sou · GQB370d3 · 2003-01-01 00:00:00 — Hänvisningen till 11 § innebär att reglerna om tystnadsplikt även skall omfatta en ordningsvakt som förordnats enligt denna lag. Bestämmelsen anger att de allmänna principer som gäller för polisingripanden också gäller en ordningsvakt som tjänstgör med stöd av försökslagen. Innebörden av 8 § polislagen (1984:387) har behandlats i avsnitt 18.2.2. Det skall framhållas att ingripanden som inte begränsar någon grundläggande rättighet och inte är specialreglerad, t.ex. olika former av tillsägelser kan grundas direkt på bestämmelsen i 8 § polislagen. Detta gäller även en ordningsvakt som tagits i anspråk enligt försökslagen. De i paragrafen angivna bestämmelserna gäller även en ordnings- vakt som förordnats att biträda polisen. Ordningsvaktens uppgifter och befogenheter med anledning av de angivna lagrummen behandlas i avsnitt 18.5.10. Bestämmelserna har kommenterats i avsnitt 18.5.10. För ordningsvakten skall gälla detsamma som för en polisman till följd av de i paragrafen angivna bestämmelserna. Med anledning av att ordningsvakten föreslås få utökade befogenheter och därmed utökade arbetsuppgifter krävs för att uppgifterna skall kunna utföras att ordningsvakten får befogenhet att använda våld enligt 10 § polislagen. Hänvisningen till 10 § första stycket punkterna 1, 3, 6 och 7 innebär att ordningsvakten ges rätt att i den mån andra medel är tillräckliga och det med hänsyn till omständigheterna är försvarligt använda våld för att genomföra en tjänsteåtgärd under vissa omständigheter. Dessa omständigheter är om han möts av våld eller hot om våld (punkt 1), om det är fråga om att avvärja en straffbelagd handling eller en fara för liv, hälsa eller värdefull egendom eller för omfattande skada i miljön (punkt 3), avspärra, tillstänga eller utrymma byggnad, rum eller område, biträda någon i myndighetsutövning med en sådan eller någon liknande åtgärd eller vid exekutiv förrättning enligt vad som är föreskrivet därom (punkt 6) eller om åtgärden i annat fall är oundgängligen nödvändig för den allmänna ordningens eller säkerhetens upprätthållande och det är uppenbart att den inte kan genomföras utan våld (punkt 7). Hänvisningen till 13 a § medför att ordningsvakten, när det är nödvändigt för att ordningen eller säkerheten skall kunna upprätthållas, skall få möjlighet att avvisa eller avlägsna en person som försöker tränga in på ett område eller i ett utrymme till vilket tillträde förbjudits med stöd av polislagen eller annan författning. Detsamma gäller beträffande den som vägrar lämna ett sådant område eller utrymme, eller som inte följer en enligt polislagen meddelad anvisning att följa viss väg. För ordningsvakten skall gälla vad som gäller för en polisman till följd av de i paragrafen angivna bestämmelserna. En begränsning föreligger dock för ordningsvakten och det är att ordningsvakten inte får företa några åtgärder enligt de angivna lagrummen utan föregående beslut av polismyndigheten. Genom hänvisningen till 13 b § ges ordningsvakten befogenhet att avvisa eller avlägsna deltagare och åskådare efter att polismyndigheten med stöd av 2 kap. 22 § eller 23 § ordningslagen (1993:1617) beslutat ställa in eller upplösa en allmän sammankomst eller en offentlig tillställning om det behövs för att syftet med beslutet skall kunna uppnås. Genom hänvisningen till 21 § polislagen ges ordningsvakten befogenhet att företa husrannsakan i vissa nödsituationer t.ex. då det finns anledning anta att någon avlidit, är medvetslös eller oförmögen att kalla på hjälp. Detsamma gäller för efterspaning av någon som är försvunnen om denne kan antas behöva hjälp. Hänvisningen till 23 § polislagen ger ordningsvakten befogen- heter i situationer då det av särskilda skäl anses föreligga risk för att ett brott, som innebär allvarlig fara för liv eller hälsa eller för omfattande förstörelse av egendom, kommer att begås. I syfte att avvärja brottet eller bereda skydd mot det får ordningsvakten bereda sig tillträde till hus, rum eller annat ställe i syfte att söka efter sprängmedel, vapen eller något annat farligt föremål. En ordningsvakt får vidare under samma förutsättningar avstänga, utrymma eller förbjuda tillträde till ett hus, rum eller annat ställe, meddela förbud mot flyttande av visst föremål eller mot trafik med visst kommunikationsmedel eller vidta någon annan sådan åtgärd. Ordningsvakten får även kroppsvisitera den som uppehåller sig på platsen för att söka efter ett farligt föremål. Som angavs inledningsvis får ordningsvakten inte företa någon av de angivna åtgärderna utan föregående beslut av polismyndighet. Bestämmelserna behandlas i avsnitt 18.5.10. Bestämmelsen som behandlas i avsnitt 18.5.10 ger ordningsvakten möjlighet att avvisa eller avlägsna deltagare i en folksamling efter att polismyndigheten fattat beslut med stöd av 13 c § polislagen. Av 13 c § polislagen framgår att om en folksamling, som inte är en allmän sammankomst eller offentlig tillställning enligt ordnings- lagen (1993:1617), genom sitt uppträdande stör den allmänna ordningen eller utgör en omedelbar fara för denna, får deltagarna i folksamlingen avvisas eller avlägsnas från det område eller det utrymme där de befinner sig om det är nödvändigt för att ordningen skall kunna upprätthållas. En förutsättning för att ordningsvakten skall få avvisa eller avlägsna deltagare i folksamling är att polismyndigheten först fattat beslut om att ordningsvakten får utföra åtgärderna. Bestämmelsen behandlas i avsnitt 18.5.10. Bestämmelsen ger möjlighet för en ordningsvakt att göra avspärrningar, förbjuda tillträden till områden och anvisa deltagare i en folksamling att följa viss väg efter att polismyndigheten fattat beslut därom i enlighet med vad som sägs i 24 § polislagen (1984:387). Av 24 § polislagen framgår att polismyndigheten i samband med allvarliga störningar av den allmänna ordningen eller säkerheten, om det är nödvändigt för att ordningen eller säkerheten skall kunna upprätthållas, får förbjuda tillträde till visst område eller utrymme. Detsamma gäller om det finns risk för sådana störningar. Av andra stycket i 24 § framgår att under samma förutsättningar som anges i första stycket får polismyndigheten anvisa deltagare i en folksamling att följa en viss väg. Ordningsvakten får utföra de åtgärder som fordras för verkställighet av polismyndighetens beslut. Detta innebär att ordningsvakten får göra avspärrningar, förbjuda tillträden till områden och anvisa deltagare i en folksamling att följa viss väg. En förutsättning för att ordningsvakten skall få utföra åtgärderna är att polismyndigheten i det enskilda fallet fattat ett beslut om att ordningsvakten får genomföra dem. Paragrafen har kommenterats under avsnitt 18.5.9. Bestämmelsen innebär att ordningsvakten får biträda polisen med att utföra de åtgärder som krävs för att verkställa ett beslut avseende åtgärder som avses i lagrummet. En sådan åtgärd kan vara att spärra av en brottsplats. En förutsättning för att ordningsvakten skall få utföra åtgärderna är att polismyndigheten i det enskilda fallet fattat ett beslut om att ordningsvakten får utföra dem. Paragrafen kommenteras under avsnitt 18.5.9. De trafikuppgifter som avses i lagrummet kan vara t.ex. i förväg beordrade trafikkontroller. Ordningsvakten skulle kunna utföra vissa enklare göromål i samband med exempelvis hastighets-, förar- eller fordonskontroller. Det kan även röra sig om trafikdirigering i samband med offentlig tillställning och allmän sammankomst. Här skulle man kunna använda sig av ordningsvakter för att ge anvisningar för trafiken. Enligt 2 kap. 3 § trafikförordningen (1998:1276) skall en trafikant lyda en polismans anvisning för trafiken. Enligt samma lagrums andra stycke gäller detta även anvisningar av någon annan person som av en myndighet förordnats att övervaka trafiken, ge anvisningar för denna eller utföra punktskattekontroll. Enligt den nu föreslagna paragrafen ges polismyndigheten rätt att förordna ordningsvakt som utför trafikövervakningstjänst att ge anvisningar för trafiken. En trafikant skall därför lyda anvisningar för trafiken från en ordningsvakt som innehar ett sådant förordnande. Genom att en ordningsvakt som förordnats enligt 1 § denna lag får ett eller flera län till sitt arbetsområde kan denne utföra arbetsuppgifter inom ett större område. Regeln tydliggör att ordningsvakten får transportera en person som omhändertagits med stöd av lag till polisen. En förutsättning är dock att polismyndigheten först fattat beslut om att ordningsvakten får vidta denna åtgärd. Bestämmelsen behandlas i avsnitt 18.5.9. Paragrafen ger bestämmelser om hur överklaganden av beslut rörande förordnande, återkallelse och avstängning skall ske. 20.2Förslag till lag om försöksverksamhet angående överlämnande av hittegodsverksamhet till en hittegodsbyrå Utredningens överväganden avseende förslagen i denna del behandlas i kap. 7.4. Genom bestämmelsen får polismyndighet i de län som regeringen bestämmer överlämna hittegodsverksamheten till annan utförare. Eftersom uppgiften kan anses innebära myndighetsutövning fordras lagstöd för överlämnande enligt 11 kap. 6 § tredje stycket regeringsformen. Paragrafen innehåller även definitionen av hittegodsbyrå. Tillstånd fordras för att få bedriva hittegodsverksamhet. skall vara tillståndsmyndighet. Denna paragraf anger när tillstånd skall beviljas. Lämpligen bör kontroller av den sökandes laglydighet göras genom kontroller i misstankeregistret, belastningsregistret och vägtrafikregistrets del för körkortsregistrering. I övrigt får regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer genom vad som anges i 11 § meddela närmare föreskrifter i frågan. skall vara polismyndigheten i det län där hittegodsverksamheten skall bedrivas. Denna paragraf ger polismyndigheten rätt att återkalla tillståndet om den som bedriver hittegods enligt denna lag missköter verksamheten. Närmare föreskrifter härom får enligt bestämmelsen i 11 § meddelas av regeringen eller av den myndighet regeringen bestämmer. Genom bestämmelsen i denna paragraf anges att vad som stadgas angående polismyndighet enligt uppräknade bestämmelser i lagen (1938:121) om hittegods skall gälla även den som enligt denna lag bedriver hittegodsverksamhet. Vad dessa bestämmelser innebär redovisas under avsnitt 7.1. Det är även lämpligt att vad som är stadgat om polismyndighet, polisen och befattningshavare inom polisen i kungörelsen (1938:677) med vissa föreskrifter rörande polismyndighets befattning med hittegods även skall gälla för den som driver hittegodsbyrå. Innebörden av dessa bestämmelser redovisas på samma sätt under avsnitt 7.1. Genom denna bestämmelse får polismyndigheten insyn i hittegodsverksamhet som bedrivs av sådan hittegodsbyrå som anges i 1 §. Det har i lagtexten klargjorts att polismyndigheten skall kunna ålägga en hittegodsbyrå att regelbundet sända in uppgifter vilket bör kunna innebära att polisens arbetsuppgifter i detta avseende kan handläggas rationellt. Syftet med denna bestämmelse är att tillförsäkra polismyndigheten en möjlighet att bedriva registerspaning i hittegodsregistret. Enligt denna paragraf skall polismyndigheten vara tillsyns- myndighet. Närmare föreskrifter angående tillsynen får enligt 11 § meddelas av regeringen eller av den myndighet som regeringen bestämmer. För att polismyndigheten på ett effektivt sätt skall kunna utöva tillsynen ges myndigheten genom denna bestämmelse rätt att utfärda förelägganden som kan förenas med vite. Genom denna bestämmelse får den som bedriver hittegods- verksamhet rätt till sådant gods som varken den ursprunglige ägaren eller upphittaren gör anspråk på. Genom denna bestämmelse bemyndigas regeringen, eller den myndighet som regeringen bestämmer, att meddela föreskrifter om kriterierna för beviljande av tillstånd och återkallelse av tillstånd. Vidare omfattar bestämmelsen ett bemyndigande även avseende frågor om tillsynen. Lämplig myndighet att meddela sådana föreskrifter kan vara . beslut enligt denna försökslag får överklagas hos allmän förvaltningsdomstol. Prövningstillstånd krävs vid överklagande till kammarrätten. 20.3Förslag till lag om ändring i lagen (1957:259) om rätt för kommun att ta ut avgift för vissa upplåtelser av offentlig plats m.m. Ändringen är föranledd av att 3 kap. 2 § andra stycket 2 ordnings- lagen upphävs. 20.4Förslag till lag om ändring i lagen (1966:742) om hotell- och pensionatrörelse Utredningens överväganden avseende förslagen i denna del behandlas i kap. 4.4. 2, 3, 5, 6, 8, 9, 19, 20 §§ Ändringarna är föranledda av att kommunen, i stället för polismyndigheten, skall vara tillståndsmyndighet. Dessutom föreslås vissa språkliga ändringar. Ändringarna i 5 och 8 §§ angående underrättelse till vissa kommunala nämnder föreslås utgå då det saknas behov av sådana bestämmelser i lagtexten när kommunen är tillståndsmyndighet. Man får förutsätta att kommunikation sker inom kommunen. Om kommunen skall vara tillståndsmyndighet framstår det som mest lämpligt att den även är tillsynsmyndighet. För att kunna fullgöra denna uppgift måste kommunen få tillträde till hotell och pensionat. En rätt för kommunen att begära biträde av polis för att kunna genomföra tillsynen införs i paragrafen. En bestämmelse införs om att kommunen har rätt att ta ut avgift för tillståndsärendena. Mot bakgrund av att det kan vara svårt för mindre kommuner att upprätthålla kompetensen på detta område bör det finnas möjlighet för kommuner att samverka med varandra i denna fråga. En bestämmelse om rätt för en kommun att träffa avtal med en annan kommun om att helt eller delvis ombesörja kommunens uppgifter enligt lagen bör därför införas. Av samma skäl bör dessutom införas en bestämmelse om att en kommun får delegera beslutanderätten i frågan till en anställd i en annan kommun. Det kan däremot inte anses lämpligt att en kommun ges rätt att frånhända sig beslutsbefogenhet i frågan till en annan kommun. Varje enskild kommun skall således behålla det politiska och rättsliga ansvaret för den verksamhet de enligt lag har att sköta även om de anlitar en person som är anställd i en annan kommun. Det handlar inte om att flytta över det lagstadgade ansvaret från t.ex. en kommun till en annan. Syftet är i stället att anställda i andra kommuner vid behov skall kunna handlägga vissa ärenden eller ärendetyper och fatta de nödvändiga besluten i den delegerande kommunens namn. Kommunens beslut bör kunna överklagas till allmän förvaltnings- domstol. Prövningstillstånd skall fordras vid överklagande till kammarrätt. Paragrafens andra stycke föreslås upphävas då den avser överklagande av beslut enligt 13 § som upphävdes genom lag 1980:345. 20.5Förslag till lag om ändring i delgivningslagen (1970:428) Utredningens överväganden avseende förslagen i denna del behandlas i kap. 9.4. 23 och 29 a §§ Ändringarna är föranledda av att kronofogdemyndigheten, i stället för polismyndigheten, skall ansvara för stämningsmannaverksam- heten. Varje kronofogdemyndighet ansvarar för verksamheten inom sin region. Regionsindelningen framgår av 3 kap. 5 § förordning (1988:784) med instruktion för exekutionsväsendet. Ändringen är föranledd av att kronofogdemyndigheten skall ha ansvaret för stämningsmannaverksamheten. Dessutom föranleds ändringen av att det framstår som lämpligare att kronofogde- myndigheten, då stämninsmannadelgivning begärs av en enskild, kan låta inte bara en stämningsman utan även en kronofogde eller exekutiv tjänsteman vid kronofogdemyndigheten utföra uppdraget. Vidare är ändringen föranledd av att biträde för delgivning av handlingar i utlandet numera begärs av enligt KK (1933:618) ang. biträde av för delgivning av handlingar i utlandet och inte som tidigare av Utrikes- departementet. 20.6Förslag till lag om ändring i lagen (1976:206) om felparkeringsavgift Utredningens överväganden avseende förslagen i denna del behandlas i kap. 11.4. och 12.4. 5, 8, 9 § Ändringarna är föranledda av att polisman inte längre skall ha rätt att utfärda parkeringsanmärkning. Ändringen i 8 § tredje stycket är föranledd av att ett beslut av en kommun får överklagas enligt bestämmelserna i 10 kap. kommunallagen. Ändringen i första stycket är föranledd av att ett beslut av en kommun får överklagas enligt bestämmelserna i 10 kap. kommunallagen. Enligt paragrafens andra stycke skall andra beslut än vad som anges i första stycket få överklagas till länsrätt. Ändringen är föranledd av att beslutsbefogenheten flyttas från polismyndighet till kommunen. Den preklusionsbestämmelse som finns i paragrafen föreslås skall upphävas dels då det framstår som främmande att ha en sådan bestämmelse i förvaltnings- processen, dels då det gäller mål mellan en enskild och en myndighet. Ändringarna är föranledda av att kommunens beslut skall överklagas till allmän förvaltningsdomstol. Då det inte längre finns något behov av att skall administrera inbetalningarna av felparkeringsavgifterna föreslås bestämmelserna därom upphöra. Ändringen är föranledd av att kommunen ensam skall ansvara för felparkeringsärenden. 20.7Förslag till lag om ändring i lagen (1987:24) om parkeringsövervakning Utredningens överväganden avseende förslagen i denna del behandlas i kap. 12.4. 2, 3 och 4 §§ Ändringarna är föranledda av att kommunen ensam skall ansvara för parkeringsövervakningen inom kommunen. När det gäller förslaget avseende 4 § menar utredningen att det, mot bakgrund av polisens ansvar för ordning och säkerhet, kan finnas ett behov av samråd med anledning av händelser som beräknas kräva särskilda insatser i fråga om parkeringsövervakning. Mot bakgrund av att det kan vara svårt för mindre kommuner att upprätthålla kompetensen på detta område bör det finnas möjlighet för kommuner att samverka med varandra i denna fråga. En bestämmelse om rätt för en kommun att träffa avtal med en annan kommun om att helt eller delvis ombesörja kommunens uppgifter enligt lagen bör därför införas. Av samma skäl bör dessutom införas en bestämmelse om att en kommun får delegera beslutanderätten i frågan till en anställd i en annan kommun. Det kan däremot inte anses lämpligt att en kommun ges rätt att frånhända sig beslutsbefogenhet i frågan till en annan kommun. Varje enskild kommun skall således behålla det politiska och rättsliga ansvaret för den verksamhet de enligt lag har att sköta även om de anlitar en person som är anställd i en annan kommun. Det handlar inte om att flytta över det lagstadgade ansvaret från t.ex. en kommun till en annan. Syftet är i stället att anställda i andra kommuner vid behov skall kunna handlägga vissa ärenden eller ärendetyper och fatta de nödvändiga besluten i den delegerande kommunens namn. Ett förtydligande införs i paragrafen genom att det anges att parkeringsvakter som tas i anspråk för att biträda polismän vid fullgörande av trafikövervakningsuppgifter får dirigera trafiken. 20.8Förslag till lag om ändring i lagen (1988:868) om brandfarliga och explosiva varor Utredningens överväganden avseende förslagen i denna del behandlas i kap. 5.4. Ändringen är föranledd av att kommunen, på samma sätt som när det gäller tillstånd beträffande brandfarliga varor, skall vara tillståndsmyndighet beträffande explosiva varor i de fall där polismyndigheten är tillståndsmyndighet. Närmare bestämmelser om i vilka fall respektive polismyndigheten är tillståndsmyndighet beträffande explosiva varor regleras i förordning (1988:1145) om brandfarliga och explosiva varor. Som en följd av att kommunen skall vara tillståndsmyndighet i de ärenden där polismyndigheten är tillståndsmyndighet bör huvudregeln vara, på sätt som föreslås i paragrafen, att tillsynen på det lokala planet utövas av den eller de kommunala nämnder som svarar för räddningstjänsten. Dessa nämnder svarar för tillsynen i fråga om brandfarliga varor på det lokala planet om inte regeringen föreskriver annat. Mot bakgrund av att det kan vara svårt för mindre kommuner att upprätthålla kompetensen på detta område bör det finnas möjlighet för kommuner att samverka med varandra i denna fråga. En bestämmelse om rätt för en kommun att träffa avtal med en annan kommun om att helt eller delvis ombesörja kommunens uppgifter enligt lagen bör därför införas. Av samma skäl bör dessutom införas en bestämmelse om att en kommun får delegera beslutanderätten i frågan till en anställd i en annan kommun. Det kan däremot inte anses lämpligt att en kommun ges rätt att frånhända sig beslutsbefogenhet i frågan till en annan kommun. Varje enskild kommun skall således behålla det politiska och rättsliga ansvaret för den verksamhet de enligt lag har att sköta även om de anlitar en person som är anställd i en annan kommun. Det handlar inte om att flytta över det lagstadgade ansvaret från t.ex. en kommun till en annan. Syftet är i stället att anställda i andra kommuner vid behov skall kunna handlägga vissa ärenden eller ärendetyper och fatta de nödvändiga besluten i den delegerande kommunens namn. Förslaget innebär att kommunens beslut vad avser de tillstånds- ärenden som tidigare handlades vid polismyndigheten får överklagas på samma sätt som , nämligen hos . Dessutom bör, mot bakgrund av vad som anges i Europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna artikel 6 punkt 1 om rätt till domstolsprövning, en bestämmelse införas om rätt att överklaga beslut av till allmän förvaltningsdomstol. Prövningstillstånd skall krävas vid överkla- gande till kammarrätten. Ändringarna är föranledda av att kommunen skall vara tillsynsmyndighet även avseende det område där polismyndigheten är tillsynsmyndighet, dvs. även i fråga om explosiva varor. Dessutom bör, mot bakgrund av vad som anges i Europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna artikel 6 punkt 1 om rätt till domstolsprövning, en bestämmelse införas om rätt att överklaga beslut av till allmän förvaltnings- domstol. Prövningstillstånd skall krävas vid överklagande till kammarrätten. 20.9Förslag till lag om ändring i lagen (1988:870) om vård av missbrukare i vissa fall (LVM), förslag till lag om ändring i lagen (1990:52) med särskilda bestämmelser om vård av unga (LVU), förslag till lag om ändring i lagen (1991:1128) om psykiatrisk tvångsvård (LPT) och förslag till lag om ändring i lagen (1991:1129) om rättspsykiatrisk vård (LRV) Utredningens överväganden avseende förslagen i denna del behandlas i kap. 8.4. 45 § LVM, 43 § LVU, 47 § LPT och 27 § LRV Ändringarna innebär att begäran om biträde av polismyndigheten inte får begäras förrän försök gjorts att genomföra åtgärden utan sådant biträde. Om det kan antas att ett sådant försök är utsiktslöst, t.ex. då den som åtgärden avser tidigare i liknande situation uppträtt våldsamt, behöver en begäran om biträde inte föregås av ett sådant försök. Vid genomförandet av åtgärden med biträde av polismyndigheten skall personal från den som begär biträde eller personal från medverka. 20.10Förslag till lag om ändring i minerallagen (1991:45) Utredningens överväganden avseende förslagen i denna del behandlas i kap. 13.4. Staten skall, på samma sätt som , ha ansvaret för att stängsel eller annat sådant skydd anornas och bevaras kring övergivet gruvhål där stängselskyldighet inte föreligger för annan. gäller detta endast då fara föreligger för människor eller husdjur. Genom införandet av denna paragraf utvidgas ansvarsområdet till att avse även fara för andra djur än husdjur och till att avse egendom, t.ex. byggnader. Genom denna bestämmelse åläggs Bergsstaten ansvaret för genomförandet av sådana åtgärder. Det är att märka att det enligt 13 kap. 8 § samma lag finns ett bemyndigande för regeringen att meddela föreskrifter om skyddsåtgärder vid nedlagda gruvhål och om kontrollåtgärder till skydd mot ras och sättningar vid nedlagda gruvor. I den mån andra åtgärder än stängsling och annat sådan skydd erfordras får således regeringen meddela föreskrifter i frågan. 20.11Förslag till lag om ändring i lagen (1993:891) om indrivning av statliga fordringar