sou · GQB3120d3 · 2003-01-01 00:00:00 — Om elevens hemkommun anordnar den aktuella sektorn skall bidra- get bestämmas efter samma grunder som kommunen tillämpar vid fördelning av resurser till sektorn i de egna gymnasieskolorna. När bidraget bestäms skall hänsyn tas till den enskilda skolans åtagande och elevens behov. Om en elev har ett omfattande behov av särskilt stöd, är kommu- nen inte skyldig att lämna bidrag för det särskilda stödet, om betydan- de ekonomiska svårigheter uppstår för kommunen. Motsvarar 9 kap. 8 a § andra stycket SL. Någon ändring i sak är inte avsedd. Om elevens hemkommun inte anordnar sektorn, men den kommun där den fristående skolan är belägen (lägeskommunen) gör det, skall bidraget bestämmas efter samma grunder som lägeskommunen tilläm- par vid fördelning av resurser till sektorn i lägeskommunens gymna- sieskolor. Hemkommunen skall ta hänsyn till den enskilda skolans åtagande och elevens behov. Om en elev har ett omfattande behov av särskilt stöd, är kommu- nen inte skyldig att lämna bidrag för det särskilda stödet, om be- tydande ekonomiska svårigheter uppstår för kommunen. Motsvarar 9 kap. 8 a § tredje stycket SL. Någon ändring i sak är inte avsedd. Om varken hemkommunen eller lägeskommunen anordnar sektorn skall elevens hemkommun betala det belopp som regeringen eller den myndighet som regeringen bestämt har föreskrivit. För en elev som har ett omfattande behov av särskilt stöd skall kommunen därutöver lämna ett extra bidrag. Kommunen är dock inte skyldig att lämna extra bidrag, om betydande organisatoriska eller ekonomiska svårigheter uppstår för kommunen. Motsvarar 9 kap. 8 a § fjärde stycket SL. Någon ändring i sak är inte avsedd. Bidrag för utlandssvensk elevs utbildning i vissa fall Kommunens skyldighet att lämna bidrag till skolan enligt 41 44 §§ gäller inte, om statsbidrag lämnas för en utlandssvensk elevs utbild- ning. Motsvarar 9 kap. 8 a § femte stycket SL och förslag. Undantagsbestämmelserna för asylsökande har tagits bort då de i förslaget till ny skollag kommer att få en anknytning till en hemkommun och regleras på samma sätt som för övriga elever i hemkommunen. Utlandssvenska elever är inte folkbokförda utan kommer även fortsättningsvis att få statsbidrag varför denna be- stämmelse bibehålls. Någon ändring i sak i övrigt är inte avsedd. Ett beslut av kommunen får överklagas till Skolväsendets över- klagandenämnd 1.om beslutet gäller antagning enligt 11 kap. 28 §, eller 2.om beslutet rör frågor som regleras i 11 kap. 16 §. Första punkten: anför bl.a. följande: För att stärka eleven rättssäkerhet skall möjligheten till förvaltningsbesvär ökas. Ett beslut som innebär att en elev inte antas till den sektor han eller hon valt bör få överklagas till Skolväsendets överklagande- nämnd av eleven eller elevens vårdnadshavare, oavsett om det handlar om preliminär eller definitiv antagning. En elev bör även få överklaga ett antagningsbeslut om denne i urvalsförfarandet till inriktnings- eller fördjupningsblock inte jämställts med andra sökande. Förslaget följer således förslag om ökad rättssäkerhet för eleven. Andra punkten: Besluten som rör ungdomar som vill gå vald sektor i annan kommun än hemkommunen eller hemkommunens eventuella samverkansområde och beslut som rör ungdomar som med hänsyn till sina personliga förhållanden har särskilda skäl att få gå vald sektor i en viss kommuns gymnasieskola får överklagas till nämnden. Ett beslut av enligt 11 kap. 38 § får överklagas till Skol- väsendets överklagandenämnd. Ett beslut får dock inte överklagas om det gäller placering vid en viss gymnasieskola. Motsvarar 5 kap. 30 § andra stycket SL. Någon ändring i sak är inte avsedd. Reservationer och Särskilda yttranden Reservationer och särskilda yttranden Reservation av ledamoten () Jag delar gymnasiekommitténs uppfattning att ...Hoten mot vår miljö är svåra att uppfatta för dem som saknar elementära natur- vetenskapliga insikter... och att ...En rationell debatt om miljöproblemen har blockerats av ett allmänbildningsideal som utesluter naturvetenskapliga kunskaper.... Jag ställer mig också bakom kommittén när den säger att ...Den nödvändiga miljö- medvetenheten förutsätter en naturvetenskaplig alfabetisering som omfattar hela folket, om besluten ska vara gripbara för en demo- kratisk debatt och för ett demokratiskt beslutsfattande. Däremot menar jag att kommittén har dragit få konkreta slutsatser av sina insikter. Visserligen säger man att ...Ett naturvetenskapligt per- spektiv skall genomsyra undervisningen i sektorsblocket..., men kärnämnet Naturkunskap omfattar fortfarande 50 poäng, vilket motsvarar en studietid på endast . Utredningen före- slår alltså ingen utökning av ämnet, trots att den har konstaterat att stor kritik rent allmänt också har riktats mot att man erbjuder ämnen av så ringa omfattning. Naturkunskap är till sin natur ett integrationsämne med ämnesmoment från kemi, fysik, biologi och geografi, vilket bör beaktas när ämnets volym avgörs. Jag menar att ambitionerna är alltför lågt ställda och borde ha sträckt sig till en förstärkning av kärnämnet Naturkunskap som en nödvändig kon- sekvens av den av kommittén redovisade uppfattningen. Om vi ska kunna intressera fler ungdomar för att studera naturvetenskap och även teknik är det viktigt att alla elever som slutar gymnasieskolan har fått en bättre grund att bygga vidare på. Jag reserverar mig därför mot beslutet till förmån för förslaget att Naturkunskap i fortsättningen ska omfatta 100 poäng och att kärnämnenas totala omfång därmed skall utökas till 850 poäng. Då uppnås även en bättre balans mellan naturvetenskap, samhällsvetenskap och huma- niora. Reservationer och särskilda yttranden Vad gäller de övriga kärnämnena om 50 poäng har kommittén dis- kuterat att föra samman historia, samhällskunskap och religions- kunskap till ett stort, gemensamt kärnämne om 200 poäng. Jag ser stora fördelar med en sådan integration som enligt min mening underlättar både tematiska studier och ett problembaserat lärande och som ligger helt i linje med den nya lärarutbildningens inten- tioner. Jag tror att en sådan pedagogisk uppläggning med nya sätt att kombinera kunskaper från traditionella ämnen kan skapa en bättre helhetssyn och en ökad sammanhangsförståelse. Min för- hoppning är att lärarna ser dessa möjligheter och jag nöjer mig därför med att framhålla fördelarna med ett sådant undervisnings- sätt. Avskaffandet av studentexamen, sammanförandet av det gamla gymnasiet, handelsgymnasierna, de tekniska gymnasierna och yrkesskolan till en sammanhållen gymnasieskola med treåriga utbildningar som alla innehåller s.k. gemensamma kärnämnen, alla dessa reformer var enligt viktiga steg mot ett jäm- likare samhälle med ökad social mobilitet. Huvuddelen av dessa förändringar har i allt väsentligt genom- förts under protester från de borgerliga partiernas sida, vilka velat bevara ett segregerat skolsystem som belönar och värderar teore- tiska studier framför mer praktiskt inriktade utbildningar. Saknaden efter den gamla studentexamen finns fortfarande kvar och har yttrat sig i ett antal motioner från främst m, fp och kd om införandet av en ny gymnasieexamen, där speciella krav skall ställas för att man skall få denna examen och där teo- retiska studier premieras. Då nu gymnasiekommittén föreslår införandet av en gymnasie- examen försöker man ändå att slå vakt om den sammanhållna gym- nasieskolan genom att föreslå att examen skall kunna uppnås av alla som klarat av att nå slutbetyg, en reform som i praktiken endast innebär att man kallar slutbetyg för examen, alltså att man de facto bara gör ett namnbyte. För är det övergripande målet för alla förändringar av gymnasieskolan att de skall medverka till ökad jämlikhet och social rörlighet. Alla försök att gå tillbaka till en mer segregerad skola vill vi bekämpa. Reservationer och särskilda yttranden Jag anser att den föreslagna reformen i praktiken bara innebär ett namnbyte. Min uppfattning är att det föreslagna namnbytet leder tankarna tillbaka till den gamla studentexamen och till ett mer segregerat skolsystem med en kunskaps- och människosyn som inte gynnar utvecklingen av en öppen, flexibel skola där alla elever ges likvärdiga livschanser. Det öppnar även för en diskussion om det meningsfulla i att bara byta namn och att om en examen verkligen skall införas bör den kopplas till vissa bestämda krav, något som m, fp och kd förordat. Jag motsätter mig att en gymnasieexamen som är kopplad till speciella kunskapskrav, vilka skiljer sig från gällande krav för slutbetyg från gymnasieskolan, införs. Att bara genomföra ett namnbyte anser jag vara meningslöst. Jag reserverar mig därför mot ett genomförande av den föreslagna reformen. Jag anser att enskilda skolor inte ska särbehandlas, utan att de i princip skall jämställas med offentliga skolor och omfattas av samma regler. Jag reserverar mig därför mot att enskilda skolor enligt gymnasiekommitténs förslag generellt kommer att förbli riksrekryterande utan särskild prövning. Möjligheterna för offent- liga skolor att bli riksrekryterande begränsas däremot i förhållande till nuläget. Jag menar att detta ger de enskilda skolorna fortsatta konkurrensfördelar som kommittén enligt direktiven har haft till uppgift att utjämna. De enskilda skolorna bidrar till den ökade segregeringen, vilket jag menar kommer att få allvarliga kon- sekvenser . De enskilda skolorna bör inlemmas i det kommunala planeringsunderlaget och ingå i samverkansavtalen på samma sätt som de offentliga skolorna. Reservationer och särskilda yttranden Reservation av ledamoten () Jag reserverar mig mot kommitténs förslag och resonemang på följande punkter. Enligt min uppfattning bör eleverna ges större inflytande över sina studier, både till innehåll och arbetsformer. Till stor del är detta också kommitténs samlade uppfattning och utgångspunkt, vilket jag välkomnar. Dock går flera förslag i betänkandet stick i stäv mot just denna strävan. Som moderat anser jag att gymnasiet är till för eleverna, de ska äga sin utbildning och kunna påverka var och hur utbildningen ska bedrivas. Det skapar motivation och ansvarstagande och ger lust att lära samt ger utrymme för varje individ att utvecklas och utbilda sig efter eget huvud. Rätten att söka utbildning var som helst i landet (frisökning) är ett utmärkt exempel på hur elevernas valfrihet och inflytande kan stärkas. På ett antal punkter anser jag dock att betänkandet kommer att minska elevernas valfrihet eller på annat sätt vara till nackdel för dem. Det finns också en tydlig tendens i förslagen mot mer centralise- ring, likriktning och reglering av gymnasiet, vilket jag inte kan acceptera. Detta vare sig höjer kvaliteten på utbildningen eller stärker elevernas rätt. Däremot minskar skolornas möjligheter att anpassa utbildningen efter varje elevs förutsättningar och önskemål och fråntar den lokala nivån ansvar och beslutsbefogenheter. Min uppfattning är att en sådan tendens hämmar en positiv skol- utveckling. 1 För mycket generellt, för lite specialisering De ungdomar som står inför sina gymnasiestudier är ingen homo- gen grupp. Många, enligt de rapporter kommittén fått del av, är starkt fokuserade och väl medvetna om vad de vill studera och ägna sig åt senare i livet. Några elever är väldigt osäkra och vill- rådiga. Strukturen måste ge utrymme för alla elever att utvecklas, såväl de målmedvetna som de villrådiga. Så blir det inte med den föreslagna strukturen där det generella ges plats på specialise- ringens bekostnad. Generella kompetenser behövs förvisso, men ett helt års gemen- samma generella studier leder, enligt min uppfattning, till att gym- nasiet kommer att uppfattas som en förlängning av högstadiet. Reservationer och särskilda yttranden blir för lite nytt, för litet utrymme att ägna sig åt det man vill och för mycket smörgåsbord där man får prova på de olika inrikt- ningar som ryms inom sektorn. En risk är också att det blir för teoretiskt första år och att utbildningen i yrkesämnen minskar. En följd av detta kan bli bristande motivation och intresse för stu- dierna. 2Man måste kunna välja inriktning och fördjupning redan när man väljer sektor De föreslagna sektorerna rymmer mycket stor spännvidd på inrikt- ningar och fördjupningar. I exempelvis servicesektorn ryms så olika yrkesinriktningar som godstransporter, bageri och hantverk. Skogsbruk, miljöteknik, data och djurvård ska samsas inom natur- och samhällssektorn. Enligt min bedömning är inriktning och för- djupning av högsta intresse för många elever och helt avgörande för vilken sektor man väljer. Alternativet för den bageriintresserade eleven är kanske inte godstransporter som ryms inom samma sek- tor, utan något annat som finns inom en annan sektor. Jag anser därför att eleverna måste kunna välja inriktning och fördjupning när de väljer sektor och även få besked om de kommer in på dessa. Detta är nödvändigt också för att eleverna ska kunna bilda sig en samlad uppfattning om hur deras kommande skolgång ska se ut när de väljer. En situation där eleverna köper grisen i säcken och inte vet vilken utbildning de får när de börjar, skapar inget annat än frustration, besvikelse och upplevelse av maktlöshet. De successiva val som är en utgångspunkt för förslaget kan uppenbart leda till successiva urval, årliga processer där elever måste söka och tas in på – eller slås ut från – utbildningar. För att kunna komma in på den inriktning/fördjupning man vill kan eleverna tvingas byta skola , vilket sannolikt upplevs som en klar nackdel av eleverna. Det naturliga är att man slutför sin utbild- ning på den skola man börjat. För att modellen med successiva val ska fungera fordras också en hög grad av centralisering och regle- ring av tider mm, en i mitt tycke helt oönskad utveckling. Reservationer och särskilda yttranden 3 Betyg ska mäta kunskaper och ska kunna höjas Betygen ska vara ett mått på de kunskaper eleverna har förvärvat. Om eleverna fördjupar sina kunskaper bör de självklart kunna få ett högre betyg. Dagens förbud mot att höja sina betyg under gym- nasietidens gång leder till att eleverna känner att de måste prestera på topp i varenda kurs och till omfattande studier inom komvux i kurser som eleverna redan har betyg i. Det är bedrövligt att så många som av eleverna (enligt studie Efter skolan) påbörjar komvuxstudier efter avslutad gymna- sieutbildning. Dagens förbud mot att höja betygen under gymna- sietiden saknar motiv och bör tas bort. 4Förkunskaper krävs – behörighetsreglerna måste finnas kvar Behörighetsreglerna tillkom för att garantera viss nivå på de gym- nasiala studierna och för att garantera att eleverna skulle ha till- räckliga förkunskaper för att klara av gymnasiet. Det är ett stort misslyckande för den förda skolpolitiken att så många som av eleverna inte är behöriga till gymnasiet . Pro- blemet löses inte genom att de elever som har bristfälliga kun- skaper från ändå ska tvingas in på en utbildning de har begränsade förutsättningar att klara. Kommittémajoritetens förslag innebär att de elever som har störst svårigheter ska läsa mest, dels komplettera grundskolebetygen och dels följa en vanlig sektor. Jag ser en uppenbar risk att fler elever kommer att slås ut och att nivån på undervisningen kommer att sänkas för att anpassas till dem som inte är godkända i med kommittémajo- ritetens förslag. Därför anser jag att behörighetsregler ska finnas kvar, inte bara i teorin utan också i praktiken. Kommittémajorite- tens förslag innebär att obehöriga elever ska tas in på en nationell sektor, vilket är ett de facto avskaffande av förkunskapskraven och behörighetsreglerna. Jag anser att eleverna, i likhet med , ska tas in först när de har tillräckliga förkunskaper och därmed är behöriga. Jag är öppen för en översyn av hur behörighetsreglerna ska se ut. Kanske är det bättre med minst 120 poäng från grund- skolan varav bl.a. svenska, än dagens treämnesregler (godkänt i svenska, matematik och engelska)? Reservationer och särskilda yttranden Kommittémajoritetens förslag innebär att man försöker undan- röja symptom på brister i skolan i stället för att åtgärda själva grundproblemet. Att avskaffa det individuella programmet och devalvera behörighetsreglerna kan aldrig vara en lösning för de många elever som lämnar utan tillräckliga kunskaper. Behörighetsreglerna behövs för att tydliggöra upp- drag. Kommittén har inte utrett orsaken till att så många elever inte uppnår gymnasiebehörighet i , det har legat utanför uppdraget. För mig är det dock uppenbart att åtgärder måste sättas in tidigt i så att problem inte uppkommer senare . Det bör t ex handla om att göra utvärderingar av elevernas kunskapsinhämtande tidigare och mer heltäckande, att elever och föräldrar måste få tydligare återkoppling av resultat och prestationer redan från skolstart (skriftlig information och betyg) samt om att skolorna måste bli friare att organisera undervisningen efter elevernas skiftande behov och förutsättningar. Jag delar uppfattningen att de elever som ännu inte har till- räckliga kunskaper och uppnått gymnasiebehörighet bör få möjlig- het att gå vidare i sina studier. Formen för detta bör, som , vara på ett individuellt program (eller sektor) och inte i första hand på . Dagens PRIV fyller en viktig funktion för elever som bedöms kunna följa delar av en gymnasieutbildning och bör kunna läggas till grund för en vidareutveckling av undervisningen. 5 APU är bra, men ska inte påtvingas alla elever Att nära kontakter mellan utbildning och arbetsliv skapar goda förutsättningar för en modern och kvalitativ utbildning är själv- klart. Det är dock inte tillräckligt för att tvinga alla elever att ha av sin utbildning förlagd till arbetsplatser, en tvångs- APU. Dels bör eleverna kunna välja det själv, dels ska skolorna fördubbla antalet och dessutom se till att kvaliteten höjs jämfört med . Med tanke på svårigheterna att att få fram bra är risken påtaglig att kvalitets- nivån kommer att sjunka avsevärt. Jag ser heller inget skäl till att lagreglera formerna för samråd mellan kommuner och arbetsmark- nadens parter. Reservationer och särskilda yttranden 6 Ökad valfrihet för alla elever Eleverna måste få styra sin utbildning mer . Rätten att välja är utomordentligt viktig, både för varje enskild elev men också för att stimulera en kvalitetsutveckling i skolan. Valfriheten och kon- kurrensen om eleverna fungerar som en för skolorna att bli bättre. Eleverna anser, enligt en SIFO-undersökning som och låtit genomföra och som kommittén tagit del av, att valmöjligheterna är lagom eller för små. tycker att valmöjligheterna till olika kurser är för stora medan tycker att de är för små. Trots detta föreslås begränsningar i valmöjligheterna i form av färdiga kurspaket. Jag anser att eleverna måste ha utrymme att komponera sin utbildning själv och tilltror dem den förmågan och det ansvaret. De lokala blocken ger visst utrymme för det, men bygger ändå på skolans välvilja. Jag är mycket nöjd med att de flesta partier, och därmed också kommittémajoriteten, numera anser att eleverna måste få söka ut- bildning och skola friare . Att ge eleverna rätt att söka utbildningar och skolor utanför hemkommunen (frisökning) ökar markant deras inflytande. Dagens kommunarrest försvinner och varje skola måste nu förtjäna sina elever. Förutom att det flyttar makt till eleverna så stimulerar det också en kvalitetsutveckling av utbildningen. Jag anser att även lokala inriktnings- och fördjupningsblock bör öppnas för fri sökning i hela landet. Kommittémajoriteten har inte presenterat något som helst skäl till att den inte vill tillåta elever att söka dessa block utanför hemkommunen, vilket jag finner anmärk- ningsvärt. En sådan misstro mot elever, skolor och kommuner rimmar illa med den ambition om ökad valfrihet man säger sig vilja eftersträva. Ofta är det just de lokala varianterna som är särskilt intressanta för eleverna och gör utbildningarna lite mer attraktiva. Att utbildningarna blir bredare och kursplanerna mer generella till sitt innehåll gör det än mer angeläget att eleverna kan välja lokala block även utanför hemkommunen eftersom skolorna sannolikt kommer att fylla kurserna med delvis olika stoff. Däremot anser jag inte att det finns behov av att införa nationella urvalsprinciper till utbildningar och skolor som har fler sökande än man kan ta emot. Även detta regleringsförslag andas en omotiverad misstro mot den lokala nivåns förmåga att fatta kloka beslut. Efter- som urvalsprinciperna inte är lagreglerade och eftersom förut- Reservationer och särskilda yttranden sättningarna varierar lite mellan olika utbildningar och i olika delar av landet anser jag att de urvalsprinciperna bör fastställas lokalt. 7 Tillåt entreprenader fullt ut är det möjligt att lägga ut yrkesämnen på entreprenad, men däremot inte kärnämnen. Jag ser inget skäl till detta förbud. Inom vuxenutbildningen finns mycket goda erfarenheter av utbildningar på entreprenad och där även kärnämnena ingår. Kommunerna ska ha det fulla ansvaret för utbildningen och dess kvalitet och måste därför också kunna lägga ut såväl hela eller delar av utbildningen på entreprenad. 8 Noggrannare ekonomisk analys nödvändig Trots att kommittén arbetat är den ekono- miska konsekvensbedömningen alltför svepande och bristfällig. Vidare finns ett flertal förslag i kommitténs slutbetänkande som leder till ökade kostnader, men som ändå inte berörts i kapitlet (bl.a. APU-tvång, utökad syo-verksamhet, breddad kompetens inom social- och fritidspedagogik och aktivt informationsarbete för elever som inte går i gymnasiet). Om kommunerna ska kunna genomföra de förändringar som föreslås på ett godtagbart sätt måste de ges realistiska och rätta förutsättningar. Enligt min bedömning innebär den sammantagna effekten av kommitténs förslag klart ökade kostnader för kommunerna – kost- nader som måste kompenseras fullt ut. 9 Behåll ordet friskola Sedan friskolereformen tillkom 1992 har antalet friskolor ökat avsevärt och begreppet friskola är väl inarbetat och vedertaget. Att byta namn till enskild skola leder tanken till att friskolan inte är motsatsen till enskild skola, nämligen en allmän skola. Friskolorna är öppna för alla och bekostade av allmänna medel och därmed också allmänna skolor. Begreppet fristående skola bör behållas. Reservationer och särskilda yttranden Reservation av ledamoten (Kd) Gymnasietiden är ett viktigt led i ungdomars utveckling och måste ha grundförutsättning för att ge lust att lära och leva. Det är sär- skilt viktigt att eleverna kan och får vara olika, vilket måste få genomslag när kunskapsmålen sätts och när minsta gemensamma kunskapsbas av kärnämnen fastställs. Arbetsmarknaden ställer nya krav och förutsätter en högre utbildningsnivå i takt med samhällets utveckling. Det har inneburit att arbetsmarknaden för ungdomar nästan eliminerats. Sam- tidigt finns det stora brister i gymnasieskolans förutsättningar. Gymnasieskolan ska vara till för alla ungdomar som alla program ska ge allmän behörighet för högskolestudier, vilket i stället leder till en orättfärdig utslagning av många elever. Ekono- miska åtstramningar i kommunerna har dessutom lett till ytter- ligare svårigheter att ge det stöd som krävs för att alla elever ska kunna leva upp till de krav som ställs. För att ge elever reell möjlig- het till goda val måste skolans uppgift att ge kvalitativ vägledning öka. Vid reform blev gymnasieskolan i formell mening sam- manhållen. All utbildning blev med undantag av det Individuella programmet i princip treårig. Klyftan mellan teoretisk och praktisk gymnasieutbildning skulle minska. Avsikten var också att den sociala snedrekryteringen skulle minska. Resultatet har blivit att de naturvetenskapliga och samhällsvetenskapliga programmen har blivit de största. Klyftan mellan könen är fortfarande framträdande framför allt i de icke studieförberedande programmen. Det Indivi- duella programmet har efter införandet av det nya teknikprogram- met blivit det näst största och omfattar av förstaårseleverna.