sou · GQB360d3 · 2003-01-01 00:00:00 — Skyldigheter som gäller enligt 19 – 21, 23 första stycket 5, 23 a, 23 b, 24, 26, 28, 29, 32 – 36 §§ telelagen (1993:597) eller föreskrifter som meddelats med stöd av 22 § samma lag, skall gälla till dess att den myndighet som regeringen bestämmer fattat beslut enligt 7 kap. 15 § denna lag. Bestämmelsen genomför artikel 7 i tillträdesdirektivet och artikel 16 i USO-direktivet. De skyldigheter som gäller enligt angivna bestämmelser skall fortsätta att gälla till dess en marknadsanalys genomförts och myndigheten avgjort om dessa skall upphävas eller bibehållas. Om skyldigheterna bibehålls skall de, oavsett om de gäller till följd av ett beslut eller till följd av en generell skyldighet i telelagen, där- efter anses meddelade genom beslut med stöd av denna lag. Operatörer av fasta allmänna telefonnät som har utsetts som företag med ett betydande inflytande på marknaden när det gäller att tillhan- dahålla fasta allmänna telefonnät och tjänster enligt a)bilaga I avsnitt 1 i och rådets direktiv /33/EG av om samtrafik inom telekommu- nikation i syfte att säkerställa samhällsomfattande tjänster och samverkan genom tillämpning av principerna om tillhanda- hållande av öppna nät eller b)och rådets direktiv direktiv /10/EG av om tillhandahållande av öppna nätverk (ONP) för taltelefoni och samhällsomfattande tjänster för tele- kommunikation i en konkurrensutsatt miljö, skall även i fortsättningen betraktas som anmälda operatörer i enlighet med och rådets förordning (EG) nr 2887/2000 av om tillträde till accessnät till dess att det förfarande för analys av marknaden som anges i 7 kap. 15 § har avslutats. Därefter skall de inte längre betraktas som anmälda opera- törer i enlighet med förordningen. Genom bestämmelsen genomförs artikel 27 i ramdirektivet. 8.Ärenden som före denna lags ikraftträdande har inletts hos en myn- dighet skall handläggas enligt bestämmelserna i denna lag, om inte annat följer av andra stycket. Har vid denna lags ikraftträdande på parts begäran inletts medling enligt 58 eller 59 § telelagen skall medlingen slutföras enligt äldre bestämmelser. 9.Sådana personuppgifter rörande en abonnent av fasta allmänt till- gängliga telefonitjänster, som har införts i en allmänt tillgänglig abonnentförteckning före det att denna lag trätt i kraft, får stå kvar i abonnentförteckningen om inte abonnenten meddelar annat efter att ha fått fullständig information i enlighet med 6 kap. 13 §. Genom bestämmelsen genomförs artikel 16 i kommunikationsdata- skyddsdirektivet. 14.1Förslaget till lag om ändring i lagen (1998:31) om standarder för sändning av TV-signaler I och med att lagen i vissa avseenden skall omfatta även digitala ljudradiosändningar bör lagens namn ändras till lag om standarder för sändning av radio- och TV-signaler. 1 § Denna lag genomför och rådets direktiv 2002/19/EG om tillträde till och samtrafik mellan elektroniska kom- munikationsnät och tillhörande faciliteter (tillträdesdirektiv), 2002/21/EG om ett gemensamt regelverk för elektroniska kommuni- kationsnät och kommunikationstjänster (ramdirektiv) och 2002/22/EG om samhällsomfattande tjänster och användares rättig- heter avseende elektroniska kommunikationsnät och kommunika- tionstjänster (direktiv om samhällsomfattande tjänster), i de delar de avser bestämmelser om tillämpning av standarder för sändning av ljudradio- och televisionssignaler. I denna paragraf hänvisades tidigare till direktivet 95/47/EG om tillämpning av standarder för sändning av televisionssignaler (TV- standarddirektivet). Detta direktiv har upphört i och med ikraft- trädandet av de nya direktiven om elektronisk kommunikation. Bestämmelserna från direktivet 95/47/EG återfinns numera i de ovan angivna direktiven, varför lagen bör hänvisa till dessa i de delar de innehåller bestämmelser om tillämpning av standarder för sändning av digitala ljudradio- och televisionssignaler. 2 § I lagen finns bestämmelser om standarder för TV-tjänster som sänds i bredbildsformat, har hög upplösning eller använder digitala sändningssystem samt om system för villkorad tillgång till digitala ljudradio- och televisionssändningar till allmänheten. Paragrafen har ändrats med anledning av att det i artikel 6.1 i till- trädesdirektivet anges att medlemsstaterna skall säkerställa att vissa villkor tillämpas när det gäller villkorad tillgång till digitala radio- och televisionssändningar till tittare och lyssnare inom gemen- skapen, oavsett överföringssätt. Bestämmelsen har behandlats i avsnitt 10.4.2. Användning av vissa sändningsstandarder 3 § Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om att det vid sändning av TV-tjänster och program till allmänheten skall användas vissa sändningsstandarder. Föreskrifterna får gälla sändningar som görs i bredbildsformat med 625 linjer, har hög upplösning eller är helt digitala. Föreskrifterna får gälla oavsett om det rör sig om sändning genom tråd, över satellit eller från sändare på jordytan. Om TV-tjänster och program i bredbildsformatet 16:9 tas emot och sänds vidare i allmänna elektroniska kommunikationsnät som inrättats för distribution av digitala televisionstjänster, skall de sändas vidare i detta format. Bestämmelsen har tidigare innehållit en begränsning beträffande vidaresändning av TV-tjänster i bredbildsformat till vidaresänd- ningar i kabelnät. Någon sådan begränsning medges inte av tillträ- desdirektivet. Ändringen innebär att skyldigheten att vidaresända TV-program och andra tjänster gäller generellt för alla nät för elektronisk kommunikation i vilka det distribueras televisionspro- gram till allmänheten. I nuvarande lydelse av denna paragraf, andra stycket, andra meningen har det funnits ett undantag för sådana kabelnät som från en huvudcentral betjänar färre än 2 000 bostäder. Någon möjlighet att göra ett sådant undantag i nationell lagstift- ning återfinns inte i tillträdesdirektivet. Bestämmelsen anknyter till formuleringen i artikel 4.2 i tillträdesdirektivet. I denna artikel används begreppen TV-tjänster och program. Vad som menas i andra stycket med att ett nät inrättats för distribution av digitala televisionstjänster framgår inte av direktivet. Enligt vår mening bör begreppet tolkas relativt vidsträckt. inrättats för distribution av digitala televisionstjänster skall sålunda anses inbegripa såväl nät som ursprungligen uppförts för detta ändamål och nät som senare ändrats för att kunna distribuera sådana tjänster. Skyldigheten att vidaresända TV-tjänster och pro- gram i bredbildsformatet 16:9 gäller endast för digitala nät och sändningar. Bestämmelsen har behandlats i avsnitt 10.4.2. Utrustning och tjänster för villkorad tillgång till digitala ljud- radio- eller TV-tjänster Underrubriken har i konsekvens med utvidgandet av tillämpnings- området erhållit ny lydelse. 6 § Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela de föreskrifter med avseende på den tekniska funktions- förmågan som behövs för att digitala ljudradio- och TV-tjänster som använder system för villkorad tillgång skall kunna överföras i nät för elektronisk kommunikation. Paragrafen har formulerats om mot bakgrund av det utvidgade tillämpningsområdet av tillträdesdirektivet till att avse regler även kring system för villkorad tillgång till digitala radiosändningar. angavs att föreskrifterna fick gälla överföring i kabelnät. Detta har i stället angivits till nät för elektronisk kommunikation, med vilket avses nät vari distribueras radio- eller televisionspro- gram till allmänheten. 7 § Den som driver system för villkorad tillgång, oavsett överförings- sätt, och som tillhandahåller tjänster som avser tillträde till digitala ljudradio- och televisionstjänster och vars tillträdestjänster program- företag är beroende av för att nå varje grupp av potentiella tittare eller lyssnare, skall på skäliga, rimliga och icke-diskriminerande villkor erbjuda alla programföretag de tekniska tjänster som möjliggör att pro- gramföretagens digitalt överförda sändningar kan tas emot av tittare eller lyssnare som getts tillgång till dessa tjänster med hjälp av avko- dare som administreras av tjänsteoperatörerna. Den som driver system för villkorad tillgång skall föra separata räkenskaper för den verksam- het som gäller deras roll som leverantörer av system för villkorad till- gång. Paragrafen är omformulerad med utgångspunkt i Bilaga 1, Del 1 b) tillträdesdirektivet. Ändringen innebär i huvudsak ingen saklig änd- ring, men med den nya formuleringen vänder sig bestämmelsen generellt till den som driver system för villkorad tillgång. Bestäm- melsen om skyldighet att föra separata räkenskaper återfanns tidi- gare i 9 § denna lag. Den har behandlats i avsnitt 10.4.2. 8 § När innehavaren av en immateriell rättighet till ett system för villkorad tillgång till digitala ljudradio- eller TV-tjänster upplåter licenser till licenstagare för tillverkning av systemet, skall licenserna upplåtas på skäliga, rimliga och icke-diskriminerande villkor. Det som gäller för ett system för villkorad tillgång till digitala ljudradio- eller TV-tjänster gäller också för en produkt för villkorad tillgång till samma tjänster. Innehavaren av rättigheten får vid upplåtelse av licenser för till- verkning inte ställa villkor som förbjuder, hindrar eller motverkar att en och samma produkt innehåller 1.ett standardiserat gränssnitt som möjliggör anslutning av flera andra tillgångssystem, eller 2.särskild utrustning för ett annat tillgångssystem. Eftersom bestämmelserna skall gälla system för villkorad tillgång både för digitala ljudradio- och televisionssändningar behöver para- grafen ändras. Paragrafen är delvis omformulerad med utgångs- punkt i Bilaga 1, Del 1 c) tillträdesdirektivet. Bestämmelsen har behandlats i avsnitt 10.4.2. Bestämmelsen har inarbetats i 7 §. Möjligheten att föreskriva en skyldighet för programföretag att tillhandahålla en prislista fanns tidigare i artikel 4 c) andra stycket TV-standarddirektivet. Någon motsvarighet återfinns inte i de nya direktiven om elektronisk kommunikation, varför bestämmelsen utgår. SOU 2002:60 Övriga författningsförslag 15 § Om en näringsidkare bryter mot någon av bestämmelserna i 3 § andra stycket, 5 § första stycket, 7 eller 8 § eller mot föreskrif- ter som meddelats med stöd av 3 § första stycket, 4 §, 5 § andra stycket eller 6 § får tillsynsmyndigheten förelägga näringsidkaren att följa bestämmelsen. Sådana förelägganden får förenas med vite. Innan tillsynsmyndigheten beslutar om ett sådant föreläggande med anledning av en överträdelse av 7 eller 8 § skall den samråda med . Paragrafen har endast ändrats som en följd av att nuvarande 10 § upphör att gälla. Denna lag träder i kraft . 14.2Förslaget till förordning om ändring i förordningen (1998:32) om standarder för sändning av TV- signaler I och med att förordningen i vissa avseenden skall omfatta även digitala ljudradiosändningar bör förordningens namn ändras till förordning om standarder för sändning av radio- och TV-signaler. 1 § Denna förordning innehåller närmare föreskrifter enligt lagen (1998:31) om standarder för sändning av radio- och TV-signaler. Ändringen föranleds av att lagens namn ändras. 2 § Radio- och får meddela föreskrifter om 1.användning av vissa sändningsstandarder med stöd av 3 § första stycket lagen (1998:31) om standarder för sändning av radio- och TV-signaler, 2.viss utrustning för TV-mottagare med stöd av 4 § i lagen, 3.utrustning för villkorad tillgång till digitala TV-tjänster med stöd av 5 § andra stycket i lagen, 4.den tekniska funktionsförmågan hos system för villkorad tillgång till digitala ljudradio eller TV-tjänster med stöd av 6 § 5.kostnader för provtagning och undersökning av prover med stöd av 14 § i lagen. Radio- och får också meddela föreskrifter för verk- ställighet av lagen (1998:31) om standarder för sändning av radio- och TV-signaler. Paragrafens första punkt och andra stycke har justerats med anled- ning av att lagens namn ändrats. Fjärde punkten har ändrats som en följd av att 6 § i lagen utvidgats till avse även system för villkorad tillgång till digitala ljudradiosändningar. 3 § skall utöva tillsyn över efterlevnaden av 5 § första stycket lagen (1998:31) om standarder för sändning av radio- och TV-signaler samt av de föreskrifter som meddelats med stöd av 4 § och 5 § andra stycket den lagen. Radio- och skall utöva tillsyn över efterlevnaden av övriga föreskrifter i lagen och de övriga föreskrifter som meddelats med stöd av denna. Följdändring i första stycket med anledning av att 10 § lagen upp- hör att gälla och att lagen fått nytt namn. Denna förordning träder i kraft . Som framgår av betänkandet står vi bakom det där framlagda för- slaget i dess grundläggande principer och även väsentligen dess lös- ningar av enskilda frågor. Vi vill emellertid understryka vad som framhålls där beträffande den tidspress under vilken arbetet bedri- vits och att detta har medfört att underlag för den slutliga texten ofta har tillställts oss på ett så sent stadium, att vi inte kunnat granska underlaget i detalj eller på djupet kunna analysera alla slut- satser så som vore önskvärt. Vi har också i några frågor en annan mening än den som uttrycks i betänkandet. En del av detta arbete har vi nödgats låta anstå till remissförfarandet. Vi vill dock redan nu redovisa vår uppfattning i några frågor som vi anser särskilt be- tydelsefulla. Syften och mål med lagen om elektronisk kommunikation; 1 kap. 1 § Det finns två särskilda intressen som inte ryms inom de två hu- vudmål som anges i 1 kap. 1 §, nämligen yttrande- och informa- tionsfriheten samt allmän ordning och säkerhet. Även dessa två bör inordnas i en proportionerlig avvägning, vari ingår att deras berätti- gade särställning beaktas i tillräcklig grad. Vi anser att proportiona- litetsprincipen och icke-diskrimineringsprincipen bör gälla för alla åtgärder enligt lagen, varför regeln i 7 kap. 2 § bör framgå redan i 1 kap. 1 § och omfatta samtliga intressen som skall beaktas vid lagens tillämpning. I allmänmotiveringen till 3 kap. talas om en intresseavvägning som myndigheten skall göra vid frekvenstilldelning. Vad som an- förs där synes inte avspeglas i portalparagrafen. Det är nämligen oklart om yttrandefrihetsintressen skall ingå i avvägningen eller inte. Enligt vår mening är knappast all verksamhet som bedrivs i radiospektrum grundlagsskyddad. samheten bedrivs i princip i särskilda band avsedda för rundradio. Därför menar vi att dessa intressen inte bör få betydelse vid all till- ståndsgivning. Intresset av yttrande- och informationsfrihet skall ha ett försteg vid radioanvändning som rör sådan verksamhet samt vid frekvensplanering, dock inte nödvändigtvis i varje enskilt till- ståndsärende. Vi menar också att portalparagrafen eller i vart fall motiveringen som ledning för tillämpningen bör innehålla en exemplifierande vägledning i fråga om de mer detaljerade ändamål för vilka åtgärder i lagen kan vidtas. Vi har till utredningen som exempel på detta lämnat in ett förslag till lydelse av 1 kap 1 §. Vi har framfört under utredningen att samtrafikskyldigheten bör anges generellt i lag för dem som kontrollerar slutanvändarnas till- träde där det behövs för att alla slutanvändare skall nå varandra. Detta kan ske med stöd av art. 5.1 i tillträdesdirektivet. Att det är nödvändigt framgår av de många samtrafiktvister som kommer till PTS. Utan den skyldigheten kommer de operatörer som kontrolle- rar slutanvändarnas tillträde att kunna stänga av samtrafiken med vissa operatörer så snart den nya lagen träder ikraft. Att så kommer att ske kan antas utifrån de försök därtill som har skett . Med en generell samtrafikskyldighet blir presumtionen att samtrafikskyldighet är nödvändig för att slutanvändarna skall nå varandra, vilket blir ett skydd för små operatörer som annars inte kan ta sig in på marknaden genom förhandlingar med de större operatörerna. Om skyldigheten inte är angiven generellt i lag blir det myndigheten som i varje enskilt fall skall visa att samtrafikskyl- dighet är nödvändig för att slutanvändarna skall nå varandra. Detta innebär en klart försvagad ställning för små operatörer. Det finns stor sannolikhet för att vissa delar av kommunikationerna kommer att upphöra att fungera kort efter att lagen träder ikraft. Ett åläg- gande enligt 4 kap. 8 § i varje enskilt fall kan komma att förhalas och därmed fördröja att fungerande kommunikationer åter kommer i gång. Samtrafiken fungerar inte utan ingripanden från myndigheten. Det framgår av de tvister som pågår. skulle lösas på frivillig väg såsom anges i utredningens text, strider mot de erfarenheter vi har av tillämpningen av nuvarande lag . Inte ens att skyldigheten har följt direkt av lag har således lett till en alltigenom fungerande samtrafiksituation. Att i det läget ta bort den generella samtrafikskyldigheten anser vi vara olyckligt. Den som anser att medverkan till samtrafik är onödig för det angivna syftet kan alltid vägra medverka och få tvisten löst på något av de i lagen anvisade vägarna, varav åtminstone en ger möj- lighet till att överklaga. Vi saknar underlag för att nu instämma i bedömningen att den fö- reslagna lagen ger de instrument som behövs för att tvinga fram erforderlig information för arbetet med LRIC - modellen. Vilka skäl som ligger bakom utredningens ståndpunkt att modellen inte skall bestämmas i lag framgår inte, ej heller redovisas några skäl för PTS ståndpunkt i det till utredningen överlämnade förslaget. Frå- gan är emellertid av stor betydelse för förutsebarheten på markna- den. Arbetet med införande av en ny modell är också mycket kost- samt för såväl staten som operatörerna. Om man, vilket blir konse- kvensen av utredningens inställning, lämnar frågan om modellen öppen för rättstillämpningen, bör det mot bakgrund av detta över- vägas om något arbete över huvud taget skall inledas. Möjligheter att återkalla tillstånd I lagförslaget (3 kap. 11–12 §§) beskrivs möjligheterna att återkalla tillstånd för radioanvändning. I 11 § beskrivs inledningsvis två fall då återkallelse kan bli aktuell, nämligen när radioanvändningen strider mot tillståndsvillkoren och när tillståndet utnyttjas i mindre omfattning än vad som följer av villkoren. För att myndigheten skall kunna återkalla tillstånden i dessa fall finns ett antal kriterier och moment som måste uppfyllas. För återkallelse krävs enligt för- slaget: två omgångar med förelägganden som ger tillståndshavaren möjlighet att rätta till det som brister, att överträdelsen inte är av mindre betydelse, att det inte finns särskilda skäl som talar mot återkallelse och att ändamålet med föreläggandet inte kan tillgodoses genom ändrade villkor. I nu gällande regler för återkallelse (13–14 §§ LRK) finns bl.a. samma två fall som i lagförslaget då återkallelse kan bli aktuell. För de två fallen finns dock, till skillnad från utredningens lagförslag, olika kriterier för när återkallelse skall få ske. För återkallelse vid användning som strider mot villkoren krävs: ett föreläggande (13 § andra stycket LRK) och att överträdelsen inte är av mindre betydelse (13 § första stycket 1 LRK). I förarbetena (prop. 1992/1993:200 s 226) sägs också att återkal- lelse i detta fall inte hindrar att ett nytt tillstånd utfärdas med änd- rade villkor och att detta innebär en möjlighet att i stället för åter- kallelse ändra tillståndsvillkoren. Att i första hand pröva om till- ståndsvillkoren kan ändras är dock inte något krav för återkallelse enligt lagtexten. Återkallelse när tillståndet inte används i den omfattning som svarar mot tillståndsvillkoren (13 § första stycket 2 LRK) får enligt gällande lag ske om användningen har varit av betydligt mindre omfattning än vad som är tillåtet, särskilda skäl inte talar mot återkallelse, ett nödvändigt medgivande som krävs för vissa utsändningar har upphört, det inte är tillräckligt att villkoren ändras. I utredningen sammanförs således kriterierna för de två olika fallen, vilket gör att återkallelsemöjligheterna, särskilt vad gäller villkors- brott, begränsas. Att kunna återkalla tillstånd som inte används på det sätt som det är tänkt när tillståndet beviljades är en förutsätt- ning för att radiospektrum skall kunna förvaltas effektivt. Den en- skilde tillståndshavaren skall visserligen ha ett fullgott skydd för sin rätt att använda sina tilldelade frekvenser för sin verksamhet utan att tillstånd och villkor rubbas på ett sätt som inte går att förutse. Som beskrivs i prop. 1992/93:200 s 225 finns det dock omständig- heter som kan föranleda ingrepp. Det torde knappast kunna resas några betänkligheter från rätts- säkerhetssynpunkt mot att en tillståndshavare måste lämna ett till- stånd ifrån sig när denne – trots att villkoren varit kända från till- ståndstidens början och trots två uppmaningar till rättelse – fortlö- pande bryter mot villkor som utgör en förutsättning för att till- ståndet att bruka frekvensutrymmet överhuvud taget har medde- lats. De förutsättningar som gäller för återkallelse av tillstånd är därför tillräckliga. Att införa så många krav för återkallelse vid villkorsbrott är hel- ler inte nödvändigt enligt EG-rätten. För att följa de krav som ställs i auktorisationsdirektivet, art. 10:5 är det tillräckligt med två inle- dande föreläggandena samt bedömningen att villkorsbrottet inte är av mindre betydelse, vilket garanterar proportionaliteten. Att ge tillståndshavaren ytterligare möjligheter att behålla sitt tillstånd under fortsatta villkorsöverträdelser är således inte nödvändigt en- ligt direktivet, utan torde vara ägnat att försvåra en ändamålsenlig frekvensförvaltning och därmed snarare strida mot den strävan ef- ter en effektiv användning av radiofrekvenser som uttalas i denna och andra EG-rättsakter. Några skäl som skulle motivera detta är svåra att finna och anges heller inte i motiven till förslaget. När det gäller tillståndshavare som bryter mot tillståndsvillkoren bör det därför inte införas krav på att det inte finns särskilda skäl för återkallelse. Inte heller borde ändring av villkor som första- handsalternativ vara en förutsättning för återkallelse vid villkors- brott. Även för nummeråterkallelse krävs flera moment för återkallelse bl.a. att särskilda skäl inte skall tala mot återkallelse. Vad som avses med särskilda skäl förklaras inte. Även reglerna för nummeråter- kallelse försvårar därför en rationell och effektiv resursanvändning, till synes i onödan och i vart fall utan att orsaken anges. Utredningen föreslår i 3 kap. 8 § tredje stycket en möjlighet att i tillstånd för digital radio tillåta annan radioanvändning i av det digitala frekvensutrymmet, om det inte inverkar menligt på konkurrensen. För att tillgodose konkurrensintresset borde dessa tillstånd enligt vår mening fördelas på samma sätt som andra radiotillstånd där efterfrågan på frekvenser överstiger till- gången, nämligen genom allmän inbjudan. Med tanke på att ett inbjudningsförfarande för grundlagsskyddad verksamhet kräver särskilda former behöver en modell för sådant inbjudningsförfa- rande utredas noggrant. Utredningen har av flera skäl inte haft möjlighet att nu göra en sådan utredning. Vi vill i vart fall hävda att en sådan utredning bör komma till stånd , helst för bedöm- ning inom ramen för det nu pågående lagstiftningsarbetet. Till dess kan det godtas att en regel av det slag som föreslås i 3 kap 8 § införs så länge det står helt klart att konkurrensintresset har företräde framför tillståndshavarens intresse av att använda sina frekvenser för annat än digital rundradioverksamhet. USO-direktivet, art 34, föreskriver ett förfarande för tvistlösning för konsumenters USO-tvister. Kraven på förfarandet är att det skall vara enkelt, offentligt, rättvist och snabbt till låg kostnad och utanför domstol. Som utredningen uppmärksammat, kräver förslaget att () skulle avgöra sådana tvister, änd- ringar av myndighetens befogenheter. Förutom vad som nämns i betänkandet torde krävas att ARN:s beslut görs bindande för par- terna.