sou · GQB3114 · 2003-01-01 00:00:00 — Kostnaden är inte känd men är troligen låg, användning av associerad gasol för kraftproduktion. Den tekniska potentialen för utsläppsreduktioner är betydande och kostnaderna bör vara mycket låga, Alla delar av systemen behöver förbättras och den tekniska potentialen för utsläppsreduktioner bör vara enorm. Kostnader för de första genomförda projekten pekar på mycket låga eller till och med negativa kostnader, minskat läckage från naturgasdistribution. Ökad effektivitet i kompressorstationerna, optimering av nettogasdistributionen etc. skulle kunna minska metanutsläppen avsevärt till en kostnad av 1 US-dollar/CO2-ekvivalent eller lägre. De totala flyktiga metanutsläppen från olja och gas uppgår till /år, metanåtervinning från kolgruvor. Det är bara i ett fåtal gruvor som sådana återvinningssystem finns installerade och potentialen för att använda metan som bränsle i gasturbiner eller som motorbränsle bör vara betydande. Projektplaner tyder på kostnader omkring 0,25–/ton CO2, insamling och användning av deponigas. De totala utsläppen från avfallsdeponier uppgår till mer än 37 miljoner CO2-ekvivalenter och det bör vara möjligt att samla in en betydande andel av dessa. Kostnaden för utsläppsbegränsning skulle kunna ligga på omkring 0,01–5,/ton CO2-ekvivalenter. De totala utsläppen av växthusgaser har minskat på grund av nedgången i ekonomin. En viss ökning av utsläppen förväntas men kommer inte att ha några problem med att nå sina åtaganden i Kyotoprotokollet om att minska utsläppen 2008– 2012 jämfört med nivå. Enligt prognoserna som lämnats till UNFCCC kan det finnas överskott på utsläppsrätter på 13–CO2 tillgängliga 2010. Fjärrvärmesystemen är väl utvecklade och i huvudsak baserade på naturgas. Den ökade genomslagskraften för tekniken med kombinerade cykler och en ökad användning av biomassa och geotermisk energi ses som mycket lovande områden inom Potentialen för gemensamt genomförande för dessa alternativ uppskattas till högst CO2. Ett annat alternativ är att fortsätta utbyggnaden av mottrycksanläggningar inom industrin. Genom att dra fördel av industriella struktur, som domineras av energiintensiv produktion i tidiga produktionsled, förväntas en potential på 480 MW kunna nås till 2010. I hushållen och tjänstesektorn förväntas en utvidgning med småskaliga kraftvärmeverk på sammanlagt 320 MW vara möjlig. pågår ett slovakiskt projekt för gemensamt genomförande inom ramen för det nederländska programmet Erupt. Projektet gäller utvinning av deponigas och omfattar gasinsamlingssystem vid 8 regionala avfallsdeponier. Projektet förväntas leda till en reduktion på 100 000–CO2- ekvivalenter . Priset har inte redovisats men det är troligen lägre än det genomsnittliga priset på i Erupt-anbudet. Om projektet genomförs kommer det att innebära en betydande reduktion av de totala utsläppen från avfallsdeponier, vilket pekar på att den återstående potentialen för gemensamt genomförande kommer att vara begränsad. Uppmärksamhet bör också riktas mot potentialen för ytterligare användning av vattenkraftkapacitet. De eventuella utsläppsreduktionerna som kan uppnås och kostnader förknippade med detta bör också undersökas närmare. De totala utsläppen av växthusgaser minskade med på grund av nedgången i ekonomin. Enligt prognoserna förväntas utsläppen öka något till följd av en ekonomisk återhämtning. Landet kommer dock inte att ha några problem med att uppfylla sitt Kyotomål om att stabilisera utsläppen nivå –2012. Det kan finnas så mycket som CO2 eller mer i form av hot air tillgänglig . På grund av omodern utrustning i alla delar av energisystemen och brist på investeringsmedel kan den totala potentialen för Gemensamt genomförande vara så hög som 100–CO2 , till genomsnittliga kostnader på ungefär 7 US- dollar/ton CO2 eller lägre. Följande områden verkar mest lovande för gemensamt genomförande: ökad effektivitet i kolkraftverken. Detta skulle kunna minska utsläppen med flera miljoner ton men kostnaderna är inte kända, ökad användning av naturgas i kraftproduktionen genom övergång från kolkapacitet eller genom stopp av eventuell omvandling av befintlig naturgaskapacitet till kol, genom att erbjuda investeringar i ny kapacitet i naturgaseldade kraftvärmeverk, exempelvis i samband med fjärrvärmesystem. Kostnaden är inte känd men är troligen låg, användning av spillvärme från kompressorstationer vid naturgasledningar för kraftproduktion. Den tekniska potentialen för utsläppsreduktioner är betydande och projektplaner pekar på kostnader /ton CO2 eller till och med lägre, Alla delar av systemen behöver förbättras och den tekniska potentialen för utsläppsreduktioner bör vara enorm. De första genomförda projektenkostnader pekar på mycket låga eller till och med negativa kostnader, metanåtervinning från kolgruvor. Det är bara i ett fåtal gruvor som sådana återvinningssystem finns installerade och potentialen för att använda metan som bränsle i gasturbiner eller som motorbränsle bör vara betydande. Projektplaner tyder på kostnader /ton CO2, insamling och användning av deponigas. De totala utsläppen från avfallsdeponier uppgår till mer än 18 miljoner CO2-ekvivalenter och det bör vara möjligt att samla in en betydande andel av dessa. Kostnaderna kan ligga kring 4–per ton CO2, reduktioner från industrikällor. I den ukrainska databasen för gemensamt genomförande anges flera potentiella projekt i olika anläggningar som skulle kunna leda till utsläppsreduktioner på flera miljoner ton till kostnader från ungefär 0, eller negativa kostnader, till 8–/ton CO2. 3Deltagande i gemensamt genomförande För att få delta i gemensamt genomförande måste parterna uppfylla ett antal krav enligt Kyotoprotokollet och uppgörelserna i . Länder med övergångsekonomier som inte lyckas uppfylla kraven får i värsta fall inte utfärda och överföra utsläppsreduktionsenheter. Vid bedömning av potentialen och tänkbara kostnader i olika länder är det därför viktigt att beakta det faktum att länderna kanske inte har lika stor beredskap eller sannolikhet för att uppfylla kraven. I detta kapitel behandlas de specifika krav som har avtalats under förhandlingarnas gång. Likaså ges förslag på beredskapsindikatorer, eftersom det inte är möjligt att slutligt fastställa om länderna kommer att uppfylla kraven eller ej. Vi bedömer till slut ländernas resultat mot dessa indikatorer, vilket ger en uppfattning om sannolikheten för att de berörda länderna med övergångsekonomier klarar av att uppfylla kraven enligt Kyotoprotokollet och uppgörelserna i Marrakesh. 3.1 Alternativ och krav för deltagande Behörighetskrav Under förhandlingarna vid COP 7 i Marrakesh nåddes överenskommelse om kriterierna för deltagande i Kyotoprotokollets mekanismer. Enligt uppgörelserna i Marrakesh är en part som har ett åtagande och som finns med i bilaga B till Kyotoprotokollet behörig att överföra (eller utfärda) utsläppsreduktionsenheter i följande fall: a)landet är en part i Kyotoprotokollet, b)landet har fastställt sin tilldelade mängd i enlighet med artikel 7.4, c)landet har infört ett nationellt system för beräkning av utsläpp från källor och upptag i sänkor i enlighet med artikel 5.1, d)landet har infört ett nationellt register i enlighet med artikel 7.4, e)landet har lämnat in den mest aktuella inventeringen i enlighet med artikel 5.2 och 7.1, f)landet har lämnat ytterligare information om tilldelade mängder i enlighet med artikel 7.1 och 7.4. Ett land som deltar i ett projekt för gemensamt genomförande måste även underrätta sekretariatet för om klimatförändringar om den instans som landet har utsett att godkänna projekt och vilka förfaranden som används för att godkänna projekt. Detta krav påverkar inte möjligheten att överföra reduktionsenheter, men underlåtelse att uppfylla kravet innebär en överträdelse av Kyotoprotokollet. Systemet med två spår I Marrakesh beslöts även att ett system med två spår skall tillämpas för gemensamt genomförande, vilket kan vara viktigt för att länderna med övergångsekonomi skall kunna delta i gemensamt genomförande. Ett land som uppfyller alla behörighetskraven (första spåret) kan direkt utfärda och överföra utsläppsreduktionsenheter. Proceduren för verifiering av projekt är en rent nationell fråga. Det andra spåret innebär att även länder som endast uppfyller kraven a, b och d får utfärda och överföra utsläppsreduktionsenheter, förutsatt att projekten verifieras enligt proceduren under övervakningskommittén. Enligt denna procedur skall ett ackrediterat oberoende organ bland annat avgöra huruvida projektverksamheten resulterar i utsläppsreduktioner som är additionella till reduktioner som annars skulle ha skett, och att projektet har en lämplig referensbana och en övervakningsplan. Såsom konstateras i Pretel (2002), är det andra spåret betydligt mer komplext, tidskrävande och kostsamt. Fördelen med det andra spåret är dock att reduktionsenheter som har tilldelats under detta spår inte påverkas av bestämmelser rörande reserven i åtagandeperioden(commitment period reserve) eller andra begränsningar av överföringarna. Utsläppsreduktionsenheter kan överföras även om trenden i utsläppsinventeringarna tyder på att landet sannolikt inte uppfyller sitt åtagande enligt Kyotoprotokollet. Ett land som är behörigt för det första spåret kan också vinna samma fördel genom att välja att tillämpa den striktare verifieringsproceduren. Det finns således inga skäl för länderna med övergångsekonomi att inte sträva efter att uppfylla alla kraven. Redogörelse av de enskilda kraven Kravet om att vara part i protokollet innebär att landet måste ha ratificerat protokollet. Fastställandet av tilldelad mängd Den tilldelade mängden fastställs genom en procedur där landet först ger in en rapport till i vilken det påvisas att landet har kapacitet att redovisa för sina utsläpp och den tilldelade mängden. Rapporten granskas enligt kraven i artikel 8, och efter att eventuella frågor har lösts registreras den tilldelade mängden i en databas som upprätthålls av . Efter att den tilldelade mängden har registrerats betraktas den som fastställd och kan inte ändras. Rapporten måste ges in eller efter att Kyotoprotokollet har trätt i kraft, beroende på vilket som sker . Detta medför att frågan om huruvida ett land uppfyller behörighetskriterierna inte med säkerhet kan avgöras . Rapporten som landet ger in måste innehålla följande element: a)fullständiga inventeringar från basåret till det senaste tillgängliga året, sammanställda enligt artikel 5.2, b)angivelse av det basår som landet har valt för de tre industrigaserna (fluorkolväten, perfluorkolväten och svavelhexafluorid), c)beräkningar av den tilldelade mängden, d)beräkningar av reserven för åtagandeperioden (commitment period reserve), e)redogörelse för de parametrar som landet har valt för redovisning av de verksamheter som berör upptag i sänkor (artikel 3.3 och 3.4), f)en beskrivning av landets nationella system i enlighet med artikel 5.1, g)en beskrivning av landets nationella register. En part är skyldig att ha ett nationellt system för inventeringar för beräkning av utsläpp per källa och upptag i sänkor i drift. Parten ska beskriva sitt nationella system och dokumentera sin kapacitet att redovisa för utsläpp. Beroende på vilka riktlinjer som har avtalats enligt artikel 5.1 inbegriper genomförandet av ett nationellt system ett antal uppdrag. Exempel på sådana är följande: ett särskilt nationellt organ bör utses med övergripande ansvar för den nationella inventeringen, de specifika ansvaren som ligger hos olika regeringsorgan och andra organ som deltar i eller bidrar till sammanställandet av inventeringen bör klart definieras och ges stöd genom nödvändiga institutionella, rättsliga och förfarandemässiga ordningar, procedurer bör genomföras för intern kvalitetskontroll och extern kvalitetssäkring av en oberoende tredje part, procedurer bör etableras för officiell bedömning och godkännande av inventeringen. Kravet att etablera och upprätthålla ett nationellt register över växthusgaser för kontoföring av transaktioner av utsläppskrediter för de flexibla mekanismerna är en ny skyldighet under om klimatförändring. Det finns inga tidigare erfarenheter att hänvisa till, eftersom det än så länge inte finns några nationella register för växthusgaser i funktion. är det ett väsentligt behörighetskriterium som krävs också för deltagande i det andra spåret av gemensamt genomförande. Utöver att etablera och underhålla ett nationellt register måste varje part, enligt riktlinjerna i artikel 7.4, utse en organisation som administrerar registret. Registret bör dessutom följa vissa tekniska standarder som gör det möjligt att utbyta information mellan register. Dessa tekniska standarder återstår att definiera vid de internationella förhandlingarna och står på dagordningen för COP 8. Årligt inlämnande av den mest aktuella inventeringen Kravet om att lämna in den mest aktuella inventeringen inbegriper användning av en gemensam rapporteringsmall, som bland annat underlättar ett smidigt elektroniskt utbyte och sammanställningen av uppgifter. Länderna måste också lämna in en nationell inventeringsrapport med beskrivning och dokumentering av uppskattningarna. Inventeringarna skall vara fullständiga, exakta och baserade på IPPC:s reviderade riktlinjer för nationella förteckningar över växthusgaser . I annat fall bör justeringar göras i samarbete med expertgrupperna enligt artikel 5.2. Metoderna för justeringarna avtalades inte i Marrakesh, och förhandlingarna om ett beslut i denna fråga sköts upp till COP 2003. Eftersom inget av länderna med övergångsekonomi kan sägas uppfylla dessa inventeringskrav, och justeringarna sannolikt i många fall måste göras på historiska uppgifter, verkar det som om nästan inget av länderna (eventuellt inget land), kommer att kunna producera en fullständig uppsättning inventeringar inom de nästkommande åren. När det gäller att lämna in ytterligare information om utsläppsreduktionsenheter (ERU), certifierade utsläppsreduktioner (CER), tilldelade utsläppsenheter (AAU) och utsläppsrätter som alstras genom kolsänkor (RMU), i syfte att säkerställa uppfyllande av åtagande enligt Kyotoprotokollet, är det även osäkert vilka de specifika kraven kommer att bli. Kraven skall bli föremål för fortsatt arbete vid COP 8. Inga större svårigheter förväntas dock i denna fråga (J. Pretel, 2002). 3.2Indikatorer för att bedöma beredskapen Såsom konstateras i föregående avsnitt står länderna med övergångsekonomi inför en rad uppgifter som måste slutföras innan ländernas behörighet att delta i gemensamt genomförande kan prövas. Vissa detaljer rörande de krav och metoder som ingår i ländernas beredskap, såsom tekniska standarder för nationella register, återstår att avtalas vid de internationella förhandlingarna. Dessutom är den rapport som behövs för det viktigaste behörighetskravet, dvs. etablerandet av tilldelade mängder, enligt planerna inte klar förrän tidigast . Få länder verkar kunna producera rapporten på betydligt , med tanke på de uppdrag som först måste slutföras. Hur kan vi bedöma ländernas beredskap att uppfylla kraven när alla detaljer ännu inte har fastställs och det fortfarande återstår tills länderna står inför en behörighetsprövning? I fråga om vissa kriterier är det möjligt att redan nu göra en bedömning av länderna. Vissa länder har redan ratificerat protokollet och vissa länder har etablerat en institutionell ram och en strategi för godkännandet av projekt för gemensamt genomförande, eller har kommit rätt långt inom detta område. I fråga om de återstående kriterierna rörande övervakning, rapportering och nationella register kan tidigare resultat när det gäller inventeringar och prioriteringar för gemensamt genomförande vara användbara indikatorer. Hur ofta länderna har lämnat in inventeringar och nationalrapporter utgör en indikation på landets prioritering av inventeringsarbetet och landets kapacitet, både när det gäller personresurser och institutionella arrangemang. Inventeringar som endast görs i samband med nationalrapporter vittnar inte om stabila förhållanden för att sammanställa årliga utsläppsinventeringar. Periodiska inventeringar tar inte i samma omfattning som årliga insamlingar hänsyn till konsistens i tidsserier och gradvisa förbättringar av nationella system för utsläppsinventeringar. En högre grad av konsistens och fullständighet, och således ett mindre behov av efterföljande justeringar, kan förväntas om inventeringar lämnas in oftare. Den aktuella kvaliteten på ett lands nationella inventering är en god indikator på landets kapacitet att uppfylla kravet att ha ett fungerande nationellt system och en fullständig uppsättning inventeringar. Länder som redan producerar sin inventering med hjälp av en gemensam rapporteringsmall åtföljd av en nationalrapport är redan på väg att införa gradvisa förbättringar i inventeringen. För dessa länder görs en teknisk granskning av inventeringen, vilket ger dem nyttig feedback för förbättring av inventeringen. Detaljerade granskningar av nationalrapporterna ger även nyttig feedback. En fullständig serie inlämnade nationalrapporter är således också en positiv indikator. Sammantaget kan konstateras att ett lands tidigare resultat i fråga om inventeringar och nationalrapporter är en god indikator på hur långt landet har kommit när det gäller att inom utsatt tid etablera ett pålitligt nationellt system och tillhandahålla en uppsättning fullständiga inventeringar. Prioriteringarna som gäller för gemensamt genomförande och Kyotoprotokollets mekanismer ger i allmänhet en indikation på huruvida man kan förvänta sig att landet gör de administrativa, politiska och ekonomiska satsningar som behövs för att uppfylla kraven. Bilateralt och multilateralt bistånd för kapacitetsuppbyggnad kan inte förväntas ha framgång om länderna inte aktivt definierar sina behov och driver de nödvändiga institutionella och rättsliga justeringarna vidare. Länder som redan deltar i gemensamt genomförande bör även vara särskilt motiverade att uppfylla kraven. 3.3 Bedömning av beredskap Ratifikationsläget , , och har ratificerat protokollet. är i nyckelställning när det gäller att få Kyotoprotokollet i kraft och kommer att bli föremål för betydande påtryckningar från EU. Det är dock mer sannolikt att EU:s kandidatländer kommer att ratificera protokollet än , särskilt på kort sikt. På samma sätt som är positivt inställd till ratificering och håller på att bereda ett förslag, men det finns ingen fast tidsgräns. Institutioner och procedurer för godkännande av projekt Vissa institutionella arrangemang för godkännande av projekt för gemensamt genomförande har redan gjorts i och . håller på att bereda en strategi och en rättslig ram för gemensamt genomförande i syfte att undvika den omfattande processen för godkännande på kabinettnivå, vilket var fallet för projektet för gemensamt genomförande tillsammans med PCF. etablerade en byrå för gemensamt genomförande och var ett av de första länderna som hade en strategi för gemensamt genomförande (E. , 2002). genomförande har dock inte fått behörighet att godkänna projekt för gemensamt genomförande. resultat rörande inventeringar och nationalrapporter Nedan görs en bedömning av tidigare resultat i de berörda länderna med övergångsekonomi. Det bör noteras att sannolikheten för att kandidatländerna uppfyller inventeringskraven väl kan visa sig vara högre än vad man kan förvänta sig på grundval av tidigare resultat. När kandidatländerna ansluter sig till EU kommer de att delta i , vilket kommer att ge dem en möjlighet att förbättra sin utsläppsinventering. Med undantag av är alla kandidatländer redan medlemmar i . Byrån tillhandahåller stöd för utvecklandet av inventeringar, särskilt metoder, programvaruverktyg och utbildning för dessa verktyg. Ett aktivt deltagande och skyldigheterna i EU-arbetet rörande inventeringar kan göra att inventeringarna utvecklas snabbare i kandidatländerna än i de övriga länderna med övergångsekonomi. Vi bedömer tidigare resultat som medelgoda. har lämnat in följande: inventeringar –1999 enligt gemensam rapporteringsmall, en nationell inventeringsrapport med inventeringen , alla nationalrapporter som krävs. Inventeringarna är praktiskt taget fullständiga. Kvalitetskontroll tillämpas i viss omfattning och vissa delar av inventeringarna bedöms vara osäkra. Den tekniska granskningen tyder på möjliga inkonsekvenser vid analysen av utsläppstrender (FCCC, 2001). Utsläppsvärdena varierar i flera fall . och övriga (2001) konstaterar att svagheter på institutionell nivå står i vägen för ytterligare förbättringar i beredningen av inventeringar. Administrationens begränsade förmåga utgör en betydande begränsning och Ministry of Environment and Water skulle behöva utveckla den interna personalens kapacitet och sakkunnighet. Vi bedömer tidigare resultat med avseende på övervakning och rapportering som medelgoda. har lämnat in följande: inventeringar –2000 enligt gemensam rapporteringsmall, alla nationalrapporter som krävs. Ingen nationell inventeringsrapport har lämnats in. Inventeringen inbegriper en ny kalkyl , och förbättringar har skett med avseende på fullständighet, även om det fortfarande finns luckor. Vi bedömer resultaten som goda. har lämnat in följande: inventeringar –2000 enligt gemensam rapporteringsmall, nationella inventeringsrapporter med redogörelser för metoder och uppskattningar , alla nationalrapporter som krävs. Allmänt taget verkar ha goda möjligheter att uppfylla kraven rörande övervakning och rapportering. De inlämnade utsläppsinventeringarnas fullständighet har gradvis förbättrats. Det återstår dock en del att rätta till innan fullständiga inventeringar kan presenteras. Till de framtida förbättringarna hör uppskattning av osäkerhet och att etablera procedurer för kvalitetskontroll och kvalitetssäkring. I ligger den största utmaningen i att säkerställa de ekonomiska resurserna och en kvalificerad personal. Vi bedömer de tidigare resultaten som svaga. har lämnat in följande: delar av inventeringen enligt gemensam rapporteringsmall, Betydande förbättringar krävs i inventering, som är en av de sämsta bland de berörda ländernas inventeringar. har endast lämnat in uppgifter , vilket gör det omöjligt att genomföra en trendanalys och kontroll av konsistens. Ett betydande arbete återstår för att fylla i luckorna. Det bör ytterligare antas att sekundära uppdrag såsom kvalitetskontroll och -säkring inte har beaktats. Vi bedömer tidigare resultat som medelgoda. har lämnat in följande: inventeringar enligt gemensam rapporteringsmall, alla nationalrapporter som krävs. En undersökning av och övriga (2001) tyder på att det finns kunnig och högt kvalificerad expertis i . Även om det finns begränsningar med avseende på kunskap, personal och ekonomisk kapacitet, verkar det största hindret för en förbättring av inventeringarna vara av institutionell karaktär. Så många som 18 olika institutioner deltar i insamlandet av nationella statistiska uppgifter, och flera av dem samlar in liknande uppgifter med endast små innehållsmässiga skillnader. Att klart definiera och tilldela ansvar är således av största vikt. Vi bedömer de tidigare resultaten som svaga. har lämnat in följande: första och andra nationalrapporten. Inventeringar har endast lämnats in i anslutning till nationalrapporter. De senast inlämnade utsläppsuppgifterna gäller . Enligt och övriga (2001) lider av stora brister på kapacitet när det gäller institutioner, mänskliga resurser, kunskap och ekonomisk kapacitet. Kapaciteten behöver utvecklas betydligt, och det förväntas dröja länge innan kan producera inventeringar av god kvalitet. Vi bedömer de tidigare resultaten som goda. har lämnat in följande: inventeringar –2000 enligt gemensam rapporteringsmall, I likhet med verkar ha goda möjligheter att uppfylla övervaknings- och rapporteringskraven. senaste inventeringar är praktiskt taget fullständiga. Förbättringar är möjliga och verkar aktivt drivas vidare (FCCC, 2002 f).