sou · GQB392d1 · 2003-01-01 00:00:00 — (D)e svenska kommunisterna reagerade då inte som de skulle ha gjort om de varit demokratiskt sinnade, nämligen helt enkelt sagt att vi kan inte acceptera ... att en demokratiskt ledd regering störtas genom en kupp ... Just i själva deras sätt att dels försvara tjeckkuppen och dels angripa vår stat, den svenska demokratin såsom socialfascistisk, såg jag indicier för att det kunde finnas risk för, att i en kritisk situation kommer den här ... dubbla lojaliteten mot sitt land kontra lojaliteten mot sin ideologi att bli dom övermäktig och då ansåg jag med svidande hjärta tvungen att gå tillbaka till registreringen igen.10 gick och företrädare för försvars- staben till samlad aktion mot regeringen i syfte att informera om beredskapsläget samt få till stånd bestämmelser om att utestänga kommunister från vissa tjänster inom försvaret. Något senare dis- kuterades saken också mellan försvarsstabschefen och . Swedlund framhöll vikten av att vi icke gör oss värnlösa mot kommunisternas verksamhet och att detta icke är ett enbart militärt intresse utan ett klart samfällt samhällsintresse. lovade stödja detta men ville inte själv ansvara för vilka 9Hjort (1998) s 18. 10Häger & , intervju med 1974. Offentlig debatt och dolda samtal 1945–1952 uppgifter som skulle lämnas ut ur centralregistret. stod det klart att den militära aktionen varit framgångsrik. Inrikesminister informerade då om att övervakningen av kommunisterna skulle återupptas. ingav ett nytt förslag om utvidgad personalkontroll inom försvaret och registreringen av kommunister återupptogs genom statspolisintendentens cirkulär nr 1 enligt vilket säkerhetspolisen skulle bekämpa spioneri, olovlig under- rättelseverksamhet, sabotage och därmed jämförliga brott. hade regeringen, efter Jungs framställan, utfärdat nya bestämmelser för personalkontrollen inom försvaret genom vilka entreprenadarbetare som anlitades för hemliga arbeten för försvarets räkning (t.ex. befästningsarbeten) nu skulle kontrolleras. gav också direktiv till statspolisintendenten om vilka uppgifter som fick lämnas ut till de militära myndig- heterna i samband med personalkontroll. Här ingick bl.a. uppgifter om personer som öppet eller dolt intager ledande ställning i organisation som kan misstänkas för att i ett kritiskt läge komma att intaga en hållning vilken kan sätta rikets säkerhet i fara, så ock person inom dylik organisation, vilken genom sin utbildning eller eljest i högre grad åtnjuter organisationens förtroende. Stats- polisen skulle också meddela uppgifter om person som var medlem i sådan organisation under förutsättning att denne innehade eller avsågs tillträda befattning eller uppdrag i allmän tjänst av särskild betydelse för rikets säkerhet.11 Att man med organisation främst avsåg Kommunistiska Parti torde knappast kunna betviv- las. Ansvaret för utlämnande av uppgifter från statspolisen till de personalkontrollerande myndigheterna – särskilda problem – kom att åvila den s.k. samrådsnämnden. Detta innebar dock en viss tidsutdräkt vilket överbefälhavaren snart påpekade. På grund av detta och andra begränsningar som man tillskrev de nya be- stämmelserna, fortsatte man inom försvarsstaben att diskutera möjligheterna att bekämpa kommunisterna inom krigs- makten. Det var framför allt folkpartiledaren som i riksdags- debatter –1952 krävde besked av regeringen om hur man från samhällets sida skulle skydda sig mot kommunistisk infiltration inom viktiga samhällsfunktioner.12 besvarade 11Ulf : Personalkontrollen 1945–1969 (2002) s 16-17. 12Ohlin interpellation lyder: Anser regeringen lämpligt att personer som äro kända för kommunistiska åsikter, ja, rentav inta en förtroendeställning i det , och därför kunna misstänkas för oförstånd och opålitlighet i frågor rörande den inre Offentlig debatt och dolda samtal 1945–1952 statsminister en interpellation från där denne undrade om det kunde anses lämpligt att det fanns kommunister inom kommunernas polisnämnder, hemvärnsnämnder och civilför- svarsnämnder. , som naturligtvis inte ville låta påskina att kommunistregistreringen återupptagits, nämnde då att kommunis- terna endast skulle bekämpas med demokratiska metoder.13 Uppenbarligen missnöjda med detta besked sammanställde man inom Fst/In en PM om vilka åtgärder som borde vidtas för att framgångsrikt kunna bekämpa kommunisterna samt hur man skulle agera politiskt för att få gehör för dessa åtgärder. Man slog först fast att ord klart uteslöt ytterligare politiska beslut gentemot kommunisterna. Däremot ansåg man det vara ett oavvisligt krav att försvaret skulle få kännedom om alla personer som på något sätt var knutna till SKP och som arbetade inom krigsmakten.14 Några framstötar med anledning av detta gjordes emellertid inte och frågan är om det egentligen behövdes; debatten om hotet från kommunismen kom att spela försvarsstaben i händerna och hade man själv ett finger med i spelet. Redaktören ville exempelvis, inför en artikelserie i 1949 om kom- munismen och infiltrationsrisken, ha orientering i ämnet från militärt håll, vilket han fick av . Denne skriver i sin dagbok att fortsättningsvis skulle satsa på en intensiv upplysningsverksamhet rörande svensk femtekolonn-verk- samhet. hade för berättat att han hade för avsikt att resa till och norra trycken från denna resa resulterade i en serie artiklar där lyfte fram bristerna i det svenska säkerhetsskyddet. Han samman- träffade också, efter det att artikeln publicerats, med samt chefen för /In, utfärdade rege- ringen, efter Jungs förslag , åter nya personal- kontrollbestämmelser. Förslaget tillmötesgick i stort som det ordningen och landets försvar, fungera som ledamöter av polisnämnd, civilförsvarsnämnd eller hemvärnsnämnd?. 13Riksdagsprotokoll nr 17. 14Ulf 1945–1969 (2001) s 19–20. Här kan nämnas att artiklar uppmärksammades av en norsk socialdemokrat anställd vid ambassaden i . sände han en rapport till norska UD och därifrån vidare till säkerhetspolisen. Mannen hade, mot bakgrund av artiklar, undersökt den kommunistiska verksamheten i , antagligen stödd på källor inom den svenska socialdemokratin. I rapporten slog han fast att det bland kommunisterna bedrevs en omfattande underjordisk verksamhet och att partiet höll på att bygga upp en speciell organisation vid sidan av den vanliga partiapparaten (se /[1998] band 1 s 473). Offentlig debatt och dolda samtal 1945–1952 heter i en militär PM. Följden blev att all personal inom militärt särskilt betydelsefullt arbetsområde fick kontrolleras.17 Det skulle dock bara dröja innan åter ville vidga personal- kontrollen. Också inom andra miljöer vidtogs åtgärder mot kommunisterna. Vid en konferens i och Försvar/Riksför- bundet Försvars regi i föreläste chefredaktören vid , , om kommunismen i . Denna utpekades av som en potentiell femtekolonn och han menade att det skulle komma att visa sig ödesdigert om man visade kommunis- terna så stor tolerans som var fallet. hade visserligen tyckt att det vore en god idé om RSF tog hand om en antikommu- nistisk upplysningskampanj – han tycks ha föredragit RSF framför CFF i frågan. Dock var man inom försvarsstaben inte helt villig att överlåta ansvaret för en sådan kampanj på RSF och/eller CFF. För att bättre överblicka problematiken gav försvarsstaben en reklam- byrå i uppdrag att utreda frågan om en kampanj för att stärka vårt folks beredskap gentemot spioneri och sabotage samt i samband därmed mot stöld, brand och skador av olika slag. Reklambyrån ansåg att problemet bäst borde attackeras genom att hela organisa- tions-Sverige bildade en stor riksförening mot spioneri och sabotage m.m. Någon sådan sammanslutning blev dock icke av utan det hela mynnade ut i att CFF och RSF gemensamt övertog den fortsatta planeringen av kampanjen. Detta innebar i praktiken ingen påtaglig skillnad mot reklambyråns förslag eftersom större delen av organisations-Sverige var representerat inom CFF/RSF. Det skulle emellertid bli CFF som framträdde som kampanjens huvudman. var planerna så långt fram- skridna att ett möte kunde hållas med företrädare för samt dess huvudfinansiärer . Militären representerades av försvarsstabschefen redovisning av detta sammanträde följer strax. nämnde DN-redaktören hade fått reda på att fem av de större fackförbunden, bland dem samt Kommunikations- och , gått in för organiserat motstånd mot sabotage och kuppföretag från kommunisterna. 17Fst/In nr 140:14. Befogenheter m.m. rörande personalkontroll. Bilaga 4 till skrivelse av t.f. försvarsstabschefen till statssekreteraren vid inrikes- departementet. Serie F1 volym 3. 18Hjort (1998) s 25–28. Offentlig debatt och dolda samtal 1945–1952 meddela chefen för , . nämnde också att LO tillsatt en särskild kom- mitté för att organisera offensiven. orienterade som också gjort anteckningen i sin dagbok. lämnade omgående uppgifterna vidare till inom och Försvar.19 , , inledde en ny artikelserie om hotet från kommunismen. I denna framhöll han att svaghetstillståndet beträffande skyddet mot femte kolon- nen främst hade tre orsaker: -brist på klara riktlinjer, offentligt auktoriserade av regeringen -osäkerhet hos den polisiära säkerhetstjänsten, bl. a. på grund av bristfällig kontakt med de förhärskande demokratiska elementen inom fackföreningsrörelsen. Särskilt pekade på att svenska arbetare borde övervinna sitt motstånd mot att ange sina arbetskamrater. Han menade att de få undantagen endast underströk behovet att personalkontrollen återuppbyggs med fackföreningsrörelsens hjälp. citerar i artikeln en fackman med mångsidig erfarenhet som påtalar arbe- tarnas motvilja inför angivartjänst och konstaterar att (u)tan sanktion från fackföreningsledningen går de inte med på att ge underrättelser. Annat vore det om fackföreningsledningen gav sitt moraliska stöd åt samarbete med säkerhetstjänsten.20 Att texter hade visst genomslag framgår av att , då han intervjuades av några journalister , knöt an till dem då man diskuterade bakgrunden till IB:s in- rikesverksamhet: De här diskussionerna ska ses mot bakgrund av artikelserie i 1949. Där antyds det ju att kommunisterna håller på att skaffa sig en slags kontroll över krigsviktiga industrier och anläggningar.21 19Ibid, s 72. Den särskilda kommittén torde anspela på den s.k. Samarbetskommittén LO- SAP som finns noterad på några ställen i protokollen från partiets VU. Den uppgift som ligger närmast här är från då LO i en skrivelse föreslog vilka personer som borde ingå i kommittén. Det var LO-ordföranden , , samt . Som representanter för SAP föreslog partiets verkställande utskott , partisekreteraren , konsultativa statsrådet samt försvarsminister . SAP, prot VI 1950 mikro Vol a3c 20Kihlberg: Den ryska agenturen (1950) s 49–52. Offentlig debatt och dolda samtal 1945–1952 artikelserie gavs 1950 ut i broschyrform under rubriken agenturen i . Han avslutar broschyren: Fackföreningsrörelsen och hemvärnet är de två faktorer som kan ge en högt kvalificerad säkerhetstjänst den starkaste hjälpen vid bekämpan- det av femte kolonnen. Engagerar sig fackföreningsrörelsen mera direkt i de ömtåliga avsnitten är en god garanti vunnen.22 , , publicerades i Morgon-Tidningen en liknande artikelserie rörande kommunisthotet, signerad av en av socialdemokratins främsta kommunistbekämpare, (se mer om detta i kapitlet SAP:s kontakter med säkerhets- tjänsterna; Kontakterna med ). Både och kom att ingå i de inre cirklarna runt CFF då upplysningskampanjen mot kommunisterna och femte kolonnen rullade igång. Det fanns i och för sig, för att använda uttryck, redan element inom den demokratiska fackförenings- rörelsen som rapporterade till myndigheterna om femte- kolonnare. Problemet, som bl.a. såg det – var att dessa fick agera på eget bevåg eftersom en högre sanktion för samarbete med säkerhetstjänsterna saknades. Som visats utövades från olika håll påtryckningar om att knyta ihop dessa aktörer. –1952 skulle detta – i olika grader av tydlighet – också tas upp i den politiska debatten. Även inom regeringen umgicks man med tankar på att ställa upp för myndigheternas räkning. framhöll i intervjuer att han och – som i stort sett hela perioden –1947 i egenskap av socialminister var ansvarig för den säkerhetspolisiära verksamheten – umgicks med tankar i denna riktning: och jag – vi hade ju den drömmen om att det skulle bli en möjlighet att få ett mera civilt inslag i den polisiära säkerhetstjänsten. Jag hade väldigt stort förtroende för polisledningen, men det var ju ändå så att det fälldes politiska avgöranden där det varit bra om det funnits en möjlighet till rådgivning av folk på orten som hade vetat någonting om människorna. Att bara säga: där är en kommunist, den ska vi bevaka, det är ju helt meningslöst eftersom polisen inte har kännedom om vad det här är för slags människor. Och hade en idé om att man skulle få de här civilistiska inslagen utformade på detta sätt.23 22Kihlberg: Den ryska agenturen (1950) s 53. 23Aftonbladet ; Han var med och lade grunden till IB !. nämner också civilistiska ideologi i en intervju med och . Offentlig debatt och dolda samtal 1945–1952 säger sedan att (e)n del var väldigt intresserade av det här och menade att man skulle göra något av det. Men uppriktigt sagt blev det förfärligt lite av det. Av andra uppgifter i intervjun framgår att ett sådant försök skulle ha gjorts –1952. En person som enligt egen uppgift skulle ha gjort en utredning om detta var ambassadören . Han hävdade i massmedia 1973 att UD lånade ut honom till försvarsstaben för ett försök att samordna säkerhets- tjänsterna – den militära, polisens och den säkerhetstjänst som socialdemokraterna hade. tog i en interpellation i andra kammaren åter upp frågan om kontrollen av kommunister och andra säker- hetsrisker. Bakgrunden var att fått upplysningar om att allt inte var så väl beställt med det svenska samhällets försvarsåtgärder på denna punkt.25 Det är inte känt vad här refererade till men allt talar för att han motiverades av de tidigare nämnda Kihlberg-artiklarna i som be- handlade bristande skydd mot ökande kommunistisk infiltration bl.a. på arbetsplatser av betydelse för rikets säkerhet. ville nu av regeringen ha en vägledning om dennas inställning till kommunisterna. Av framgår att han lät inrikesminister redogöra för , och om våra åtgärder 24Trots dementierna bör ändå någon sanning ha legat i ursprungliga berättelse. Det finns i och för sig inga konkreta uppgifter om den utredning som ursprungligen nämnde men den person som var sekreterare underrättelseutredning, , har uppgivit att efter att har råkat i onåd hos utrikesminister , blev försatt i disponibilitet varefter han av försvarsstaben ombads att utreda underrättelseverk- samheten. Enligt ska och ha varit goda vänner (se samtal med . Enligt UD:s kalender var placerad vid UD fr.o.m. – . Han gjorde fr.o.m. den 25september 1950 två veckors repetitionstjänstgöring vid Fst/U. var det i och för sig inte en utredning om underrättelsetjänst det handlade om utan ledarskapet för den s.k. propagandagruppen som tillsatts vid Fst/U. Gruppen sysslade huvudsakligen med att studera utländska makters propaganda och ledde inledningsvis verksamheten. efterträddes han av . Av korrespondens mellan den vid T-kontoret anställde och framgår att en – som med all säkerhet är – nämns i ett flertal brev då var attaché i . (Se brev från till Rydström , , – i detta brev nämns , , , samt brev från Rydström till , och . Det finns också fem brev från Rydström till daterade , , , samt där i samtliga brev omnämns med smeknamnet Pysken. Samma smeknamn nämns också i ett brev från till Rydström . Grupp B/IB:s inrikesverksamhet nämns ingenstans i korrespondensen mellan och däremot förekommer många referenser till utlandet. 25Riksdagsprotokoll nr 13:26. Offentlig debatt och dolda samtal 1945–1952 Enligt visade de tre förbluffande stor förståelse och anslöt sig helt till vår linje att man inte bör babbla offentligt om dessa ting.26 sammanträdde arbetarrörelsens samarbetskommitté varvid meddelade att han i skulle lämna svar på Ohlins interpellation i vilken framhölls att riskerna för sabotageaktioner i främsta rummet var att räkna med från gruppen av extrema anhängare av den kommunistiska åskåd- ningen. Något direkt ställningstagande från kommitténs sida gjordes inte, men frågan var föremål för en ingående behandling, som det heter i samarbetskommitténs protokoll.27 , som då var utrikesminister, har dock gjort noteringar om ett möte som regeringen hade med anledning av Ohlins interpellation. Enligt utkristalliserades vid mötet två läger där det ena – representerat av försvarsministern och finansministern – ville att i debatten skulle slå fast att man inte kunde tolerera några kommunister inom hemvärnet. Det andra lägret – företrätt av , samt Sträng – var mer för- siktigt. framhöll exempelvis att han helt var emot att införa angiveri och bojkott av kommunisterna på arbetsplatserna.28 En som inte ryggade för att utnyttja säker- hetspolisen i partipolitiskt syfte inför valet var dåvarande kommunikationsministern : ville att vi skulle göra en jätteaktion mot kom- munisterna. Har inte hemliga polisen något att komma med omkring 15.8. Möjligt att han har rätt partitaktiskt men ändå skrämmande att höra honom.29 Ett problem när man nu i skulle diskutera frågan om kommunisterna och försvaret var att begreppet personalkontroll var hemligt och inte fick användas i öppna skrivelser.30 Förekomsten av 26Tage : Dagböcker 1950–1951 (2001) s 95. Noteringarna gjorda av . Inför föredragning för de borgerliga partiledarna hade denne genom sin statssekreterare låtit inhämta underlag från statspolisen () om vilka åtgärder som dittills vidtagits mot kommunisterna. För en mer ingående skildring av dessa, se expertrapport för SÄKO:s räkning Personalkontrollen 1945–1969 s 23-24. 27Protokoll fört vid sammanträde med arbetarrörelsens samarbetskommitté . SAP: handlingar rörande kommittéer och grupper; Samarbetsgruppen LO – SAP, serie F 26 volym 1. Uppgiften hämtad ur expertrapport för SÄKO:s räkning Personalkontrollen 1945–1969 s 25. 29Tage : Dagböcker 1950-1951 (2001) s 104. Noteringarna gjorda av . 30Bestämmelser för personalkontroll inom försvarsväsendet. Bilaga till skrivelse från ÖB till Fst/In nr H 55:2. Fst/chefsexp 1951 serie BI volym 39. Offentlig debatt och dolda samtal 1945–1952 personalkontroll i och de närmare formerna för denna, skulle inte bli allmänt kända förrän i samband med Wennerström- affären 1963. pekade på problemen då han i sin dagbok nämner att vägrar att acceptera tanken att icke förekomsten av personalkontroll får diskuteras. ger i sin dagbok ut- tryck för oro inför debatten. svarade han i att det i praktiken inte var så lätt att avgöra vilka personer som skulle betraktas som illojala. Det skulle vara ytterst betänkligt att lägga stora delar av vår arbetsmarknad under polisiär kontroll på det sätt som interpellanten ifrågasatt. Vi vill icke ha till stånd en polisövervakning över arbets- marknaden, men vi vill skydda oss mot landsförrädiska element och förhindra dem att begagna sin rörelsefrihet till skade- görelse. Här gäller det att försöka finna en lösning som icke innebär ett hot mot medborgarnas individuella frihet. Det är då jag säger, att om det skall lyckas oss att hävda samhällets intressen med bevarandet av medborgarnas rörelsefrihet, måste vi ha en kontinuerlig medverkan och vaksamhet ifrån den stora folkmajoriteten, vars in- tressen vi anser oss satta att bevaka. Det fordras att dessa medborgare hjälper samhällets myndigheter i deras ömtåliga uppgift. problem var alltså att hitta ett sätt att skydda oss mot landsförrädiska element utan att blanda in polisen. I stället skulle detta lösas genom kontinuerlig medverkan och vaksamhet ifrån den stora folkmajoriteten hävdade han. självklart behövs det också en organisation som kan omsorgsfullt undersöka fall, där sabotage förekommit eller misstänkes ha före- kommit. påpekade att inte heller han ville att arbetsmarknaden skulle ställas under polisiär kontroll. Han menade emellertid att de myndigheter såväl inom som utom försvaret som finns för att hindra och uppdaga hot mot rikets säkerhet skulle ges större resurser varigenom en effektivisering och utvidgning skulle bli möjlig. I sitt svar på detta kom mycket nära att beröra den socialdemokratiska arbetsplatsorganisationen. mena- de att insatser liknande dem efterfrågade, skulle kunna ge sken av att regeringen ville svartlista och omplacera arbetare. Detta, fortsatte han, skulle försvåra möjligheterna för den socialdemo- kratiska agitationen i fackföreningsrörelsen – det demokratiska upplysningsarbetet – att finna gehör hos de många kommunister Offentlig debatt och dolda samtal 1945–1952 ute i landet som ändå visat sig vara mottagliga för argument. Denna demokratisering av kommunisterna, hävdade , var en process att föredra framför en mer regelrätt övervakning av dem ute på arbetsplatserna. Han betonade att därför gäller det att kampen ska föras såsom den har förts. menade också att vi inom den socialdemokratiska partistyrelsen och de aktiva parti- medlemmarna visste ju ungefär var vi hade kommunisterna. Hans partikamrat – som varit ombudsman inom Försvarsverkens civila personals förbund – anförde att det var väldigt svårt att dra gränser mellan olika typer av kommunister. Han menade också att de verkliga sabotörerna inte öppet upp- trädde som kommunister. Därför var han emot en allmän svart- listning av dem då detta endast skulle skapa martyrer. Sådan kon- troll stred också mot den fackliga rörelsens grundtankar: man kan ju inte säga att en särbehandling på detta sätt skulle vara förenlig med den politik som fackföreningsrörelsen för och måste föra. I stället, menade , skulle kommunisterna trängas till- baka i facken genom objektiv upplysning från de socialdemokra- tiska fackliga medlemmarna. Då skulle, fortsatte han, kommunis- terna decimeras och den lilla skara som ändå kan bli kvar, blir bra mycket lättare att hålla under kontroll med andra medel än det var att hålla en grupp på flera hundratusen under kontroll. Folk- partisten replikerade att han inte kunde förstå avståndstagande från en polisiär kontroll av arbets- marknaden eftersom en övervakning av begränsade särskilt opålitliga element inom arbets- livet ... i själva verket förekommer, ehuru den nu inte tycks vara tillräckligt effektiv. ville i debatten inte diskutera vilka åtgärder som vidtogs inom säkerhetstjänsten i syfte att hålla kommunisterna borta från sådana befattningar som talade om. menade att det icke [kan] komma i fråga att på det sätt begärt redogöra för hur denna verksamhet organisatoriskt och personellt är ordnad och hur den i händelse av en akut krissituation kan komma att fungera. Han försäkrade emellertid att regeringen noga följde verksamheten.31 31 Samtliga anföranden från debatten hämtade ur riksdagsprotokoll nr 23:103 AK. Offentlig debatt och dolda samtal 1945–1952 3.3CFF inleder kampanjen mot den femte kolonnen Inom CFF fortsatte överläggningarna rörande frågan om en upp- lysningskampanj riktad mot den femte kolonnen. Som nämnts hölls ett möte på där man något närmare lade fast riktlinjerna. Detta möte har sitt speciella intresse eftersom dåvarande utrikesminister under valrörelsen – då frågan om IB kom att hamna på dagord- ningen – i en radiodebatt fick frågan om hur IB egentligen uppstod. ... jag vill gärna komma till den här frågan om borgerliga politiker, för ni är så fruktansvärt historielösa, inledningen till IB det var ett resonemang inom Folk och Försvar, det redovisades i Aktuellt som om Folk och Försvar var fristående från IB, det var det inte. Dom resonemangen som fördes mellan dom fyra demokratiska partierna och som säger arbetsgivareföreningen, det var mycket industri- folk, kooperationen och fackföreningsrörelsen, ledde fram till IB.32 I en tidningsintervju dagen därpå tog han också upp mötet : Det hela började med ett sammanträde på KF 1950 där , LO-ordföranden , generalen , representanter för Folk och Försvar samt de fyra deltog.