sou · GQB330d4 · 2003-01-01 00:00:00 — Från sta- tens sida är det således viktigt att vidta stödjande insatser i syfte att stärka konsumenternas ställning i förhållande till näringsidkares. Detta har bland annat gjorts med hjälp av rätten. Konsumentinformationen av dagligvaror regleras både genom marknadsföringslagen (1995:450) och genom speciallagstiftning. Med marknadsföring avses reklam och andra åtgärder i närings- verksamhet som är ägnad att främja avsättning av och tillgång till produkter. 1 Dir. 1997:151 jämte tilläggsdirektiv dir. 1998:94. Märkningen kan vara både frivillig och obligatorisk. Den obliga- toriska märkningen regleras genom lag eller andra föreskrifter. Även den frivilliga märkningen har sin grund i rättsliga dokument såsom överenskommelser om åtaganden och stundom även genom lag eller andra föreskrifter. Utredaren menade bland annat att den information som ska ges om varor ska kunna tjäna till att underlätta för konsumenterna att göra väl övervägda val ur såväl ekonomisk som social synvinkel. Det var mot bakgrund av detta som utredaren menade att det ur ett samhällsekonomiskt konsumentperspektiv borde finnas informa- tion om vilken verkan varor kan ha för såväl den enskilda indi- videns hälsa som för samhället ur miljösynpunkt. Utredaren föreslog bland annat att samtliga konsumenter skulle vara garanterade en viss basinformation om vad varor innehåller. Garantin skulle regleras genom speciallagstiftning. Basinformationen skulle ges i form av förpackningsmärkning och skulle innehålla uppgifter om vad som ingår, nettokvantitet, hållbarhetstid, tillverkningsdag, namn eller firmanamn och adress till tillverkare, den som har förpackat varan eller försäljarens namn, hanterings- och användningsanvisning, ursprungsland, varnings- texter samt pris. Basinformationen föreslogs vara obligatorisk för samtliga dagligvaror på marknaden. Men om det var obehövligt skulle det vara möjligt att underlåta att lämna sådan information, eller om det i övrigt medgavs undantag i enlighet med prisinforma- tionslagen. Informationen skulle ges på svenska och finnas tillgänglig på för- packningen så att den var fullt synlig. Det skulle även lämnas så kallad lättläst information. Utredaren föreslog att informationen placerades i anslutning till övrig märkning av varan såsom miljö- och nyckelhålsmärkning. Av de elva som yttrade sig över förslaget om basinformation var sex positiva, övriga fem var mindre nöjda med detta förslag. Till dem som var positiva hörde Astma och , , (Hi), Handikappförbundens sam- arbetsorgan (HSO), och Plast- och Kemi- branscherna. Bland annat anfördes det att listan på basinformation var ett steg i rätt riktning och att det även borde övervägas om basinformationen även borde innehålla uppgifter om miljömärk- En remissinstans menade till och med att det finns behov av miljöinformation inom ramen för basinformationen. De fem som var mindre nöjda med förslaget var Industriförbun- det, Kemikontoret. Livsmedelsindustrierna (LI), () samt . Kritikerna gjorde bland annat gällande att konsumenterna redan var garanterade väsentlig och tydlig, ända- målsenlig information. Marknadsföringslagen (4 och 16 §§ 2 p) är just tänkt att täcka de situationer då det inte finns några särskilda informationsregler. En annan remissinstans underströk att daglig- varorna ingår i ett synnerligen heterogent område, vilket betyder att behovet av information också är skiftande. Att införa en regel om basinformation skulle inte innebära annat än att det skulle införas ytterligare en generalklausul i marknadsföringslagen. Vidare anfördes det att om det överhuvud taget finns ett behov av information vid specifika produktområden så bör denna ges inom ramen för befintliga instrument. Det finns nämligen risk för att ökad information leder till svårigheter för konsumenter att tillägna sig informationen och därmed få problem att göra ratio- nella val. I stället för att öka mängden information bör det över- vägas att minska densamma för att på så sätt också underlätta för konsumenter att använda informationen i konkurrerande syfte. En annan remissinstans framhöll faran med att ställa allt för höga krav på detaljerade innehållsförteckningar, eftersom ett sådant krav skulle kunna leda till att utländska leverantörer kanske inte vill släppa en fullständig innehållsförteckning ifrån sig. På så sätt finns det också risk för att antalet varor skulle kunna komma att minska på den svenska marknaden. Om det införs krav på obligatorisk märkning av viss basinformation är det troligt att detta leder till ökade kostnader för producenterna, vilket kommer att ge utslag på varornas pris – konsumenterna kommer således att drabbas av ökade kostnader. Men remissinstansen menade ändå att det finns all anledning att uppmuntra till frivillig märkning. Ytterligare en remissinstans menade att produktinformationen ska begränsas till sådan information som är av särskild betydelse för konsumenten med hänsyn till hälsa och säkerhet. En annan remiss- instans riktade mer generell kritik mot märkningsinstrumentet som sådant. Denne hävdade att det inte borde ställas några märknings- krav utöver de krav som ställs inom EU, eftersom risken att obli- gatoriska, nationella specialregler kommer att försvåra den fria rörligheten inom EU. genomförde på uppdrag av utredningen gällande konsumentinformation om dagligvaror en studie över hur konsumenter uppfattar märkning och annan konsumentinforma- tion av dagligvaror.2 Dagligvarorna är uppdelade på livsmedel, hus- hållskemikalier och hygieniska produkter. Totalt 1 042 personer deltog i undersökningen. 529 personer besvarade enkäten om livsmedel. Av dessa läser nästan alla () informationen på förpackningarna. läser alltid informationen, läser informationen . läser endast information om vissa produkter såsom köttprodukter, charkuterivaror, mejerivaror, bröd och halvfabrikat. Majoriteten av dem som läser informationen, läser informatio- nen som rör varans hållbarhet. läser bäst-före datum och sista förbrukningsdag. läser information om för- packnings- eller bakdag. Nära hälften () läser tips, råd/recept. Omkring en tredjedel läser miljöinformationen. Nära tre fjärdedelar () av de tillfrågade känner till att en KRAV-märkt produkt är framtagen med officiellt godkända ekologiska produktmetoder, vilket kan jämföras med att nästan ingen () känner till vad Demeter-märkta produkter är. Nära hälften av de tillfrågade () tror att livsmedel som är märkta med Änglamarks märke är en officiellt godkänd ekologisk produkt. Var fjärde tillfrågad () tror att symbolen Gröna Nyckelhålet står för att produkten är ekologiskt framtagen. Kvin- norna har generellt sett mer kunskaper om ekologiskt odlade livs- medel än männen. Omkring en fjärdedel () av de tillfrågade menar sig få den information som de behöver. De som önskar mer information om varorna efterlyser information om ursprungsland, ingredienser, tillverkningsdag, miljöinformation och information om pris. Det finns även de som önskar information om källsortering, eventuell bestrålning, tillsatser och rättvisemärkning. 2 Avsnittet utgår i sin helhet från Konsumenters syn på konsumentinformation – samarbete mellan utredningen (In 97:13) och Kooperativa Konsumentgillet i Märk väl! (SOU 1999:7), bilaga 5. Majoriteten av de tillfrågade () uppger sig vara nöjda med den information som finns på förpackningarna och har inga önskemål om att ersätta den med annan konsumentinformation. Litet drygt en tiondel () menar att förpackningsinforma- tionen skulle kunna ersättas med information om varan på till exempel hyllkanter eller en frågeterminal i butiken. Större delen av de tillfrågade menade att informationen på för- packningarna brukar vara lätt att förstå. Det var lika många som menade att de kunde lita på den infor- mation som står på förpackningarna som menade att de inte alls kunde lita på förpackningsinformationen. Det var endast ett fåtal som menade att förpackningsinformationen var för omfattande. Konsumentinformation och hushållskemikalier samt hygienprodukter 513 personer besvarade enkäten om hushållskemiska och hygien- produkter. Nära en tredjedel av dem () läser alltid infor- mationen på förpackningarna. läser informationen ibland och söker endast information om vissa produkter så som tvättmedel, hårprodukter, rengöringsprodukter, kosmetika, tvål, färg, diskmedel, hushållspapper, utländska varor och för dem okända eller nya varor. av de tillfrågade läser information som rör dosering. Mer än hälften läser bruksanvisningar () och varnings- texter (). Knappt hälften läser varuinformation om allergi () och miljö (). Drygt tre fjärdedelar () känner till att Svanen är ett miljömärke. Hälften () tror att Bra miljöval/Falken är ett miljömärke. Drygt en tredjedel () tror att Skona är ett miljömärke. En femtedel () tror att Pandan är ett miljömärke. Föreställningen om att Returpilarna och Svalan är miljömärken är än mindre (). Minst kun- skap hade de tillfrågade om EU-Blomman, trodde att EU-Blomman var ett miljömärke. Nära hälften () menade att varningssymboler/texter på förpackningar var placerade så att de kunde ses direkt. Nära en tredjedel menade att varningssymbolerna/texterna var placerade på ett synbart sätt på vissa produkter. Nära en femtedel () menade att de alltid finner varningssymbolerna. gonde () var missnöjda med placeringen av varningssym- boler/texter. Majoriteten av de tillfrågade menade att varningstexterna var lättförståeliga. Nästan tre fjärdedelar () menade att de fick den infor- mation som de behöver om hushållskemiska och hygienprodukter. Var tjugonde () var missnöjd med märkningen av dessa varor. De efterlyste instruktioner på svenska samt allergiinfor- mation, instruktioner om varans användningsområde, innehållsför- teckning, miljöfarlighet, ursprungsland, tillverkningsdatum och pris. Det framställdes även önskemål om rättvisemärkning. Majoriteten () har inga önskemål om att ersätta för- packningsmärkningen. Lite drygt en tiondel () kan tänka sig att byta ut placeringen av informationen på förpackningarna till någon annan placering av informationen. Flertalet av de tillfrågade menar att informationen på förpack- ningarna brukar vara lätt att förstå. Det var ungefär lika många som menade att de kunde lita på den information som står på förpackningarna som menade att de inte alls kunde lita på informationen. Endast ett fåtal menade att det fanns för mycket information på förpackningarna. Betydelsen av miljömärkning för valet av varor I syfte att öka förståelsen för hur konsumenter uppfattar konsu- mentinformationen genomfördes en kvalitativ studie med 36 perso- ner (15 män och 21 kvinnor) i form av gruppintervjuer.3 Det bör emellertid framhållas att det inte är möjligt att dra några generella slutsatser från intervjuer som är baserade på så få personer. I stället får gruppintervjuerna ses som illustrationer av hur de som deltog ser på frågor om märkning av dagligvaror. Frågor om miljö har kommit att spela en allt större roll, vilket även kommer fram genom gruppintervjuerna. Flera av deltagarna menade även att de var intresserade av att handla miljövänligt, under förutsättning att priset på varan inte blir för högt. Trots detta var det många som valde att inte studera miljösymbolerna på dagligvaror. Delvis beror detta på att de är osäkra på vad märkena innebär, men de är också skeptiska till hur tillförlitlig miljömärkningen är. Bland annat har de svårt att skilja 3 Förevarande avsnitt är baserat på Märk väl! (SOU 1999:7), sid. 78 ff. den certifierade miljömärkningen från andra typer av märkning med miljöprofil. Förpackningsinformation och konsumenter, en sammanfattning visade således att majoriteten av de tillfrågade förklarade att de brukar läsa informationen på förpackningar. De tillfrågade ansåg inte att det fanns för mycket information på förpackningarna. Merparten svarade att de fick den information som de behövde. De var inte intresserade av att ersätta förpackningsmärkningen med annan märkning i någon större utsträckning. Det var påtagligt många som hade bristande kunskaper om den positiva miljömärkningen. Kunskapen varierade betydligt mellan de certifierade miljömärkena. Medan majoriteten kände till innebör- den av symbolerna KRAV och Svanen, var det endast ett fåtal som kände till Demeter och EU-blomman. beslutade regeringen att tillkalla en parlamen- tarisk kommitté som skulle ha i uppgift att komma med förslag om hur den framtida konsumentpolitiken ska kunna ge människor förutsättningar att känna sig trygga som konsumenter och ha ett starkt inflytande över sin vardagssituation. Genom ett tilläggs- direktiv utökades kommitténs arbetsuppgifter till att även komma med förslag och analysera konsumentinformation om dagligvaror.4 Kommittén, som antog namnet , överlämnade sitt slutbetänkande . Kommittén hade överlämnat delrapporten tjänster från ett konsumentperspektiv och delbetänkandet Nordisk miljömärkning - det statliga engagemanget (SOU 1999:145). Kommittén menade att de förslag som den lade skulle leda till en ökad satsning på konsumentpolitiken.5 Den strävade efter att finna rimliga avvägningar mellan vad det offentliga bör ha i uppgift på konsumentområdet och vad som borde kunna överlåtas till frivilliga organisationer eller handhas av näringslivet genom frivilliga insatser. 1999:1 och tilläggsdirektiv 1999:77. 5Hela avsnittet är baserat på Starka konsumenter i en gränslös värld (SOU 2000:29). Det är inte bara den ökande internationaliseringen och medlemskap i som påverkar konsumentpolitiken. Även mark- nadernas om- och avregleringar samt den nya informationstekno- login (IT) har medfört stora förändringar för konsumenterna i samhället. Kommittén menade att det är viktigt att den nya tekno- login skulle få en framträdande roll för konsumenter i samhället. För vår utredning, Utredningen om frivillig jämställdhetsmärkning av produkter och tjänster, är det framför allt följande förslag av kommittén som är av intresse: -Den svenska konsumentpolitiken internationellt och i EU -Konsumentinformation om dagligvaror Konsumentpolitiken finns inom flertalet områden. överlämnade regeringen propositionen 2000/01:135 Hand- lingsplan för konsumentpolitiken 2001–2005. Syftet med det konsu- mentpolitiska arbetet är bland annat att stödja konsumenterna i deras roll som aktörer på marknaden och brukare av varor och tjänster. De konsumentpolitiska målen ska vara styrande för såväl det nationella konsumentpolitiska arbetet som arbete i EU och andra internationella fora. Dessa mål är: -Inflytandemålet, att konsumenternas ställning ska stärkas. -Hushållningsmålet, att hushållen ska ha goda möjligheter att utnyttja sina ekonomiska och andra resurser effektivt. -Säkerhetsmålet, att konsumenternas hälsa och säkerhet ska skyddas. -Miljömåle,t att det utvecklas sådana konsumtions- och pro- duktionsmönster så att påfrestningarna på miljön minskar och bidrar till en långsiktigt hållbar utveckling. -Kunskapsmålet, att konsumenterna ska ha tillgång till god väg- ledning, information och utbildning. Den konsumentpolitiska kommittén uttryckte att det finns en risk för att konsumentaspekterna inte beaktas i tillräcklig utsträckning när det är fråga om att vidta åtgärder utanför det traditionella kon- Därmed menade de att det finns risk för att de konsumentpolitiska insatserna försvagas eller till och med motverkas. Som förslag att motverka detta föreslog kommittén bland annat att -det i myndigheters instruktioner ska hänvisas till de konsument- politiska målen, -de konsumentpolitiska målen ska beaktas på alla områden och gälla för såväl det nationella som det svenska konsumentpolitiska arbetet i internationella sammanhang, och att -de nu gällande konsumentpolitiska målen ska utökas med ett mål som tar sikte på att tillgodose konsumenters behov av bra utbildning, information och vägledning. Det sker stora förändringar på marknaden . Mycket talar för att takten på förändringarna kommer att öka. Det var länge sedan den svenska marknaden kunde ses som en från övriga världen skild marknad. Internationaliseringen och den nya informationstekno- login innebär att marknaden består av hela världsmarknaden. Detta innebär att konsumenter möts av snabba förändringar i ut- bud av varor och tjänster. Det är en viktig utgångspunkt för konsumentpolitiken att den både är tillgänglig för och också kommer alla konsumenter till del. Kommittén underströk att det visserligen är lämpligt att rikta insat- ser till de konsumenter som har det största behovet av stöd inom ett viss område. Men, eftersom behoven inte är statiska, bör de konsumentpolitiska insatserna genomföras först efter undersök- ningar och analyser av eventuella behov. Kommittén framhöll att borde få en samord- nade och pådrivande roll vid konsumentfrågor och att det är viktigt att verket följer utvecklingen på de olika marknaderna, för att på så sätt kunna agera när det finns behov. Kommittén menar att det vore bra om kunde föra en kontinuerlig dialog med andra myndigheter, som arbetar med frågor som har betydelse från konsumentsynpunkt. På så sätt skulle det vara möjligt för verket att både få information om vad som händer på flertalet om- råden och också få vara med om att utveckla konsumentområdet utöver det traditionella. Den svenska konsumentpolitiken internationellt och i EU Det första konsumentpolitiska programmet i EU antogs . Då fastslogs de grundläggande konsumenträttigheterna: skyddet för hälsa och säkerhet, skyddet av ekonomiska intressen, rätten till reklam och skadestånd, rätten till information och utbildning samt rätten till inflytande. utformades en ny metod för harmonisering av lagar och andra författningar. Direktiv som rör människors liv, hälsa och säkerhet får endast fastställa de väsentligaste säkerhets- krav som ska ställas på en produkt för att den ska få säljas fritt på marknaden. Tekniska specifikationer ska i stället fastställas efter så kallade harmoniserade standarder. Dessa tas fram av de europeiska standardiseringsorganen. Genom Amsterdamfördraget blev konsumentpolitiken ett själv- ständigt politikområde inom EU. Enligt artikel 153.1 (tidigare artikel 129 a) ska gemenskapen bidra till att skydda konsumenter- nas hälsa, säkerhet och ekonomiska intressen samt till att främja deras rätt till information och utbildning samt deras rätt att organi- sera sig för att tillvarata sina intressen. Gemenskapens befogenheter kom att konkretiseras genom Amsterdamfördraget. Tanken är att gemenskapen ska vidta åtgär- der i syfte att uppnå målen om att främja konsumenternas intressen och att säkerställa en hög konsumentskyddsnivå. Rådet beslutar om åtgärder som kan vara inriktade på att stödja eller komplettera medlemsstaternas politik och/eller övervaka medlemsstaternas nationella politik samt även se till att de gemensamt fattade beslu- ten efterlevs. Genom kommissionens fjärde handlingsprogram lyftes konsu- mentpolitiken och blev på så sätt ett fullvärdigt politiskt område, genom att konsumentpolitiken och andra politiska frågor samman- fördes till ett område. Därmed är det tänkt att konsumentpolitiken kommer att få större inflytande inom gemenskapen . På så sätt kommer konsumentpolitiken att utsättas för ett allt större tryck. Det kommer till exempel att ställas större krav på samordning och på ett utökat samarbete mellan olika myndigheter. Kommissionen menar bland annat att konsumenter och företag ska samarbeta i långt större utsträckning än de gör . De ska också agera som jämbördiga parter. Kommittén skriver att konkurrensen visserligen är nödvändig, men den är inte tillräcklig, varken för att tillfredsställa konsumenterna eller för att skapa stabila och inno- vativa marknader. För att konsumenterna ska kunna vara jämbör- diga med företagen måste de både ha tillräckliga kunskaper och stå enade. Det var mot bakgrund av detta som kommittén bland annat före- slog att bör arbeta för en gemensam marknad som har konsumenternas förtroende och att också ska arbeta för att konsumenterna ska bli mer medvetna om hur deras konsumtions- mönster påverkar miljön. Det finns ett 50-tal konsumentorganisationer i . I syfte att stärka och samordna konsumentintresset bildades två paraply- organisation och Konsumenter i Samverkan. Tanken är att de ska fokusera konsumentproblem och väcka debatt samt skapa opinion i konsumentfrågor. Det är också tänkt att de ska företräda konsumenter både nationellt och internationellt. Konsumentråd bildades som en fristående parti- politiskt obunden samarbetsorganisation för organisationer som företräder sina medlemmars intressen ur ett konsumentperspektiv. Rådets uppgift är bland annat att påverka konsumentfrågorna i EU. ingår 21 organisationer i : -(), -(), -Handikappförbundens samarbetsorgan, -Kilen – läkemedel och hälsa, -Konsumentgruppen i , -(), -(), -(), -, ungdomar och vuxna (FUB), -hem och samhälle, -Samarbetsorgan för etniska organisationer i (SIOS), -Samverkansforum för kvinnor i (SAMS), -(). konsumentråd arbetar för att öka konsumenternas ställ- ning på marknaden genom att de bland annat -bedriver upplysning och opinionsbildning i konsumentpolitiska frågor, -framför synpunkter på såväl offentligt som privat producerade varor och tjänster, -verkar för varors och tjänsters tillgänglighet för alla, -främjar produktions- och konsumtionsmönster som minskar påfrestningar på miljön i syfte att bidra till en långsiktigt håll- bar utveckling, -deltar aktivt i det europeiska och internationella samarbetet på konsumentområdet, och -påverkar myndigheter, institutioner och näringslivets organisa- tioner i frågor som är av betydelse för konsumenter. konsumentråd arbetar huvudsakligen med övergripande frågor när det gäller att bevaka konsumenternas intressen i och EU. Bland annat arbetar de med att utveckla rollen som konsu- mentföreträdare genom att samordna konsumentrepresentationen i olika organ. konsumentråd har regelbundna kontakter med Europeiska kommissionen, , , rege- ringen, Nordiska konsumentutskottet, myndigheter, utredningar, näringslivet, organisationer och andra aktörer inom det konsument- politiska området. konsumentråd har länge prioriterat arbetet med livs- medel, allmännyttiga tjänster där blicken har varit riktad på om- och avregleringar och konkurrensutsättning av tidigare reglerade tjänster, IT, reklam och standardisering. konsumenter i samverkan (tidigare Konsumenter i sam- verkan) bildades efter ett initiativ av Konsument-Forum . I organisationen ingår 24 organisationer och stödorganisationer. med omkring 53 000 medlemmar är den största organisationen inom konsu- menter i samverkan. Följande organsiationer ingår i kon- sumenter i samverkan: -Förbundet (tidigare mot plågsamma djurförsök), -Enzymen levande föda, -Framtiden i våra händer, -Frihet till hälsa, -medicin (), -Nordiska sparlån, -Svenska vegetariska föreningen, -Unga allergiker och Organisationen har som mål att öka konsumentinflytandet på marknaden och i politiken. I sitt arbete verkar de bland annat för att upprätthålla kraven på god kvalitet, rättmätig och ärlig infor- mation om varor och tjänster. De ställer även krav på att konsu- menter ska ha rätt att delta i beslutsprocessen. konsu- menter i samverkan arbetar således med att -bevaka och aktualisera konsumentfrågor, -fokusera konsumtionens mål och konsekvenser, -fokusera konsumenternas möjligheter att påverka, -informera, bilda opinion och samordna aktioner, samt -arbeta för ett ökat konsumentinflytande. Även konsumenter i samverkan arbetar över ett tämligen vittomfattande område. Arbetet är emellertid fokuserat på frågor om internationell handel. Därmed har frågor om standardisering och reglering (Codex) fått en särskilt framträdande plats. I likhet med konsumentråd arbetar även konsumenter i samverkan med miljö- och hälsoaspekter på livsmedel. Ett annat viktigt område för konsumenter i samverkan är sjukvården och folkhälsan.