sou · GQB3104 · 2003-01-01 00:00:00 — Det är dock av vikt att ändå ta ställning i frågan. Utredningen har inte kunnat finna några konkreta exempel på fall där ett moderbolag i sin egenskap av förvaringsinstitut har agerat felaktigt i sin tillsyn eller förvaring av en fonds tillgångar. Däremot finns det exempel på banker som organiserat sin verk- samhet på ett sätt som kan äventyra förvaringsinstitutets obe- roende gentemot andra delar i koncernen, t.ex. genom att inte ha en klar uppdelning i olika ansvarsområden. I de fall fondbolaget och förvaringsinstitutet ingår i samma koncern synes fond- bolaget skall kontrollera uppdragstagaren – detta framgår om inte annat av bestäm- melserna om delegering i föreslagna 3 kap. 5 § tredje stycket lagen om investeringsfonder. Om Fondbolagens Förenings tolkning vinner gehör är det än mer angeläget att säkerställa förvaringsinstitutets oberoende. bolagets verksamhet vara integrerad i koncernens verksamhet på ett sätt som ger stora effektivitetsvinster och därmed är kostnads- besparande men som kan äventyra förvaringsinstitutets kontrollmöjligheter. Fondbolaget kan t.ex. ha delegerat för- mögenhetsförvaltningen till en del av banken och administra- tionen till en annan del av banken som fondbolaget uteslutande eller näst intill uteslutande använder sig av banken som distributionskanal för fonderna. Vidare är det vanligt att en stor del av fondens affärer sköts av bankens mäklaravdelning. I en sådan situation utförs förvaringsinstitutets tänkta kontroll- funktion med i datasystemet inbyggda automatiska kontroller. Fondandelar säljs, pengar betalas in, värdepapper köps och säljs egentligen helt via bankens interna datasystem och utan att förvaringsinstitutet tar del. ligger vissa av dessa funktioner ute på ett bankkontor som kundansvarig. Den kontrollfunktion som då återstår blir att då och då se över fondens depåkonto och stämma av det mot fondbestämmelserna och lagstiftningen. utförs kontrollen inte av förvaringsinstitutet utan av den enhet inom banken som fått i uppdrag att ta hand om risk- beräkningar etc. från fondbolaget. I sådana fall uppstår inte den dubbla kontroll som varit tanken, även om en kopia av rapporten skickas till förvaringsinstitutet. Denna integrerade organisation är inte nödvändigtvis dålig för fondandelsägarna eftersom fondprodukten kan bli billigare med minskade kostnader. Bankerna har därtill interna kontrollrutiner för transaktioner mellan olika enheter och de olika bankenheterna agerar oftast som fristående subjekt sinsemellan. Det är dock svårt för koncernen att applicera dessa interna rutiner på externa kunder, såsom t.ex. ett fristående fondbolag. Det kontrollansvar som framgår av fondlagstiftningen och ucitsdirektivet måste sägas ligga utanför dessa interna rutiner. måste således sammanfattningsvis ha en sådan organisation som gör det möjligt för institutet att ta emot externa uppdrag från fristående fondbolag. Så är dock inte alltid fallet ; ett par av förvarings- instituten har uppgett att de inte anser sig ha tillräckliga rutiner för att ta emot externa kunder. Som IMF har påtalat synes situationen vara sådan att även förlitar sig på bankernas egna interna riskhanteringssystem för att hantera intressekonflikter. Utredningen finner därför nödvändigt att fondlagstiftningen uttryckligen säkerställer den kontrollfunktion som ålagts för- varingsinstitutet genom att kräva oberoende i såväl juridiskt som finansiellt hänseende. och fondbolaget bör därför inte få finnas i samma koncern. Koncernbegreppet är detsamma som används på annat håll i fondlagstiftningen och som definieras 1 kap. 2 § första stycket 11 lagen om investerings- fonder. Även med ett koncernförbud finns det behov av att ha regler som tar sikte på förvaringsinstitutens interna organisation (s.k. Chinese Walls). Det är framför allt fråga om åtgärder för att säkerställa att ingen obehörig, vare sig det är ett externt fond- bolag eller en annan enhet inom banken, får insyn i förvarings- institutets arbete. Vidare bör organisationen vara sådan att ansvarsfördelningen är tydlig och utformad på ett sätt som garanterar en effektiv kontroll. bör bemyn- digas att meddela närmare föreskrifter avseende förvarings- institutets interna organisation. 1.9.4Möjlighet att delegera förvaringsuppgiften till annan Utredningens förslag: får uppdra åt en bank eller ett kreditinstitut med säte i eller en i etablerad filial till en bank eller ett kreditinstitut att förvara egendom som ingår i fonden. Sådant uppdrag får också lämnas till värdepappersinstitut med säte i eller till en i etablerad filial till ett värdepappersinstitut såvitt gäller finansiella instrument som ingår i fonden. Egendom som förvaras i enlighet med sådant uppdrag skall förvaras i . Förvaring av likvida medel som ingår i en fond får uppdras åt annan endast om förvaringsinstitutet ensamt har rätt att disponera över medlen. Förvaringsuppdrag får lämnas endast om åtgärden inte strider mot fondbestämmelserna eller mot instruktioner som fondbolaget lämnat förvaringsinstitutet. Om utländska finansiella instrument ingår i fonden får förvaringsinstitutet låta en lämplig utländsk bank eller kredit- institut förvara eller registrera eller vidta annan likvärdig åtgärd beträffande dem. Ett lämnat uppdrag fråntar aldrig förvaringsinstitutet dess ansvar enligt denna lag. Skälen för förslaget: Utredningens förslag överensstämmer i stora delar med det förslag som lade fram i sin rapport . Utredningens förslag skiljer på uppdrag som avser svenska tillgångar och uppdrag som avser utländska till- gångar. Utredningen finner i likhet med att för- varingsinstituten skall ges möjlighet att uppdra förvaringen avse- ende svenska tillgångar till någon annan som uppfyller de formella förutsättningarna för förvaringsinstitut. Dessa är banker och andra kreditinstitut. Även utländska banker och kreditinstitut med filial här i landet bör omfattas, oavsett var i världen de har sitt stadgeenliga säte. Utredningen ser inte att ucitsdirektivet förbjuder detta och det saknas anledning att behandla dessa annorlunda än EES-företagen. I artikel 8 i ucitsdirektivet anges att förvaringsinstitut måste ha sitt säte i samma land som fond- bolaget eller åtminstone ha filial där och ha sitt säte i ett annat land inom EES. Den svenska regleringen uppfyller också detta krav eftersom varje svensk fond måste ha ett sådant förvarings- institut. Den bestämmelsen tar dock inte sikte på möjligheten för ett sådant förvaringsinstitut att i sin tur delegera förvaringen till annan (underförvarare). I artikel 7 (2) i ucitsdirektivet anges att detta förvaringsinstitut alltjämt är ansvarigt även om institutet har anförtrott förvaringen till någon annan. Eftersom ansvaret således alltid kommer att ligga kvar hos fondens förvaringsinstitut bör det inte läggas onödiga hinder för delegering till utländska aktörer som är etablerade här genom filial.80 Utredningen delar inspektionens uppfattning att fondens svenska tillgångar, med undantag för likvida medel, bör få dele- geras till värdepappersinstitut. En särskild förutsättning för att likvida medel skall kunna förvaras hos annan är att förvaringsinstitutet ensamt har dispositionsrätten över medlen. Utredningen anser att det saknas 80 Det kan diskuteras om ucitsdirektivet skall tolkas så att endast EES-företag får ta emot förvaringsuppdraget. Detta skulle i så fall innebära att europeiska fonder i princip skulle vara förhindrade att investera på marknader utanför EES eftersom det oftast förutsätter att de utländska värdepappren förvaras i respektive land. Någon undantagsregel för dessa fall finns inte heller i ucitsdirektivet. Kommissionen har också, i samband med att diskuterade frågan, gett uttryck för en tolkning som möjliggör underförvarare från länder utanför EES (se skrivelse DAFFE/INV(99)15/REV1 om begränsningar i bestämmelser om finansiella tjänster tillhandahållna av filialer till utländska banker och andra finansiella institutioner).Kommissionen har utvecklat sin syn i en skrivelse från (DAFFE/INV/RD(2001)7). I skrivelsen anges att förvaringen får delegeras till en depåbank i ett land utanför EES, men att övriga uppgifter samt ansvaret för förvaringsinstitutet alltid måste ligga på ett institut inom EES. skäl att, som föreslår, i lag ange att fond- bolaget skall lämna instruktioner till den andra banken om att endast förvaringsinstitutet har dispositionsrätt. Det bör i första hand ankomma på förvaringsinstitutet att ansvara för deleger- ingen och således för att underförvararen inte låter någon annan disponera över medlen. Förvaringen skall således delegeras endast om underförvararen kan garantera detta. En annan situation är om fondbolaget såsom en placering vill föra över fondmedel till ett kreditinstitut. I så fall svarar fond- bolaget primärt för det beslutet på samma sätt som för andra investeringar. verkställer i så fall det beslutet på samma grunder som vid verkställighet av andra investerings- beslut. har föreslagit att delegation inte skall kunna ske om fondbolaget motsätter sig detta eller om fond- bestämmelserna begränsar möjligheterna att delegera. Det är rimligt att ge fondbolaget denna möjlighet, åtminstone vad avser förvaringen av svenska tillgångar. Det är således förvaringsinstitutet som beslutar om att låta en underförvarare ta hand om viss egendom. har således att se till att underförvararen uppfyller lagens krav och att förvaringen i övrigt sker på ett betryggande sätt och att för- varingsinstitutets kontrollansvar inte försvåras genom dele- gationen. Ett förvaringsuppdrag får heller inte i normala fall leda till att andelsägarnas risk ökar. Det fordras dock inte någon uttrycklig lagregel om detta eftersom förvaringsinstitutet är ansvarigt enligt fondlagstiftningen för sitt uppdrag och detta ansvar inte inskränks genom användandet av en underförvarare. I avsnitt 1.6 diskuterades den situationen att fondbolaget ville ha sina likvida medel förvarade av en annan bank, t.ex. för att få en bättre ränta. Enligt bör en sådan över- föring mera ses som en placering än som en delegation av för- varingsuppdraget. Utredningen delar denna uppfattning. I sådana fall bör alltså förvaringsinstitutet verkställa fondbolagets instruktion enligt samma regler som gäller för andra instruk- tioner. Det ligger dock i förvaringsinstitutets uppdrag att se till att fondbolaget inte har dispositionsrätt till medlen på samma sätt som gäller för t.ex. värdepapper som finns registrerade hos VPC. Från möjligheten för förvaringsinstitutet att delegera för- varingen av svenska tillgångar får skiljas behovet av att anlita utländska depåbanker etc. för förvaringen av utländska tillgångar. Denna typ av förvaring är oftast nödvändig om fonden ifråga investerar på utländska marknader. Behovet av underförvaring är i dessa fall så att säga inbyggt i fondens placeringsinriktning. Även i dessa fall är förvaringsinstitutet primärt ansvarig för förvaringen och att en lämplig underförvarare anlitas. Att förvara värdepapper utomlands kan dock innefatta högre risk. Det kan t.ex. vara så att det i ett visst land inte går att till- handahålla en säker förvaring; värdepappren kanske inte åtnjuter separationsrätt i den utländska bankens konkurs. En möjlig lösning skulle i sådana fall vara att placeringar inte är möjligt i sådana länder. Det är dock rimligare att lägga på fondbolaget att fatta beslut om hur man skall gå vidare. Om fondbolaget anser att marknaden är intressant måste ju en depåbank anlitas. Utred- ningen delar uppfattning att förvarings- institutets ansvar i dessa fall begränsas till normal aktsamhet vid val av uppdragstagare. Det åvilar i sådana fall fondbolaget att informera andelsägarna om de särskilda risker som är förknippade med investeringar på den aktuella marknaden. Om förvaringsinstitutet i andra fall har valt en utländsk depå- bank för förvaringen av utländska tillgångar, bör förvarings- institutet också kunna byta depåbank utan att fondbolaget kan motsätta sig detta. Det går ju inte att undvika delegering till en utländsk depåbank om det finns utländska tillgångar i fonden. bör ha utrymme för att omvärdera sitt val, t.ex. med hänvisning till den service som erbjuds. Utredningens förslag: I de fall ett förvaringsinstitut träder i likvidation, försätts i konkurs eller blir av med sitt tillstånd skall förvaringen av en fonds tillgångar lämnas över till ett annat förvaringsinstitut som utses av fondbolaget. Utser inte fondbolaget ett annat förvaringsinstitut skall fondbolaget genast anmäla detta till . Inspektionen får därefter förordna annat förvaringsinstitut att fullgöra uppgiften som förvaringsinstitut och föreskriva villkoren för uppdraget. Om förvaringsinstitutet och fondbolaget träder i likvidation, försätts i konkurs eller blir av med tillståndet skall förordna annat förvaringsinstitut att vidta de åtgärder som ankommer på förvaringsinstitutet i samband med upphörande av fondverksamheten. Skälen för förslaget: Som har påpekats finns inte några regler som behandlar den situationen då förvaringsinstitutet inte kan fullgöra sitt uppdrag. Om förvaringsinstitutet träder i lik- vidation, försätts i konkurs eller får sitt tillstånd återkallat måste uppdraget tas över av någon annan. Rimligtvis bör det ligga på fondbolaget att utse nytt förvaringsinstitut. Fondbestämmelserna behöver då ändras vilket ger möjlighet att godkänna det nya förvaringsinstitutet. Utredningen gör härvid samma bedömning som har gjort i sin rapport . Om fondbolaget inte utser ett nytt förvaringsinstitut kan det utgöra grund för återkallelse av fondbolagets tillstånd. Det kan också vara så att fondbolaget inte kan finna något lämpligt förvaringsinstitut. Det bör därför, som också ha föreslagit, finnas en möjlighet för inspektionen att utse ett nytt förvaringsinstitut. Härvid kan således inspektionen tvinga ett förvaringsinstitut att ta emot uppdraget. Utredningen finner ingen anledning – till skillnad från Finans- inspektionen – att särskilt reglera de fall förvaringen har upp- dragits åt annan. Inspektionen föreslår att avtalsrelationen enligt lag skall föras över till det nya förvaringsinstitutet på oförändrade villkor. Utredningen ser dock ingen anledning att reglera deras inbördes avtalsrelation. En uppdragstagare som förvarar viss egendom kan ha ett intresse av att bryta avtalet om uppdrags- givaren (förvaringsinstitutet) t.ex. har försatts i konkurs. En särskild fråga är om fondens tillgångar skyddas i förvarings- institutets konkurs. Detta torde vara fallet med finansiella instrument, som finns registrerade i fonden genom fondbolagets namn. Fondens likvida medel riskerar däremot att dras in i konkursen. Möjligtvis kan fondtillgångarna fredas genom hän- visning till lagen (1944:181) om redovisningsmedel och 7 kap. 24 § konkurslagen (1987:672). Medel förbehålls nämligen huvud- mannen om de mottagits för annan, med skyldighet att redovisa för dem och om de har avskilts. Det är utredningens uppfattning att likvida medel kan avskiljas för en fonds räkning även om fonden inte är en juridisk person. Likvida medel på ett bankkonto torde dock inte omfattas av bestämmelsen eftersom medlen lånats in till banken och därmed inte avskiljts för fondens räkning. Vid en eventuell konkurs skall som utgångspunkt fondens samtliga tillgångar föras över till ett nytt förvaringsinstitut. Detta förut- sätter givetvis att det är möjligt och att konkursförvaltaren inte har någon annan uppfattning. Avsikten är inte att regeln skall ta över den allmänna sakrätten eller reglerna för vilka tillgångar som ingår i en konkurs. Finner konkursförvaltaren att en fonds likvida medel skall ingå i förvaringsinstitutets konkurs, kan således dessa tillgångar inte föras över till det nya förvaringsinstitutet. De likvida medel som förvaras utanför det konkursdrabbade förvaringsinstitutet torde dock åtnjuta separationsrätt eftersom dessa inte sammanblandats med förvaringsinstitutets egna medel. Om uppdragstagaren i den situationen häver avtalet måste överväganden göras till vem de likvida medlen skall föras över. Förs de likvida medlen över till det i konkurs satta förvarings- institutet riskerar medlen att dras in i konkursen. I sådana fall kan inte uppdragstagaren utan vidare föra över medlen. eftersom de förvaras för fondens räkning. En sådan disposition skulle tro- ligtvis göra uppdragstagaren skadeståndsansvarig gentemot fonden. Någon uttrycklig lagregel torde därför inte vara nöd- vändig. I lagen bör slutligen också regleras den kanske något udda situationen där såväl fondbolaget som förvaringsinstitutet inte kan fortsätta sin verksamhet. I sådana fall bör utse ett nytt förvaringsinstitut som får i uppdrag att avveckla verksamheten i enlighet med de regler som gäller om endast fondbolaget tvingas upphöra med sin verksamhet. 1.10Revision av fondens räkenskaper Utredningens förslag: Fondbolagets revisorer skall granska de räkenskaper som ligger till grund för en fonds årsberättelse. Revisionsberättelsen, med eventuella anmärkningar, skall i sin helhet återges i årsberättelsen. Skälen för förslaget: Som angetts i avsnitt 1.7.3 granskas fond- bolaget av revisorer i enlighet med aktiebolagslagens och fond- lagstiftningens bestämmelser. Däremot finns det inte någon bestämmelse som uttryckligen kräver att revisorerna skall granska fondens räkenskaper. Denna situation har uppmärksammats av FAR i föreningens remissvar till SOU 2002:56.81 FAR påpekar att fondens räkenskaper skall granskas enligt artikel 31 i ucits- direktivet. Det är fråga om en granskning av de räkenskaper som ligger till grund för fondens årsrapporter. Enligt direktivtexten skall dessutom revisionsberättelsen i sin helhet återges i års- rapporten. Enligt FAR förekommer det, trots avsaknaden av uttrycklig lagregel, att fondbolagets revisorer granskar fondens räkenskaper. FAR påpekar dock att det förekommer att fonder inte revideras. FAR förslår att det i fondlagstiftningen tas in ett krav på revision. Utredningen delar FAR:s uppfattning och föreslår att fond- bolagets revisorer också skall granska de räkenskaper som ligger till grund för fondernas årsberättelse. 81 Se FAR:s remissyttrande till utredningens delbetänkande, daterat (i ärende Fi2002/2544). 2 Avgifter i fondsparandet Avgifterna i fondsparandet har ofta debatterats i media. Fondbo- lagen har fått mycket kritik för höga avgifter från olika håll. Det har ibland lett fram till strängare krav på information om avgifter från lagstiftaren som branschen genom rekommenda- tioner har sett till att utbudet av kostnadsinformation är rikligt i broschyrer från fondbolagen. Det förefaller emellertid som om konsumenterna har svårt att sortera all information och att de inte bryr sig om kostnaderna i samband med fond- sparande. Ett tecken på det är att det på fondmarknaden finns fonder som i princip kommer att ha samma avkastning, men där avgifterna skil- jer sig mycket åt. Svenska penningmarknadsfonder i etablerade fondbolag kan variera i årlig avgift från till utan insättnings- respektive uttagsavgifter. Eftersom sådana fonder får i princip samma avkastning blir resultatet att fonderna med högre avgift ger lägre avkastning till fondspararen.1 Det finns också exempel på s.k. aktivt förvaltade aktiefonder med likartad inrikt- ning, där den årliga avgiften för den ena fonden är medan den andra är av förvaltat kapital. I Storbritan- nien har man samma erfarenheter. I en statlig utredning kon- stateras att i passivt förvaltade fonder kan avgiften variera mellan för i princip samma avkastning.2 I en amerikansk utredning konstateras också att fondspararna inte lägger så stor vikt vid avgiften. Enligt den undersökningen lägger fondspararna 1En sortering av penningmarknadsfonder i svenska kronor på visar att skillnaderna i avgifter mellan välkända fondbolag kan vara så mycket som där utfallet av sparandet blir detsamma (fonder med kort löptid på räntemarknaden får per definition en nästintill identisk avkastning). 2Sandler Report Medium and Long Term Retail Savings in the UK - a Review, 2002. . större vikt vid fondernas avkastning, fondbolagets varumärke, fon- dernas investeringar och fondernas risknivå.3 Denna inställning till avgifter får självklart en effekt på fondbo- lagens incitament att konkurrera med priset. Om konsumenterna inte är särskilt medvetna om eller bryr sig så mycket om avgifterna finns det heller ingen anledning för fondbolagen att konkurrera med priset. Den amerikanska utredningen gjordes 1999 av gynnsamt utfall på fondsparandet. I sådana tider kanske avgifterna upplevs som mindre viktiga och därför hamnar långt ned på prioriteringslistan. I visade en undersökning (av börsfall) att av fondspararna ansåg att avgiften är mycket viktig vid val av fond. Andra mycket viktiga faktorer är fondens risknivå, , och fondens placeringsinriktning 46 procent.4 Avgifterna har stor betydelse för utfallet av sparandet. Av nedanstående tabell framgår det att om investeras vardera i två olika fonder i årlig avgift, där avkastningen i varje fond är blir värdet på investeringen respektive . Om en fondsparare i stället sparar i de två olika fonderna med samma avkastning får den som sparar i fonden med lägre avgift mer . Utfallet av sparande i aktiefonder med en genom- snittlig årlig avkastning på vid olika fondavgifter. Avrun- dat till hela . Förvaltningsavgift i procent av förvaltat Behållning* vid i årlig avgift Behållning* vid i årlig avgift * Efter avdrag för avgiften 3 Rapport från General () Fees /GGD-00-126 . 4 Enligt en undersökning som beställts av och utförts av under- sökningsföretaget – . Ofta hävdas det att avkastningen5 är avgörande för utfallet av spa- randet. Det är visserligen sant att den har långt större effekt på utfallet än avgiften, men avkastningen i fondsparandet brukar efter avdrag för avgifter genomsnittligt i bästa fall nå index.6 Eftersom avkastningen är genomsnittlig och därmed densamma för de flesta blir avgifterna viktiga för utfallet av sparandet. Som framgår av tabellen gäller detta särskilt på lång sikt. Avgifterna har också betydelse för fondbolagens effektivitet. Om det finns en kostnadspress på fondbolagen bör det leda till mer effektiva företag där resurserna används optimalt. Alla kostnader som inte används optimalt i fondbolagen är en extra utgift för fondandelsägarna. I deras intresse ligger därför – som inom alla andra områden – att de får bästa möjliga produkt i förhållande till priset. Detta betyder inte att enbart ett lågt pris är att föredra för fondspararna. som kan leverera högre avkastning än genomsnittet genom att exempelvis spendera mer resurser på analys kan givetvis motivera högre avgifter för sina kunder. Ett problem som dock alla konsumenter av fondprodukter möter är att det är svårt att bilda sig en uppfattning om tjänsten utifrån det informationsmaterial som finns. Till en del hänger det samman med att de måste betala på förhand för något som de får levererat långt fram i tiden. När sedan tjänsten är levererad är det dessutom svårt att veta om utfallet är resultatet av skicklighet eller tur.7 Denna omständighet tillsammans med den speciella utform- ningen av priset på fondtjänsten som en procentuell andel av sparat kapital gör att avgiftsfrågan kommer att vara kontroversiell och skapa rubriker i media. Syftet med detta kapitel är att öka kunskapen om avgiftsstruk- turen i fondsparandet och belysa olika avgiftskategorier. Enbart genom mer kunskap om hur fondsparandet prissätts och bör utvärderas kan konsumenterna ställa relevanta krav på fondbolagen vilket bör resultera i bra fondprodukter. Här ges också några 5När avkastning i fonder redovisas är det branschpraxis att redovisa avkastningen efter av- drag för avgifter. Vid en avkastningsjämförelse mellan fonder behöver således inte fond- spararen normalt ta hänsyn till vilken avgiftsnivå som fonden har haft. Den avkastning som redovisas är alltså fondens verkliga avkastning. 6Artikel av , M och P. Söderlind.. Evaluating Portfolio Performance with Stochastic Discount Factors. visar att svenska fonder genomsnittligt inte slår index.