sou · GQB329d4 · 2003-01-01 00:00:00 — Det handlar om ytterligare insatser för att utarbeta information om bostadens betydelse under ålderdomen, bättre överblick över befintligt mate- rial om boende och äldre, ett nationellt, standardiserat märknings- system i form av en bostadsdeklaration och att erfarenheter från lokala bostadsrådgivningar för äldre tas till vara och att lokala bostadsrådgivningar för äldre inrättas i hela landet av kommunerna, eventuellt i samarbete med bostadsbolag, frivilligorganisationer m.fl. I praktiken har förslagen främst lett till olika former av stöd till de föreningar, bofaellesskab, som bygger seniorboenden. Ett flerårigt försök med bostadsrådgivning till äldre har också prövats med stöd från staten och ett system för att märka de bostäder som anses svara väl mot de behov som åldrandet ofta medför har börjat utarbetas. Stödet till seniorboenden kommer i första hand de mer välbeställda danskar till del, som har pengar att köpa en nybyggd lägenhet. Det finns också en möj- lighet för den som får ålderspension, men inte har andra inkomster av betydelse, att låna av kommunen till insatsen i t.ex. ett senior- boende. Lånet är räntefritt och ska betalas tillbaka . har angivit några minimikriterier som var och en kan utgå från vid överväganden om boendet och som skulle kunna vara stommen i den standardiserade bostadsdekla- ration som rådet föreslår (ÆldreForum & 1999): N Läge med rimlig tillgång till privat och offentlig service som kollektivtrafik, dagligvaruhandel, läkare, apotek, post, aktivitets- centrum, bibliotek, bokbuss m.m. N Lätt att komma ut och in genom läge i gatuplan eller med till- gång till hiss. N Inga trappor inne i lägenheten. N Ändamålsenlig inredning, eventuellt med möjlighet att använda hjälpmedel. Flera liknande checklistor har blivit tillgängliga i , vissa på kommersiell basis, men främst genom de två största pensionärs- organisationernas försorg (Ældre 2001). Att så många danskar börjat göra överväganden om sitt boende beror antagligen till stor del på det intresse som dessa organisationer visat frågan, särskilt kanske genom den starka fokuseringen av seniorboenden. Även i andra länder finns checklistor, märkningssysten och mer eller mindre omfattande information från de äldres egna organi- sationer. I utfärdar en statlig myndighet en s.k. seniorenlabel en seniormärkning av nybyggda bostäder och i används beteckningen livsløbsstandard. AARP, den största organi- sationen för äldre i , sprider checklistor, gör uppföljningar av hur många som bygger om sina egna hem och arrangerar särskilda dagar när medlemmar i organisationen hjälper andra äldre att göra enkla anpassningar. Den förebyggande bostadspolitiken i har betonat senior- boendet som alternativ till dagens villa eller lägenhet. Den veten- skapliga danska litteraturen om sådana s.k. ældrebofællesskab är också rikhaltig. Framför allt finns en djupgående, landsomfattande studie, Ældre i bofællesskab, som genomfördes 2000. I finns det mycket få studier av denna sektor. Därför saknas överblick över beståndet och djupare kunskaper om vad bostäderna betyder för de boende och för samhället. Ingenting tyder dock på att seniorboendet är en mindre vanlig boendeform i , snarare tvärtom. Enligt en undersökning som genomförde fanns det då drygt 11 000 seniorbostäder (2000a). Dessa bostä- der fanns främst i de större kommunerna. av kommunerna svarade att de inte har några seniorbostäder. Ett stort antal seniorbostäder ägs av bostadsrättsföreningar. Den näst van- ligaste ägarformen är kommunala bolag. De flesta seniorbostäderna finns i flerbostadshus och en del i radhus. Seniorboende innebär i ofta att man bor i samma hus som andra äldre med tyngdpunkt på trygghet, bekvämlighet och närhet till service. En vanlig nedre åldersgräns är , men den gränsen tycks på flera håll vara på väg att luckras upp. Bostäderna kan ligga i särskilda hus i den vanliga bebyggelsen eller i t.ex. en- staka trapphus. Graden av gemenskap varierar. Servicelösningar och servicetillägg på hyran kan ingå, men måste inte alltid göra det. En form av seniorboende, som mera liknar den danska formen, innebär att man bor tillsammans med andra (blivande) äldre i en boende- gemenskap. En förening har då i regel bildats i förväg för att forma den önskade boendegemenskapen och för att hitta ett bostads- företag som kan hjälpa till med att förverkliga idéerna. Vid sidan av dessa typer av seniorboende finns det andra boende- former som är avsedda för äldre personer utan att förutsätta vård- och omsorgsbehov. Det gäller bl.a. de stiftelser som finns på flera håll i landet. De seniorboenden som redan från början byggt på en gemen- samhetstanke har motsvarigheter i de olika gemenskapsboenden som finns på flera håll. Dessa förutsätter inte att alla de boende är över en viss ålder, men kan t.ex. ha bestämmelser om att de boende inte får ha barn som bor hemma. Utvecklingen av seniorboenden i följer några huvud- linjer. Seniorboenden med bostadsrätter byggs av privata aktörer, ofta i attraktiva lägen i större städer. Såväl privata som allmännyttiga bostadsbolag har utformat seniorboenden i samband med förnyelser och nybyggen i miljonprogramsområden och äldre bostadsområden. Den fysiska tillgängligheten har förbättrats och gemensamma lokaler inrättats. I några fall har seniorvärdinnor anställts för att planera aktiviteter tillsammans med de boende. Värdinnornas lön finansieras genom tillägg på hyran. Exempel på sådana lösningar i allmännyttan finns i bl.a. , och (2001b). I har ett privat bolag utvecklat en liknande lösning i samverkan med kommunen och pensionärsorganisationen i ett bostadsområde från miljonprogrammets dagar. har seniorboendet i i huvudsak utvecklats utan tydliga kopplingar till vård- och omsorgslösningar. I några fall har dock samverkan med kommuner byggts upp vid förnyelse av bostadsområden eller i särskilda projekt (exmplen i detta stycke är hämtade från 2001b). () har tillsammans med tjänsteföretaget och byggföretaget introducerat ett s.k. trygghetsboende. Aktö- rerna har bildat ett konsortium som bygger sitt första hus i . Upplåtelseformen blir hyresrätt med hyror i nivå med allmännyttans. bedömer att bankens kunder inte vill binda sitt kapital i boendet när de blir äldre (av bankens kunder bor i villa). Utöver hyra betalar hyresgästerna en avgift på /månad för det gemensamma basutbudet. Intill bostadshusen byggs ett hus för särskilt boende av Arctica Omsorg, som slutit avtal med kommun. En utvecklingslinje som varit ovanlig i är livsstilsbaserade boenden för seniorer. I andra länder finns det gott om sådana lösningar. Mest kända är kanske de seniorstäder som byggts i , t.ex. i och . I bl.a. och har livsstilsboenden byggts utifrån mer speciella utgångspunkter, som medlemskap i föreningar av olika slag. I finns det bl.a. ett ældrebofællesskab för scouter. Sitter tryggheten i hus eller gemenskap? och vid har på uppdrag av SENIOR 2005 gått igenom det nordiska materialet om seniorboenden (bilagedel D). De konstaterar att det i verkar finnas två huvudmotiv för människor att flytta till seniorboenden: för att få bättre bostad och för att få I är det ofta yttre formella arrangemang och anställd personal som fått vara hörnstenar i tryggheten, även om det finns exempel på seniorboenden med många gemensamma aktiviteter. I har tryggheten mera knutits till gemenskapen med de andra som bor i seniorboendet. De danska studierna antyder att de danska seniorerna som bor i bofællesskab har mer aktivitet utanför den egna bostaden, mer gemensamt arbete och mer gemensamma måltider än äldre i det ordinära bostadsbeståndet. Seniorerna i bofællesskab har mindre kontakt med barnen, lika mycket kontakt med vänner och bekanta och mer kontakt med grannar än äldre som bor i andra former av ordinärt boende. De mår bra, men det är vanligare att äldre i bofællesskab talar om att de känner sig ensamma, bekymrade, oroliga och deprimerade. Tryggheten i ældrebofælles- skaberne framhålls på många sätt. Vad gäller ömsesidig hjälp mellan boende kan man ännu så länge inte se någon skillnad mellan bofællesskab och andra former av ordinärt boende. De danska erfarenheterna visar på en vilja att långsiktigt utveckla seniorboendet med utgångspunkt i gemenskapen och nätverken i boendet, även om erfarenheterna varierar. En fortsatt utveckling i den riktningen kan, enligt och , se ut på flera sätt. Seniorboendet kan utvecklas såväl genom nystart i specifika seniorboendehus som genom successiv förnyelse i hus och kvarter med många äldre i det vanliga boendet. I finns det en rik flora av varianter i seniorboendet, precis som i det vanliga bostadsbeståndet, där det också bor många seniorer och äldre. Skillnaderna mellan särskilda seniorhus och vanliga hus i bostadsbeståndet kan vara tillfälliga och marginella. Två viktiga frågor går inte att besvara utifrån det underlag som finns , varken i eller . N Ändrar seniorboendena med tiden karaktär och blir särskilda boendeformer när de boende blir allt äldre och funktionsned- sättningar och sjukdomar till följd av åldrandet blir vanligare? En sådan utveckling har gått att se i många av de som tillkom med delvis samma ambitioner som dagens senior- boenden. De åldersgränser som finns för inflyttning i många seniorboenden kan bidra till att främja generations- växling, men även andra sådana möjligheter kan behöva upp- märksammas. N Är seniorbostäderna väl förberedda för kvarboende vid olika vård- och omsorgsbehov? Sedda i det perspektivet blir även seniorboenden en fråga med betydelse för kommunernas plane- ring och insatser. Ta till vara erfarenheterna i det övriga boendet och betonar att erfarenheterna från olika former av seniorboende bör tas till vara i det arbete som krävs för att utveckla det vanliga boendet där de flesta seniorer finns, inte minst bostadsbeståndet 1960-talen. Här behövs i lika hög grad höga ambitioner när det gäller tillgänglighet, gemensam- hetsutrymmen, stöd till idé- och intressegemenskap och stöd till utveckling av gemenskap och nätverk i vardagslivet. Utvecklingen kan ske genom inventeringar och översikter över dagens bestånd av seniorboenden, utvärderingar av intressanta exempel samt genom publicitet åt goda exempel och erfarenheter. På det sättet blir erfarenheter och goda exempel kända och kan stimulera till nya insatser, eventuella hinder för utveckling blir tydliga och senior- boende kan bli till förebild för nya gemenskapskulturer i boendet. och pekar på fyra faktorer som bör vara grundläggande för seniorboendet: N Det ska vara fråga om vanliga bostäder med höga krav på fysisk tillgänglighet i utformning och inredning samt vicevärdskap och fastighetsskötsel. N Från de enskilda lägenheterna ska det vara lätt att nå gemen- samhetsutrymmen för matlagning, fika och måltider liksom för samvaro, hobby och motion. Det gäller även eventuella gästrum eller gästlägenheter och andra bostadskomplement av olika omfattning. Någon form av idé- eller intressegemenskap är nödvändig. Denna gemenskap kan vara av mycket enkel art, kanske bara som en formell boendeförening för att klara av nödvändiga ärenden. Men gemenskapen kan också vara grundläggande och av stor betydelse för såväl antagning av nya boende som för aktivitet och gemenskap. N När det gäller ålder, hälsa, familjesammansättning m.m. bör olika ställningstaganden kunna vara möjliga. är det vanligt med åldersregler vid inflyttning, ofta krävs en lägsta ålder på , liksom krav på att man inte ska ha t.ex. omfattande vårdbehov eller barn som bor hemma. 7.3.6Andra exempel på utvecklingsarbeten Utvecklingen av seniorboendet kan, som och skriver, bidra till att utveckla modeller för såväl oberoende som gemenskap i hög ålder. De danska erfarenheterna tyder på att en ökad medvetenhet om boendets betydelse under åldrandet kan vidga den grupp som är intresserad av att bo i seniorboenden. Sam- tidigt finns det skäl att understryka att de allra flesta medelålders och äldre i vill bo tillsammans med människor i olika åldrar. I första hand behöver det stora befintliga bostadbeståndet uppmärksammas. Allmännyttans insatser ger prov på detta. engagerade sig flera allmännyttiga bostadsbolag i de äldres boende (2000). Bostadsföretagets roll vidgades och olika former av service utvecklades. Det kunde handla om att skapa träffpunkter där äldre hyresgäster fick tillgång till service och sociala kontakter. Det tillkom också anläggningar som byggde på utvecklad samverkan mellan kommun, landsting och bostadsföre- tag. Inom flera företag växte det fram individuellt inriktad service till hyresgästerna i syfte att öka tryggheten och underlätta kvar- boendet. Flera företag utvecklade seniorboenden. har utvecklingsinsatserna inom området varit betydligt färre. Bostadsföretagen har snarare begränsat sig till sin traditio- nella uppgift att förvalta bostäder. Många serviceerbjudanden har dragits in, ofta på grund av begränsad efterfrågan från hyres- gästerna. Samverkansprojekt har upphört och få seniorbostäder har tillkommit, bl.a. till följd av det allmänt låga bostadsbyggandet. För de allmännyttiga bostadsbolagen är de äldre en stor och viktig kundgrupp (2001b). Inte minst gäller detta i mindre orter och i städernas centrala delar. Det finns kommunala bostads- bolag där två tredjedelar av hyresgästerna är eller äldre. En stor andel av bostadsföretagens bostäder är dock inte anpassade för äldre. Ungefär en tredjedel av allmännyttans bostäder ligger i tre- våningshus utan hiss byggda . Inne i lägenheterna är hygienutrymmena ofta trånga. Terrängen utanför husen är ofta backig och det kan vara långt till service och kommunikationer. Enligt en enkätundersökning som genomförde har flera allmännyttiga bostadsbolag genomfört fysiska anpass- ningar av sitt bostadsbestånd för att underlätta för äldre personer att bo kvar. Företagen försöker också aktivt hjälpa hyresgäster till mer lättillgängliga lägenheter. Flera företag ger också informell hjälp och säljer tjänster och service till sina hyresgäster. ställer man helt enkelt upp när det behövs, utan att göra så mycket väsen av det och utan att ta betalt, som det kommunala bostadsbolaget i svarade på enkäten. Närmare en fjärdedel av företagen driver utvecklingsarbeten kring äldres boende. ser framför sig en utveckling där de allmännyttiga bostadsbolagen vidgar sina uppgifter och samarbetar med privata och offentliga producenter av service, vård och omsorg. Partner- skap med entreprenörer är en mer trolig utveckling när det gäller service än att bolagen själva bygger upp egna organisationer. Till- sammans med ett antal medlemsbolag har inlett ett utveck- lingsarbete om äldres boende i hyresrätt. En viktig fråga i det sammanhanget är vilka uppdrag som kom- munerna ger sina bostadsbolag. Ett intryck är att dessa uppdrag i liten utsträckning bygger på en analys av bostadsbolagens möjlig- heter att skapa förutsättningar för ett långsiktigt kvarboende i det ordinära boendet. Utifrån de olika lokala förutsättningarna finns det antagligen möjligheter att utveckla samspelet mellan kommuner och allmännyttiga bostadsbolag på den punkten. De flesta äldre och medelålders personer vill, som framgått, bo med människor i olika åldrar. En paradox är att många av dessa bor i småhusområden som alltmer domineras av personer i ungefär sam- ma ålder. Redan när många av dessa områden byggdes under 1970- talet kritiserades sådana villamattor i städernas utkanter för sin ensidighet (Borgegård m.fl. i bilagedel D). För barn som växte upp i områdena var det i regel inte möjligt att flytta hemifrån utan att lämna området. Med tanke på hur många av dagens och morgondagens äldre som bor i villa- och radhusområden är forskningen om möjligheterna att åldras i sådana områden uppseendeväckande liten i . erfarenheter finns dock från ROT-programmen och boendeservice- projekten (1994). Stor vikt lades då vid samverkan med . är det snarare samlade insatser med representanter för såväl kommun som lokala näringsidkare och andra lokala aktörer som behöver utvecklas. Lokala föreningar, t.ex. byalag, kan spela en stor roll för att initiera sådana kontakter och engagera de människor som bor i området. Samlade utvecklingsinsatser är mindre vanliga, men det finns exempel på hur de boende själva med stöd av kommuner, företag och organisationer börjat en samlad planering för kvarboende högt upp med bevarat oberoende. Aktuella exempel på hur sådana utvecklingsinsatser kan initieras och genomföras är några pågående projekt i stora villaområden i . En gemensam faktor i dessa projekt är att många av de boende i 50- och 60-årsåldrarna blivit delaktiga i en dialog om det framtida boendet på orten. Att de allra flesta vill bo kvar i området har framgått under arbetet, genom enkäter och genom fördjupade diskussioner. Många har dock fram- fört att de gärna flyttar till en lägenhet nära områdets centrum. Resultaten av dessa utvecklingsarbeten består främst av ökade möjligheter för invånarna att utnyttja sina egna resurser. I Ryde- bäck utanför byggs centrum ut med bostäder som är särskilt anpassade för äldre som den gemensamma ser- vicen i centrum utvecklas och byggs ut (2001). Dessutom har en träffpunkt i byalagets regi inrättats, det sociala kontaktnätet utvecklats och diskussionerna om trygghet och säkerhet för- djupats. I Bara i kommun har en programgrupp med repre- sentant för kommunen föreslagit olika åtgärder för att underlätta möjligheterna att bo kvar i den egna villan, men också satsningar för att utveckla hyreslägenheter, bostadsrätter och ett särskilt boende i området (kommun 2000). 7.4Teknik, handel och service SENIOR 2005 konstaterar: Tekniska lösningar kan ha stor betydelse för människors obe- roende och säkerhet, men de behöver utgå från vad människor i olika åldrar värderar i sitt vardagsliv. Äldre personers långa erfarenhet av olika former av ny teknik kan bidra till att öka kunskaperna om detta. Dagens omstrukturering inom handeln kan påverka möjlig- heterna till ett aktivt och oberoende åldrande. Det gäller inte minst i innerstadsområden och i många områden omkring tät- orterna. Många av de småhusområden där en stor del av mor- gondagens äldre bor ligger också relativt långt från affärer och serviceinrättningar. Mest dramatisk är dock omstruktureringen i glesbygdsområden, där andelen äldre invånare ofta är relativt stor. En viktig förutsättning för kvarboende är att den äldres behov av service i hemmet kan ordnas. SENIOR 2005 anser: N För tillverkare och produktutvecklare innebär en åldrande befolkning en stor utmaning att utforma vardagstekniken så att den blir tillgänglig för personer i alla åldrar och med olika förutsättningar, såväl när det gäller funktionsförmåga som ekonomiska möjligheter. N Lokala strategier för att tillämpa be- höver utvecklas så att tillgången till handel ses i ett helhets- perspektiv i relation till kommunernas boendeplanering och lokala och regionala trafiklösningar. N Staten måste ta ett ökat ansvar för att post- och teletjänster organiseras så att de personer som bor i landsbygds- och glesbygdsområden får möjligheter att åldras med fortsatt oberoende. N Frågan om service i hemmet berör många områden. Vi avser att särskilt behandla frågan om bostadsanknuten service och det offentliga åtagandet för vård och omsorg i vårt slut- betänkande. Tekniska lösningar kan ha genomgripande betydelse för att öka människors oberoende och säkerhet. De trådlösa trygghetslarmen har på lite mer än blivit en självklar del av var- dagslivet för många äldre som inte behöver regelbunden tillsyn eller omsorg. För tillverkare och produktutvecklare innebär en åldrande befolkning en stor utmaning att utforma ny teknik så att den blir tillgänglig för personer i alla åldrar och med olika förutsättningar, såväl när det gäller funktionsförmåga som ekonomiska möjligheter. De senaste årens snabba IT-utveckling har lett till flera projekt med inriktning på att främja oberoende och säkerhet för äldre. Inte minst har projekten kalkylerat med efterfrågan hos de generationer som börjar lämna arbetslivet och som förväntas vara relativt köpstarka och väl bevandrade i informationsteknologin. Över- huvudtaget befinner sig dock utvecklingen av IT i hemmet fort- farande på visionsstadiet. En av de mest fruktbara utvecklingsvägarna är en fortsättning på det arbete som med stor framgång bedrivits inom hjälpmedels- området . Här finns det redan en stor mängd möj- ligheter som kan användas beroende på vilka funktionsnedsätt- ningar som en person har. har genom vis- ningslägenheten SmartBo i visat några av dessa. Det handlar bl.a. om nya, förfinade former av larm, möjligheter att styra viktiga funktioner i bostaden från en anpassad dator, hjälp att klara dagliga rutiner genom en anpassad klocka med inbyggd kalender, fjärrstyrning av t.ex. persienner och belysning och godnattknapp vid sängen som varnar om ett fönster står öppet eller en kran står och rinner (). SmartBo har följts upp med ett s.k. SmartLab hos , där visningsdelen kompletterats med ett laboratorium för att testa avancerade lösningar för bl.a. IT-stöd i boendet och vård i hemmet. En annan viktig utvecklingsväg innebär att IT-lösningar inte- greras i system för att beställa och betala olika tjänster. Exempel på att ny, avancerad teknik både kan effektivisera en verksamhet och underlätta användningen av den för äldre människor är de anrops- styrda flexlinjer som finns i (se avsnitt 7.5). Projekt där ny teknik används för att utveckla ny teknik i seniorboenden och i förnyelse av befintliga bostadsområden pågår . Det gäller bl.a. SeniorLiving, som omfattar byggen av anläggningar med senior- boenden och äldrecentrum i och , och Safety Living, som är ett projekt för skapa en rad goda betingelser för ett tryggt och meningsfullt åldrande i kommun. I dessa projekt handlar det inte bara om smarta bostäder utan också om smarta lösningar för hela vardagslivet i ett område eller en kommun. En förutsättning för att liknande satsningar ska komma igång på andra håll är en fortsatt utbyggnad av bredbandsnäten. För att projekten ska bli framgångsrika krävs dessutom att de inte bara blir en fråga om produktutveckling för företag inom IT-branschen. De tekniska lösningarna måste bygga på vad människor i olika åldrar värderar i sitt vardagsliv. De måste också bli användarvänligare och i ökad utsträckning drivas fram av användarnas behov än av tek- nikens möjligheter (1999). Teknikutvecklare borde också oftare kunna använda äldre personer som testgrupper. Inga teknikanvändare är så erfarna som dessa och den erfarenheten har gjort dem allt mindre intresserade av teknikens utanverk. För drygt sedan gjorde staten en omfattande satsning för att utveckla och stimulera samordnad boendeservice. Utvecklingsarbetet syftade till att stärka möjligheterna för äldre människor att bo kvar i sina vanliga bostäder och vanliga boendemiljöer (1999). Den samordnade boendeservicen handlade inte bara om bättre service utan också om att öka gemenskapen mellan boende i lokalsamhället. I sin utvärde- ring av satsningen konstaterade att arbetet med att ut- veckla samordnad boendeservice gav stöd för den gamla grann- skapsidén om betydelsen av samverkan, gemenskap och hushåll- ning. har just grannskapet varit ett lösenord för obe- roende och gemenskap, hälsa och demokrati, i svensk samhälls- planering. Tillgången till lokala stadsdelscentra och gemensamma mötespunkter hade hög prioritet i de bostadsområden som byggdes för att förverkliga den sociala bostadspolitikens intentioner efter slut. Grannskapstanken går också att skönja i de senaste årens arbete för att utveckla förortsområden kring , och , lika väl som i regional- politiska projekt i landsbygd och glesbygd. Även i nya nyckel- begrepp som lokalsamhälle, deltagardemokrati och stödjande mil- jöer lever grannskapstanken vidare. pågår det, , förändringar som påverkar förankringen i grannskapet. Människors arbete, umgänge, fritids- sysslor och inköpsvanor blir alltmer utspridda.