är en del i regeringens strävanden efter större öppenhet och demokratisk förankring av EU-arbetet är svenska språkets ställning inom EU mycket betydelsefull. För det tredje måste politiska representanter på skilda nivåer på sedvanligt sätt kunna utses på grundval av det förtroende de åt- njuter, utan att diskvalificeras av sina språkkunskaper. Skall t.ex. kunna representera medborgarna kan inte bara speciellt språkkunniga vara valbara. Regeringen fastslår (skr. 2001/02:30 s. 318) att folkvalda representanter i Europaparla- mentet och ministerrådet måste ha möjlighet att använda svenska. Demokratiskt valda representanter får inte utestängas på grund av sina språkkunskaper. För det fjärde strävar EU efter att vara en union för medborgar- na. Skall den kunna vara det, och skall unionen kunna få folkligt stöd, måste den tala samma språk som invånarna i de skilda länd- erna. Det har sagts att det viktiga inte är att EU framstår som mångspråkigt utan att det framstår som enspråkigt gentemot varje individ – att var och en skall få använda sitt eget språk i kontakter med unionen. I Berättelse om verksamheten i Europeiska unionen sägs också att en viktig utgångspunkt för svenskans ställning som officiellt EU-språk är att enskilda har god möjlighet till kom- munikation med EU:s institutioner på det egna språket (s. 318). För det femte är mångspråkigheten ett utslag av ambitionerna att EU:s olika medlemsstater skall vara jämlika. Om något eller några språk generellt skulle ges försteg skulle det, inte minst symboliskt, vara ett tydligt brott mot den principen. Detta gäller naturligtvis främst för rådsmöten o.d. Språkförhållanden inom några olika EU-organ Som nämnts har EU:s enskilda institutioner i sina procedurregler rätt att fastställa separata språkbestämmelser för språkanvänd- ningen i olika sammanhang. Hur brukar då de övergripande språk- reglerna inom skilda inrättningar beskrivas? (Sammanställningen bygger på 2000b och där given litteratur.) Vid möten inom rådet använder respektive lands minister nästan uteslutande det egna språket. Arbetsspråket i mer informella för- handlingar och möten för ministrarna är däremot huvudsakligen franska eller engelska. Arbetet i rådet förbereds av Ständiga repre- sentanternas kommitté (Coreper), som består av cheferna för de olika ländernas delegationer i . Deras veckovisa möten sker på engelska, franska och tyska. Till rådet finns också en tämligen stor mängd arbetsgrupper av skilda slag kopplade. I dessa skall i princip – men knappast reellt, se nedan avsnitt 4.1.3 – alla språk kunna användas på lika villkor. Beträffande kommissionen gäller för kommissionärernas verk- samhet i det s.k. kollegiet att tre språk används: engelska, franska och tyska, av vilka de två förstnämnda utan tvekan är de mest an- vända. De skilda generaldirektoratens arbetsspråk kan i princip be- stämmas fritt av respektive generaldirektör. Det vanliga är då att det blir franska, engelska eller tyska som brukas. Vid möten med externa representanter av skilda slag skall i princip tolkning alltid finnas tillgänglig. Parlamentet har genomgående tagit ställning för rätten för alla dess medlemmar att använda det egna språket. Under plenarsess- ioner förväntas också alla ledamöterna använda sitt eget språk. I princip skall denna rätt finnas även under utskotts- och parti- gruppsmöten, liksom under de sammanträden som sker inom vari- erande undergrupper, tillfälliga kommittéer m.m. För både Ekonomiska och sociala kommittén och Regionkom- mittén gäller att det i princip skall vara möjligt för ledamöterna att använda sina egna språk inom samtliga arbetsformer. Man har flit- iga kontakter med olika utomstående representanter och även här är strävan att dessa skall kunna använda det egna språket i arbetet. Som berörts har enligt grundfördragen rätt att bestämma sina egna språkliga regler. De regler som fastställts inne- bär att vid en s.k. direkt talan kommer den person eller institution som initierar ärendet att bestämma vilket språk som skall bli detta ärendes rättegångsspråk. Man kan här fritt välja mellan samtliga elva vanliga officiella EU-språk, och dessutom iriska. Vid begäran om ett s.k. förhandsavgörande, dvs. en framställan från en domstol i något medlemsland om avgörande i en fråga som berör gemen- skapsrätten, är det den nationella domstolens språk som blir rätte- gångsspråk. meddelas på rättegångsspråket, men publiceras på alla officiella språk. Domstolens interna arbetsspråk är franska. 4.1.2Sveriges språkpolicy i EU presenterade EU- sekretariat ett cirkulär med riktlinjer för att främja svenska språkets ställning i EU-arbetet (Cirkulär 6, UD. Eu-sekr. 1996:6 rev.). I detta framhålls att regeringen fäster största vikt vid svenska språk- ets ställning inom EU och att syftet med policy i frågan är att förmå EU:s institutioner att ta sitt fulla ansvar för tolkning och översättning. Såväl enskilda som myndigheter måste ha möjlighet att använda svenska vid kontakter med EU:s institutioner. I cirkuläret anges också att bl.a. följande principer skall tillämpas till dess EU:s institutioner förfogar över nödvändigt antal tolkar och översättare för att tillgodose de krav som berättigas av svenska språkets ställning som officiellt språk: Svenska folkvalda representanter i och svenska företrädare i andra EU-organ på hög nivå, såsom rådet, Ekonomiska och sociala kommittén och måste ha möjlighet att kommunicera på svenska. Valet av dessa representanter får inte avgöras av deras språkkunskaper. Svenska språket skall inte behandlas sämre än jämförbara språk. För svensk del är de bästa alternativen antingen tolkning till och från samtliga officiella språk eller en begränsning till engel- ska och franska. I det senare fallet är det ett starkt svensk intr- esse att engelskan hävdas i förhållande till franskan. domar betraktas som delar av det gemensamma regelverket. som offentliggjorts före inträde i EU skall därför översättas till svenska utan onödigt dröjsmål. Det är nödvändigt att medborgarna får möjlighet att tillgodo- göra sig avgöranden – och på så sätt ta del av utvecklingen av praxis – på svenska. Riktlinjer ges också för hur dessa principer skulle tillämpas i praktiken. Grundprincipen är att inte godtar någon sär- ställning för ett enskilt språk – vare sig positiv eller negativ. De inskränkningar vad gäller tolkning som etablerats i vissa samman- hang, exempelvis att man i Coreper endast använder engelska, franska och tyska (se ovan avsnitt 4.1.1), accepteras dock under förutsättning att det är en s.k. två- eller trespråksordning som till- lämpas (dvs. att engelska och franska respektive engelska, franska och tyska brukas). De fem- och sexspråksordningar som kommit att utbildas inom vissa grupper ses däremot inte som förenliga med EU:s grundläggande principer och skall därför motarbetas. På lägre nivå, i arbetsgrupper o.d., är målet att svenskar skall ges tolkservice på samma nivå som representanter för något av de med svenskan närmast jämförbara språken t.ex. danska, finska, grekiska och portugisiska. När inte likabehandling är möjlig skall två- språksordningar eftersträvas. För den skriftliga kommunikationen gäller som huvudprincip motsvarande ambitioner: att svenska skall användas utom i sammanhang där praxis etablerats att endast engelska eller franska utnyttjas. 4.1.3Bruket av svenska inom EU:s institutioner redovisade UD:s en utvärdering av den svenska språkpolicyn (UD. Eu-sekr. 1998). Det konstateras här att svenskan medlemskap fortfarande behandlades något sämre än jämförbara språk. Problemen har funnits framför allt beträffande tolkningen: det tolkas mindre till svenska än till något annat likvärdigt mindre språk, möjligen med undantaget finska. Den svenska tolktjänsten var inte fullt utbyggd, vilket hade sin grund i bristande rekryteringsunderlag. Utbildningsinsatser ansågs därför vara nödvändiga. Vidare framhålls att budgetrestriktioner vid GTTK varit ett problem. Det framkommer också att tolkning inte erbjudits trots att svenska deltagare i arbetsgrupper begärt detta. Vad gäller rekommendationen att kräva övergång till två- eller tre- språksordningar om svenskan inte behandlas likvärdigt med jäm- förbara språk konstateras att sådana uttalanden nästan aldrig fått effekt. Ytterligare ett problem som berörs är att de svenska mötes- deltagarna haft svårigheter att få sina inlägg på svenska korrekt tolkade till andra språk. Därför har många svenska deltagare tvekat att begära tolkning eftersom de befarat att deras inlägg skulle komma att förvanskas. I antologin som EU-språk redovisas en enkätunder- sökning om bruket av svenska och andra språk (2000a). Tre grupper har fått besvara enkäten: för det första svenska EU- parlamentariker, för det andra svenska representanter i Ekonom- iska och sociala kommittén och och för det tredje tjänstemän verksamma i skilda rådsarbetsgrupper. Det huvudsakliga resultatet är att de politiska representanterna använder tämligen mycket svenska medan tjänstemännen väsentlig- en verkar på engelska och franska. För de svenska ledamöterna i parlamentet gäller exempelvis att man i stort sett uteslutande brukar svenska i plenum. I utskotten har också svenskan en mycket stark position av använd- ningstiden (återstående av tiden begagnar man engelska). För partigruppsmötena gäller att svenskan utnyttjas ungefär 2/3 av tid- en medan engelskan lägger beslag på den återstående tredjedelen. I informella situationer dominerar emellertid engelskan som då svar- ar för något mer än hälften av användningstiden. Här har också bruket av franska och tyska blivit lite vanligare, och italienska och spanska har även fått någon enstaka markering. Det framgår även att det finns tillfällen då man inte har möjlig- het att använda svenska, därför att tolkservice inte tillhandahålls. Likaså händer det att man föredrar att begagna andra språkversion- er trots att det vore möjligt att lyssna till översättning till svenska. En del menar t.ex. att kvaliteten på tolkningen ibland brister, och att de därför lyssnar till andra språk, framför allt engelska. Viljan att använda svenska förefaller dock vara stor hos de parlamentar- iker som besvarat enkäten. Också inom Ekonomiska och sociala kommittén och Regionkom- mittén verkar svenskan klara sig bra. Svenskan har en helt dominer- ande position vid plenarmötena, och svarar även för en hög andel inom olika sektionsmöten o.d. För studiegrupper av varierande slag gäller dock att engelskan tagit tätpositionen, och detsamma är fallet för de informella situationerna. I likhet med vad som är fallet för parlamentarikerna förefaller det emellertid då och då förekomma att kommittéledamöterna inte har möjlighet att använda sig av svenska eftersom tolkning inte finns tillgänglig. Men precis som för parlamentarikerna tycks likväl den grundläggande ambitionen vara att använda svenska; i stort sett alla menar exempelvis att det är viktigt att svenska används så mycket som möjligt i EU-arbetet. Däremot har svenskan en tämligen undanskymd roll i tjänste- männens EU-anknutna verksamhet. Engelska dominerar, men även franska begagnas. Tolkning uppges sällan förekomma. Tolkningen till svenska är också generellt sett lägre än för jäm- förbara språk. Siffror för visar att tolkning till svenska tillhandahölls vid av mötena (beräknat på samtliga institutioner och möten) och tolkning från svenska vid av mötena (Europeiska kommissionen. Gemensamma tjänsten för tolkning och konferenser, 2001). För ministerrådets del var värd- ena till svenska och från svenska. Som jämförelse kan nämnas att täckningen för portugisiska var för tolkning till språket, och för tolkning från språket (för samtliga institutioner och möten). har brist på tolkar ansetts vara förklaringen till det låga värdet för svenskans del. Från GTTK:s sida har man dock till kommittén framfört att man nu har de nödvändiga resurserna för att erbjuda mer tolkning. Enligt GTTK beror den dåliga täckningen för svenska på att man inte får beställningar på tolkning i tillräck- ligt stor utsträckning. Om detta sedan beror på att svenska repre- sentanter inte efterfrågar tolkning, eller om de beställningar som görs av skilda skäl inte kommer fram till GTTK tar man inte ställ- ning till. Att det förefaller finnas möjlighet till mer tolkning för svenskans del visas dock av att värdena (då ju hade ordförandeskapet i EU och svenskanvändningen därför var intensivare än vanligt) låg på för tolkning till svenska och för tolkning från svenska (alla institutioner och möten). Motsvarande värden för ministerrådet var respekt- ive . Bruket av svenska texter respektive texter på annat språk finns det relativt lite statistik kring. Frågan uppmärksammas dock i den ovan berörda enkätundersökningen av användningen av svenska och andra språk hos svenska EU-parlamentariker, representanter i Ekonomiska och sociala kommittén och samt tjänstemän vid (2000a). För parlamentarikernas del gäller för skrivandet att svenskan är det dominerande språket: drygt 2/3 av skrivtiden ägnas åt svenska. Engelska utgör det enda egentliga alternativet, och lägger beslag på nästan hela den återstående tredjedelen. Även när det gäller läsning har svenskan en stark ställning. Ungefär 2/3 av lästiden ägnas åt svenska texter, engelska kommer på andra plats med något mer än en fjärdedel och det återstående tiondedelen delas ganska lika mell- an franska och tyska. Det framgår dock även att det finns tillfällen då man inte har möjlighet att använda svenska, t.ex. därför att översättningar inte Likaså händer det att man föredrar att begagna andra språkversioner trots att det vore möjligt att utnyttja en text på svenska. En del menar t.ex. att kvaliteten på översättningen ibland brister, och att de därför måste använda andra versioner. Då tar man främst till de engelska. Ser man till de båda kommittéerna gäller för skrivandet att det är svenskan som har den ledande positionen, med drygt 4/5 av skriv- tiden. Engelska är det enda andra språk som får några nämnvärda siffror, men ligger av skrivtiden långt efter. Också vad gäller läsning har svenskan en stark ställning. Svenska används 3/4 av lästiden, och engelska något över 1/5 av tiden. I likhet med vad som är fallet för parlamentarikerna förefaller det då och då förekomma att kommittéledamöterna inte har möjlighet att använda sig av svenska eftersom översättningar inte hinner bli klara . Likaså händer det att man väljer att använda sig av andra språk trots att det vore möjligt att exempelvis läsa en svensk text. Vissa menar t.ex. att kvaliteten på översättningen ibland är mindre god och använder sig därför av andra språkversioner, framför allt engelska. För tjänstemännens del gäller som berörts att engelska och franska intar framskjutna positioner. Detta gäller också skrivna texter. En anledning som uppges till att man inte använder svenska är att dokument av skilda slag inte föreligger på annat än engelska och franska, eller att tolkning inte finns att tillgå. En annat skäl som framförs är att engelska och franska skulle utgöra original- språk (trots att alla versioner av ett dokument principiellt skall vara likvärdiga), och att mer subtila tolkningar därför måste baseras på utgåvor på dessa språk. Ett tredje argument är att kvaliteten på översättningarna skulle vara för låg. Viljan att utnyttja svenska verkar dock vara tämligen hög bland de aktuella tjänstemännen. På en fråga om på vilket språk man helst skulle vilja läsa texter svarar de flesta svenska. Som skäl till att man vill använda svenska framförs bl.a. att det går lättare och snabbare att läsa på svenska, att det är lättare att skumläsa och skaffa sig snabb överblick, att förståelsedjupet är bättre och att känslan för nyanser är bättre. 4.1.4Tidigare utredningar, förslag etc. Svenska språknämndens förslag till handlingsprogram I Svenska språknämndens förslag till handlingsprogram för att främja svenska språket behandlas frågan om hur svenskan påverkas av EU-medlemskapet. betonar starkt att svenskan måste förbli ett officiellt språk i EU; detta bl.a. som ett led i den övergripande målsättningen att behålla svenskan som samhällsbär- ande och komplett språk i .