sou · GQB343d2 · 2003-01-01 00:00:00 — Läroanstalterna och utbild- ningarna finns angivna i en bilaga till studiestödsförordningen. Som exempel på eftergymnasiala yrkesutbildningar utanför den reguljära högskoleutbildningen där rätt till studiestöd föreligger kan nämnas flygledarutbildning och polisprogrammet vid . Vad gäller utbildning hos någon annan enskild utbildningsanord- nare än en folkhögskola eller en fristående gymnasieskola meddelar regeringen beslut om studiestöd först efter ansökan av utbildnings- anordnaren (3 § studiestödsförordningen). En sådan ansökan kan bifallas om utbildningen kan ingå i en examen som utbildnings- anordnaren får utfärda med stöd av lagen (1993:792) om tillstånd att utfärda vissa examina eller om den av regeringen bedöms mot- svara en utbildning som kan ingå i en högskoleexamen. En ansökan kan bifallas också i andra fall. Detta gäller dock bara om utbild- ningen bl.a. är ställd under statlig tillsyn (4 § studiestödsförord- ningen). Viss utbildning inom den kommunala vuxenutbildningen vuxenutbildning (komvux) består av grundläggande vuxenutbildning, gymnasial vuxenutbildning och påbyggnads- utbildning (11 kap. 1 § skollagen). Grundläggande vuxenutbildning syftar till att ge vuxna sådana kunskaper och färdigheter som de behöver för att delta i samhälls- Förbud mot diskriminering med anknytning till arbetslivet Den skall också syfta till att möjliggöra fortsatta studier (11 kap. 2 § första stycket skollagen). Gymnasial vuxenutbildning syftar till att ge vuxna kunskaper och färdigheter på en nivå som motsvarar den som utbildningen i gymnasieskolan skall ge (11 kap. 2 § andra stycket skollagen). Påbyggnadsutbildning syftar till att ge vuxna en sådan utbildning som leder till en ny nivå inom deras yrke eller till ett nytt yrke (11 kap. 2 § tredje stycket skollagen). Vuxenutbildning för utvecklingsstörda (särvux) syftar till att ge vuxna som är utvecklingsstörda kunskaper och färdigheter mot- svarande de som ungdomar kan få i den obligatoriska särskolan och på nationella eller specialutformade program i gymnasiesärskolan (12 kap. 1 § skollagen). I rapporten har man som yrkesutbildning inom vuxenutbild- ningen räknat sådan utbildning som är uttalat yrkesinriktad och där eleverna i övervägande grad följt icke-teoretiska kurser. Med personalutbildning avses enligt rapporten sådan utbildning som arbetsgivaren helt eller delvis bekostar. Sådan utbildning kan ta sig många olika former. Den kan bedrivas på olika nivåer och i olika sammanhang. Enligt rapporten tyder de undersökningar som har gjorts på att ungefär två av tre personer som deltar i personal- utbildning gör det inom det egna företagets lokaler. I andra hand bedrivs utbildningen genom något annat företag. Företag kan också köpa personalutbildning i det reguljära utbildningsväsendet t.ex. genom statliga universitet och högskolor (jfr förordningen (1997:845) om uppdragsutbildning vid universitet och högskolor) eller genom kommuner och landstingskommuner (jfr lagen (1991:1109) om uppdragsutbildning i vissa fall). Karakteristiskt för personalutbildningen är att den i hög grad är inriktad på den egna arbetsplatsen och att det ofta är fråga om ganska korta utbildnings- insatser, kanske en till två veckors utbildning. Enligt förordningen (2001:626) om stöd till utbildning av anställda kan arbetsgivare som bekostar utbildning av anställda eller delägare i företag få statligt stöd. Stöd får lämnas för utbildning som länsarbetsnämnden bedömer vara arbetsmarknadspolitiskt motiverad och som följer en plan som arbetsgivaren upprättat och som godkänts av länsarbetsnämnden. Förbud mot diskriminering med anknytning till arbetslivet Arbetsmarknadsutbildning och annan utbildning inom ramen för arbetsmarknadspolitiska program Med arbetsmarknadsutbildning avses yrkesinriktad utbildning som syftar till att underlätta för den enskilde att få eller behålla ett arbete och som motverkar att brist på arbetskraft uppstår på arbetsmarknaden. eller andra aktörer upp- handlar arbetsmarknadsutbildningen eller utnyttjar platser hos det reguljära utbildningsväsendet. På gymnasienivå får utbildning inom det reguljära utbildningsväsendet utnyttjas som arbetsmarknads- utbildning för den som är långtidsinskriven invandrare eller har ett arbetshandikapp. På högskolenivå eller motsvarande nivå får utbild- ning inom det reguljära utbildningsväsendet som omfattar högst och som inte är den del av en längre eftergymnasial utbild- ning utnyttjas som arbetsmarknadsutbildning (11–13 §§ förord- ningen (2000:634) om arbetsmarknadspolitiska program). En anvisning till arbetsmarknadsutbildning får göras för den som är , är eller riskerar att bli arbetslös och söker arbete genom den offentliga arbetsförmedlingen. Anvisning får även i vissa fall göras för den som är t.ex. någon som hänförs till kategorin unga handikappade (8 och 9 §§ förordningen om arbetsmarknadspolitiska program). Frågor om anvisningar till arbetsmarknadsutbildning prövas av arbetsförmedlingen/länsarbetsnämnden eller på det sätt som Ar- betsmarknadsstyrelsen (AMS) bestämmer. Såvitt känt finns det inte några beslut från AMS som anger att annan än länsarbetsnämnden får anvisa någon till ett arbetsmarknadspolitiskt program. Beslut att anvisa någon – eller att inte anvisa någon – får inte överklagas. skall dock ompröva ett beslut att inte anvisa någon ett program om den som inte anvisats begär det (39 § förordningen om arbetsmarknadspolitiska program). skall även under vissa förutsättningar återkalla en anvisning. Ett sådant beslut får överklagas till AMS av den som beslutet rör. AMS beslut får inte överklagas. Arbetsmarknadspolitiskt betingad yrkesutbildning kan vidare förekomma inom ramen för de arbetsmarknadspolitiska program- men aktivitetsgarantin, ungdomsinsatser och förberedande insatser (jfr bl.a. 22, 26 och 30 §§ förordningen om arbetsmarknadspolitiska program). Programmet förberedande insatser omfattar i första hand utbildning av förberedande eller orienterande karaktär, men det kan inte uteslutas att även den utbildningen kan ha yrkesutbildande Förbud mot diskriminering med anknytning till arbetslivet inslag eller karaktär. För anvisningar till dessa program gäller villkor och förutsättningar som liknar de som gäller för arbets- marknadsutbildning. Det är länsarbetsnämnden som prövar alla frågor om tillträde, utbildningens gång och dess avslutande. Kvalificerad yrkesutbildning är en reguljär eftergymnasial utbild- ningsform vid sidan av högskolans yrkesutbildningar. Den regleras i lagen (2001:239) om kvalificerad yrkesutbildning och förord- ningen (2001:1131) om kvalificerad yrkesutbildning. Av bestäm- melserna framgår bl.a. följande. Kvalificerad yrkesutbildning kan anordnas av statliga universitet och högskolor, kommuner, landsting och enskilda fysiska eller juridiska personer. Utbildningen skall anordnas med statsbidrag eller särskilda medel efter ansökan av utbildningsanordnaren. Myndigheten för kvalificerad yrkesutbildning beslutar om statsbidrag eller särskilda medel efter ansökan av den som kan anordna kvalificerad yrkesutbildning. Vid sin fördelning av stats- bidrag eller särskilda medel skall myndigheten särskilt ta hänsyn till om en utbildning bl.a. har utformats i samverkan med arbetslivet. Kvalificerad yrkesutbildning skall bygga på de kunskaper som eleverna får på de nationella eller specialutformade programmen i gymnasieskolan eller på motsvarande kunskaper. Utbildningen skall bl.a. utvecklas och bedrivas i samverkan mellan arbetsliv och utbildningsanordnaren. Utbildningen skall bestå av dels teoretisk undervisning, dels lärande i arbete på en arbetsplats. Ungefär en tredjedel av utbildningstiden skall bestå av lärande i arbete. Efter fullgjord utbildning leder kvalificerad yrkesutbildning till en särskild examen benämnd kvalificerad yrkesexamen. Yrkesutbildningsbegreppet inom ramen för eftergymnasial utbildning enligt Ds 2000:33 I Ds 2000:33 Eftergymnasial yrkesutbildning – Rapport från arbets- gruppen i projektet eftergymnasial utbildning konstateras att yrkes- utbildning är ett begrepp som har varit föremål för många definitionsformuleringar med större eller mindre framgång. Enligt rapporten är det inte meningsfullt att ge en väl avgränsad definition Förbud mot diskriminering med anknytning till arbetslivet av begreppet yrkesutbildning eftersom själva ordet yrke är så mångtydigt och yrken och vad som omger begreppet yrke förändras i snabb takt med samhällsutvecklingen. Det är i stället angeläget med en vid definition som kan vara hållbar . Med yrkesutbildning avses i rapporten sådan utbildning som ger förutsättningar för deltagande i arbetslivet och som inte primärt är forskningsinriktad (s. 33 f.). Som yrkesutbildningar betecknas i rapporten påbyggnadsutbildning inom Komvux, kvalificerad yrkes- utbildning, s.k. kompletterande utbildning, utbildning inom ramen för folkbildningen (studieförbunden och folkhögskolor), yrkes- teknisk högskoleutbildning och vissa andra kortare yrkesutbild- ningar inom högskolan samt arbetsmarknadsutbildning (s. 35 f.). Utredningen om kortare yrkesutbildningar inom högskolan Utredningen om kortare yrkesutbildningar inom högskolan (U 2001:02) har lämnat flera betänkanden bl.a. En ny yrkeshögskole- utbildning (SOU 2001:40) och Yrkeshögskoleutbildning – inriktning, utformning och kvalitetskriterier (SOU 2001:107). Utredningen har bl.a. föreslagit att det skall införas en särskild yrkeshögskole- examen. I betänkandet SOU 2001:40 konstaterar utredningen att be- greppet yrkesutbildning har varit föremål för många definitions- försök med olika framgång och att det inte finns någon vedertagen, av alla accepterad, definition av vad som avses med begreppet. Enligt utredningen karaktäriseras yrkesutbildning av att den syftar till att ge den utbildade möjligheter att efter genomgången utbild- ning och rimligt långt praktiserande kunna verka inom ett yrke som anställd eller egen företagare (s. 21 f.). I betänkandet SOU 2001:107 sägs att förutom högskolan ger en rad andra utbildningsanordnare eftergymnasial yrkesutbildning. Dessa är huvudsakligen kvalificerad yrkesutbildning (KY), påbygg- nadsutbildning inom Komvux, olika arbetsmarknadsutbildningar, folkbildning samt utbildningar i privat regi (s. 12 och s. 51 ff.). Förbud mot diskriminering med anknytning till arbetslivet Behöver åtgärder vidtas för att direktiven skall anses genomförda? lagar finns visst skydd mot diskriminering i fråga om utbildning. Skydd gäller när en arbetsgivare tar ut en arbetstagare till utbildning för befordran. Även 16 kap. 9 § kan sägas ge visst skydd mot diskriminering i fråga om utbildning. Den som är anställd i allmän tjänst – t.ex. den som är anställd hos länsarbetsnämnden – får inte i frågor som rör utbildning diskriminera den som är arbetssökande hos arbetsförmedlingen. Härutöver finns visst skydd mot dis- kriminering beträffande viss yrkesutbildning. Genom lagen (2001:1286) om likabehandling av studenter i högskolan förbjuds diskriminering bl.a. när en högskola beslutar om tillträde till hög- skoleutbildning eller vidtar någon annan åtgärd som har betydelse för tillträdet. Med högskola avses enligt lagen ett universitet eller en högskola som har staten, en kommun eller ett landsting som huvudman och som omfattas av högskolelagen (1992:1434) samt en enskild utbildningsanordnare som har tillstånd att utfärda examina enligt lagen (1993:792) om tillstånd att utfärda vissa examina. Lagen omfattar således bara en liten del av de utbildningar som kan anses utgöra yrkesutbildningar och som beskrivits ovan. En förbudsregel erfordras därför för övriga former av yrkes- utbildning. Hur förbudet skall utformas Den rapport m.m. vi redogjort för ovan ger en bild av vad som allmänt i får anses innefattas i begreppet yrkesutbildning. Men av samma rapporter framgår att det inte finns någon veder- tagen, av alla accepterad definition av vad som i avses med yrkesutbildning. En förbudsregel som riktar sig mot just yrkes- utbildning kräver enligt vår mening att begreppet noga avgränsas och görs tydligt. En sådan avgränsning är svår att göra. Det finns också risk för att förhållandena ändras så att avgränsningen måste ändras. Vi menar därför att direktiven bör genomföras utan att en sådan avgränsning görs av vad som innefattas i begreppet. Av direktivet mot etnisk diskriminering följer att diskriminering skall vara förbjuden när det gäller utbildning. Förbud mot diskriminering med anknytning till arbetslivet vis för diskrimineringsgrunden ras eller etniskt ursprung, men vi menar att det finns goda skäl för att låta skyddet mot diskrimine- ring vad gäller utbildning utsträckas även till diskriminerings- grunderna funktionshinder och sexuell läggning; könstillhörighet omfattas däremot inte av vårt uppdrag. Vi utvecklar skälen till detta ställningstagande i kapitel 9, men vill redan nu slå fast följande. Oberoende av vilka krav de båda EG-direktiven ställer finns det enligt vår mening i detta avseende inte några sakligt godtagbara skäl för att i svensk rätt göra skillnad i skyddsnivån för de olika diskri- mineringsgrunderna. En utgångspunkt är att skyddet mot diskrimi- nering skall vara så likartat som möjligt, oberoende av diskrimine- ringsgrund. Därmed är klart att all diskriminering inom hela utbildnings- området skall förbjudas när det gäller de diskrimineringsgrunder som de båda EG-direktiven avser. Av detta följer att det inte heller är nödvändigt att definiera vad som avses med alla typer och alla nivåer av yrkesutbildning eller högre yrkesutbildning. Den fråga som återstår är mer av praktisk eller teknisk natur, nämligen den om förbudets närmare utformning och placering i de olika diskrimineringslagarna. Yrkesutbildning är en form av utbild- ning och förbudet mot diskriminering i fråga om yrkesutbildning skulle därmed kunna anges inom ramen för förbudet mot utbild- ning i stort (se kapitel 9). Vi har dock stannat för en annan lösning. Personalutbildning inom företag och arbetsmarknadsutbildning samt annan utbildning inom ramen för arbetsmarknadspolitiska program skiljer sig på avgörande sätt från andra former av yrkes- utbildning. Dessa utbildningar har ett tydligt arbetsmarknads- politiskt syfte och anknyter till befintliga anställningar eller en arbetssökandes inskrivning som arbetssökande hos den offentliga arbetsförmedlingen. Det är i dessa fall arbetsgivaren respektive länsarbetsnämnden som beslutar om en arbetstagare eller en arbets- sökande skall få gå utbildningen. Vi föreslår därför att diskrimine- ringsförbudet i fråga om personalutbildning och utbildning inom ramen för arbetsmarknadspolitiska program regleras för sig, i anslutning till de förbudsregler som gäller åtgärder hos en arbets- givare respektive länsarbetsnämnden. Övriga förbud i fråga om yrkesutbildning regleras i anslutning till det generella förbudet mot diskriminering vad gäller utbildning (se kapitel 9). Enligt direktiven skall förbudet mot diskriminering vid yrkes- utbildning gälla i fråga om tillträde till utbildning. Direktivens ordalydelse tyder närmast på att förbudet skulle syfta endast på Förbud mot diskriminering med anknytning till arbetslivet rätten eller möjligheten att bli antagen eller att påbörja utbild- ningen. I ett sådant sammanhang kan diskrimineringen tänkas bestå i ett diskriminerande urval av vem eller vilka som skall få ta del av utbildning – exempelvis att personer med svensk etnisk tillhörighet premieras på andras bekostnad. Emellertid bör enligt vår mening skyddet omfatta även skedet efter själva antagningen, alltså en rätt att delta i och fullfölja en utbildning utan att diskrimineras. Även ett beslut från en arbetsgivare eller länsarbetsnämnden om att någon skall avbryta en påbörjad utbildning bör innefattas. Det är arbetsgivaren som beslutar om en arbetstagare skall få delta i en utbildning på arbetsgivarens bekostnad eller annars inom ramen för ett anställningsförhållande. Detta gäller både utbildning som tillhandahålls de anställda på arbetsplatsen eller på annat ställe och i fråga om s.k. uppdragsutbildning. Det är nämligen uppdragsgivaren som utser de personer som skall delta i utbildningen i fråga (jfr 2 § förordningen om uppdragsutbildning vid universitet och högskolor samt 1 § lagen om uppdragsutbildning i vissa fall). Arbetsgivaren kan även besluta att en arbetstagare inte längre skall få delta i en påbörjad utbildning. Förbudet skall alltså riktas mot arbetsgivaren. Det skall gälla när arbetsgivaren beslutar om en arbetstagares del- tagande i utbildning oavsett om det är fråga om att ta ut arbets- tagaren till utbildning, förhållandena under utbildningen eller att arbetstagaren inte längre skall få gå en viss utbildning. Även när det gäller utbildning som avses i förordningen (2001:626) om stöd till utbildning av anställda har arbetsgivaren avgörande inflytande över arbetstagarens möjlighet att få del av utbildningen. Arbetsgivarens åtgärder eller underlåtenhet inom ramen för den förordningen skall därför också omfattas. Det kan anmärkas att det diskriminerings- lagar finns ett förbud för arbetsgivare att utsätta en arbetstagare för diskriminering i fråga om viss utbildning – nämligen när arbetsgiva- ren tar ut arbetstagare till utbildning för befordran. Det förbudet skall bestå. I vårt förslag innefattas utbildning för befordran i det allmänna förbudet mot diskriminering i fråga om utbildning från en arbetsgivare. Ett beslut om att ta ut arbetstagare till utbildning får vidare anses utgöra ett arbetsledningsbeslut som omfattas av det Förbud mot diskriminering med anknytning till arbetslivet skydd som finns diskrimineringslagar. Ett beslut om att arbetstagare inte längre skall få delta i viss utbildning kan möjligen innefattas i det skydd som finns diskrimine- ringslagar och som gäller när arbetsgivaren vidtar annan ingripande åtgärd mot arbetstagaren. Det bör dock för tydlighets skull ut- tryckligen framgå av lagtexten att diskriminering är förbjuden i fråga om arbetsgivares beslut och andra åtgärder som rör arbetstagares deltagande i utbildning. Det är länsarbetsnämnden som prövar om arbetssökande vid den offentliga arbetsförmedlingen skall få ta del av arbetsmarknads- utbildning eller annan utbildning inom ramen för ett arbetsmark- nadspolitiskt program. kan även besluta att en arbetssökande inte längre skall få delta i en påbörjad utbildning (återkallelse av anvisningen). Förbudet skall alltså riktas i första hand mot länsarbetsnämnden. Den arbetsmarknadspolitiska verksamheten bedrivs också av (). Därmed bör bestämmelsen ut- formas så att den täcker även arbetsmarknadspolitisk verksamhet hos AMS. Reglerna om innehållet i den arbetsmarknadspolitiska verksamheten och hur den organiseras skiftar dessutom från tid till annan. förekommer utbildning inom ramen för de arbetsmarknadspolitiska programmen arbetsmarknadsutbildning, aktivitetsgarantin, ungdomsinsatser och förberedande insatser. Det finns därför en fördel med att inte i lagtexten låsa fast skyddet till vissa särskilda nuvarande program. Vi vill därför formulera förbudet så att det gäller när länsarbetsnämnden, AMS eller annan än länsarbetsnämnden som getts rätt av AMS att pröva frågor om anvisningar till arbetsmarknadspolitiska program, prövar eller på annat sätt handlägger ärenden om anvisningar av arbetssökande till utbildning inom ramen för arbetsmarknadspolitiska program eller annan arbetsmarknadspolitisk verksamhet. Förbudet skall även gälla när länsarbetsnämnden etc. underlåter att vidta sådana åtgärder. Detta behöver inte komma till uttryck i lagtexten. Med uttrycket på annat sätt handlägger vill vi träffa det handhavande av frågor om utbildning som kan förekomma hos länsarbetsnämnden etc. och som ligger utanför formligt besluts- fattande eller ärendehandläggning mot enskilda i vanlig mening. Förbud mot diskriminering med anknytning till arbetslivet exempel är faktiskt handlande i förhållande till en enskild arbets- sökande som inte manifesteras i ett formligt beslut. Ett annat exempel kan vara att utbildningen inte får organiseras eller ut- formas så att den diskriminerar människor med viss etnisk till- hörighet, viss religion eller övertygelse, visst funktionshinder eller viss sexuell läggning. Här kan vidare nämnas att länsarbetsnämnden har en viktig roll i fråga om utbildning av arbetstagare inom ramen för förordningen (2001:626) om stöd till utbildning av anställda. Den stödformen betraktas inte som ett arbetsmarknadspolitiskt program, men bör omfattas av diskrimineringsförbudet. Både arbetssökande och de som redan har ett arbete kan ha be- hov eller önskemål om yrkesutbildning. Skyddet skall därför gälla för båda kategorierna. Förbudsregeln behöver dock inte utformas så att den nämner arbetstagare. I förhållande till länsarbetsnämnden är nämligen även den som redan har ett arbete att betrakta som arbetssökande. Trakasserier och order eller instruktion att diskriminera Trakasserier och order eller instruktion att diskriminera behandlas i avsnitten 7.10 och 7.11. Vår bedömning: Något särskild bestämmelse om att diskri- mineringsförbuden skall gälla i fråga om omskolning behövs inte. Omskolning innefattas i de förbud som vi föreslår i fråga om yrkesutbildning och annan utbildning när –en arbetsgivare beslutar om en arbetstagares deltagande i ut- bildning eller vidtar någon annan åtgärd som kan ha be- tydelse för en sådan fråga (jfr avsnitt 7.5, 7.10 och 7.11), –länsarbetsnämnden, eller annan än länsarbetsnämnden, som getts rätt av Arbetsmarknads- styrelsen att pröva frågor om anvisningar till arbetsmark- nadspolitiska program, prövar eller på annat sätt handlägger ärenden om anvisningar av arbetssökande till utbildning inom ramen för arbetsmarknadspolitiska program eller annan Förbud mot diskriminering med anknytning till arbetslivet arbetsmarknadspolitisk verksamhet (jfr avsnitt 7.5, 7.10 och 7.11), –den som bedriver utbildning eller den som har rätt att besluta om tillträde till utbildning, beslutar om tillträde till utbild- ningen eller vidtar någon annan åtgärd som kan ha betydelse för tillträdet (jfr kapitel 9). Av artikel 2.1 och artikel 3.1 b i både direktivet mot etnisk diskri- minering och i arbetslivsdirektivet framgår att direkt och indirekt diskriminering är förbjuden i fråga om tillträde till alla typer och alla nivåer av omskolning. Det finns ingen definition av begreppet omskolning i direktiven. Liksom beträffande yrkesvägledning, yrkesutbildning och högre yrkesutbildning anger kommissionen i motiveringen till förslaget till direktivet mot etnisk diskriminering42 att identiska ordalydelser avseende tillämpningsområdet återfinns i rådets direktiv /207/EEG, likabehandlingsdirektivet. Begreppet omskolning förekommer där i artikel 4. Någon definition av begreppet finns dock inte. I motiveringen till kommissionens förslag till arbets- livsdirektivet43 anger kommissionen att likabehandling i arbetslivet är avhängig av likabehandling när det gäller utbildning och att när det gäller lika möjligheter till yrkesutbildning syftar artikel 3.1 b till att undanröja alla former av diskriminering vad gäller bl.a. om- skolning. Detta får uppfattas som att kommissionen velat betona att omskolning ytterst handlar om att kunna få en utbildning som i sin tur leder eller kan leda till ett arbete. Förbudet mot diskriminering i fråga om tillträde till omskolning handlar därmed om rätten att utan att bli diskriminerad få tillgång till sådan utbildning. Något om omskolning i Omskolning är inte ett rättsligt begrepp i . Det brukar an- vändas som beskrivning av utbildning från ett yrkesområde till ett 42KOM (1999) 566 slutlig s. 7 43KOM (1999) 565 slutlig s. 9 Förbud mot diskriminering med anknytning till arbetslivet annat, ofta för äldre arbetstagare eller för arbetstagare i branscher med hög arbetslöshet eller som präglas av s.k. strukturomvandling. I arbetet inom ramen för den Europeiska socialfonden (ESF) talas om yrkesmässig nyinriktning. I vissa kollektivavtal ses omskol- ning som en sorts vidareutbildning, t.ex. inför hotande uppsäg- ningar.