sou · GQB361d2 · 2003-01-01 00:00:00 — Det är alltså viktigt att uppdraget att vara nämndeman ges till en krets medborgare som i så hög grad som möjligt svarar mot ett folkgenomsnitt såvitt avser kön, ålder och bakgrund. Det finns anledning att anta att det råder brister i flera av dessa avseenden. Särskilt nämndemännens ålder har diskuterats. Av nämndemännen är . Endast av nämndemännen är i åldersgruppen 20–. Nämndemännen utgör såsom allmänhetens representanter en länk mellan domstolarna och det omgivande lokalsamhället. Det är därför naturligt att behålla en ordning där kommunala och landstingskommunala församlingar väljer nämndemän. Det förtjänar att understrykas att nämndemannauppdraget redan med dagens regler inte fordrar att nämndemannen har partipolitisk bakgrund. Om samma nämndeman tjänstgör under långa perioder och rekryteringsbasen är smal kan nämndemännens legitimitet som lekmän och representanter för allmänheten komma att urholkas. De blir en del av systemet och får svårare att fylla sin roll som länk mellan domstolarna och medborgarna. Det är därför önskvärt att uppdraget som nämndeman cirkulerar i större utsträckning än vad som sker . Att fler medborgare tjänstgör som nämndemän men under mer begränsade perioder kan bidra till att stärka förtroendet för domstolarnas verksamhet. Ersättningssystemets betydelse vid rekryteringen För att säkerställa en allsidigt sammansättning av nämndemännen och för att engagera fler medborgare som nämndemän måste ersättningssystemet utformas på ett sätt som inte motverkar rekryteringen, som ersättningen skall spegla det förhållandet att uppdraget som nämndeman är ett lekmanna- uppdrag. I debatten förs det ofta fram att ersättningen är för låg för att medborgarna skall acceptera uppdrag som nämndemän i den utsträckning som är önskvärd. Nämndemännens ekonomiska villkor har förbättrats. får en nämndeman full ersättning för förlorad arbetsinkomst. Begränsningen av ersättningen till högst per sammanträdes- dag har alltså avskaffats. Detta innebär att ingen längre förlorar ekonomiskt på att vara nämndeman. För nämndemän i kammarrätt har arvode för förberedelsearbete införts. Nämndemans lämplighet för uppdraget Regeringen konstaterar att något krav på lämplighet för att tjänstgöra som nämndeman inte har uppställts, eftersom det har förutsatts att endast personer som är lämpade för uppdraget väljs. Även om den förutsättningen uppfylls kan det naturligtvis uppkomma något som gör att den valde inte längre framstår som lämplig, t.ex. att han eller hon gjort sig skyldig till brott. Det saknas klara regler för hur en sådan situation skall hanteras. En kommitté ges uppdraget att se över ordningen för rekrytering av nämndemän. I syfte att åstadkomma en mer allsidig sammansättning av nämndemännen skall kommittén överväga hur man i högre grad än skall kunna rekrytera nämndemän som inte har bakgrund i partipolitisk verksamhet. För att säkerställa att uppdraget som nämndeman cirkulerar i betydligt större omfattning än , att sammansättningen av nämndemännen speglar befolkningen och att samtliga delar av en domstols upptagningsområde (domkrets) blir representerat, skall kommittén överväga vilka förändringar av regelverket som krävs och vilka övriga insatser som är nödvändiga. Kommittén bör särskilt överväga om en begränsning av valbarheten som nämndeman till exempelvis två mandatperioder skall införas. I uppdraget ingår att lämna förslag som möjliggör en allsidigare och bredare rekrytering av nämndemän. Förslagen skall syfta till att bevara och utveckla nämndemannainstitutet och säkerställa att lekmannainflytandet i den dömande verksamheten också har allmänhetens förtroende och legitimitet. I uppdraget ingår vidare att pröva ersättningsreglerna för nämndemän. Kommittén skall utreda och lämna förslag om hur man skall hantera en situation när något inträffar eller framkommer som gör att den valde inte längre framstår som lämplig för uppdraget. Kommittén skall lämna de lagförslag och förslag i övrigt som kommittén anser behövs. Uppdraget skall redovisas . Texten nedan bygger på betänkande Domaren i – utgångspunkter för fortsatt utredningsarbete (SOU 1994:99) Del B. Bearbetning har gjorts främst utifrån svar som kommittén erhållit på frågor ställda till utlandet. I de danska domstolarna deltar lekmannadomare i brottmål, som inte är av enklare art men där fängelse mindre än kan komma i fråga, vid byretterna och efter överklagande i landsretterna, s.k. domsmænd. Lekmannamedverkan förekommer vidare i form av jury (nævningeting) i vissa grövre brottmål (bl.a. i mål där fängelse kan komma i fråga) som tas upp direkt i landsret, dessa lekmän kallas nævningar. Domsmænd motsvarar närmast de svenska nämndemännen. I byret medverkar två domsmænd i rätten tillsammans med en juristdomare. I landsret medverkar efter överklagande av målet tre domsmænd tillsammans med tre juristdomare. Lekmannadomarna är likställda med juristdomarna och avgör såväl skuldfrågan som påföljdsfrågan i målet. (När en lekmannadomare är av skiljaktig mening redovisas inte vem denne är.) Nævningarna är tolv till antalet och avgör ensamma skuldfrågan i målet. För fällande dom krävs att åtta nævningar enas härom. Om den tilltalade anses skyldig fastställer sedan juristdomarna i landsretten och nævningarna gemensamt påföljden. Juristdomarna har därvid fyra röster var. Juristdomarna har också, om de anser att bevisningen i målet inte är tillräcklig för att döma den tilltalade, rätt att begära att målet skall prövas på nytt vid en ny förhandling i målet. Val av lekmannadomare sker genom att det i samtliga danska kommuner utarbetas s.k. grundlistor över de personer som anses vara lämpade som lekmannadomare. De personer som sätts upp på grundlistorna skall utgöra ett allsidigt sammansatt urval av befolkningen och representera olika ålderskategorier samt motsvara befolkningens fördelning på män och kvinnor. Alla personer som har gott rykte (uberygtet) och som har rätt att delta i val till det danska parlamentet har rätt att föras upp på grundlistorna. Detta innebär att man skall ha fyllt , vara dansk medborgare fast bosatt i landet och inte ha gjort sig skyldig till brott av allvarlig karaktär. Personer som fyller för vilken listan skall gälla får inte föras upp på listorna liksom inte heller personer som på grund av sjukdom eller otillräckliga kunskaper i det danska språket är ur stånd att utföra uppdraget. Personer som innehar vissa slags poster eller yrken, som t.ex. ministrar, advokater, tjänstemän inom polisen eller åklagar- väsendet, är inte valbara. Det är kommunstyrelserna som genom ett särskilt utskott bestämmer vilka som förs upp på listorna. Detta innebär i praktiken att lekmannadomarna huvudsakligen hämtas från de politiska partierna. Den politiska representationen på grundlistorna är också i realiteten proportionell. De uttagnas politiska tillhörighet framgår emellertid inte av grundlistorna. Det är vanligt att den som en gång satts upp på listan återkommer på senare listor under förutsättning att vederbörande fortfarande uppfyller kraven på valbarhet. Uppdraget som domsmænd eller nævning anses vara ett offentligt uppdrag och den som valts till sådan kan endast i vissa i lag uppräknande fall begära att bli befriad från uppdraget . Om landsrettens president anser att personen omfattas av undantagsreglerna kan t.ex. medlemmar och anställda, tjänstgörande militärer, läkare och barnmorskor samt den som fyllt , beviljas befrielse. Denna principiella skyldighet att fullgöra uppdraget innebär att en arbetsgivare är skyldig att ge den rätt till ledighet som krävs för att uppdraget skall kunna fullgöras. En domsmænd eller nævning som uteblir från tjänstgöring utan laga förfall straffas med böter. Byretternas domsmændslistor och landsretternas domsmænds- och nævningelistor skapas genom att personer från grundlistorna uttas i landsretterna genom lottdragning och uppförs på nya listor. Avsikten är att de uttagna skall delta i dömande verksamhet . För medverkan i ett särskilt mål tar domaren i målet ut lekmännen efter ordningsföljden på listan. I mål där nævningar medverkar tas på motsvarande vis ut tolv nævningar. Åklagarsidan och den tilltalade har sedan rätt att begära att ett visst antal av de utvalda personerna inte skall ingå i juryn. Ersättningen till de danska lekmannadomarna uppgår till per dag och per natt (de i anledning af deres hverv er borte fra hjemmet). uppgick dagersättningen till . Prövas målet kan rättens ordförande besluta om särskild gottgörelse för det fall lekmannadomaren genom sin medverkan gjort en ekonomisk förlust som väsentligt överstiger den ordinarie ersättningen. Det är Domstolsstyrelsens uppfattning att uppdraget som lekmannadomare har ett gott anseende. I den danska lagstiftningen anges att det är landsrettens president som avgör om de till domsænds- och nævningelistorna uttagna uppfyller de krav som ställs för uppdraget. För det fall det uppkommer något som ändrar detta förhållande skall denne företa nödvändiga ändringar av listorna. I de norska domstolarna förekommer lekmannadomare både i brottmål och tvistemål. Lekmannadomarna, meddommere, har individuell rösträtt och deltar i prövningen av både rättsliga och materiella frågor. De deltar även i avgörandet av processuella frågor under rättegången. I lagmansrett används även jury vid handlägg- ning av grövre brottmål. Herreds- och byrett är i brottmål domför med en juristdomare och två meddommere. I grövre brottmål dömer två juristdomare och tre meddommere. Vid överklagande är lagmansrett domför med tre juristdomare och fyra meddommere. Dessa har liksom i första instansen individuell rösträtt och avgör gemensamt med juristdomarna både skuldfrågan och påföljdsfrågan. För fällande dom krävs fem röster. Om förhandlingen endast avser rättsfrågor medverkar emellertid inte lekmän i lagmansrett. I de brottmål där överklagandet gäller bedömningen av bevisningen i skuldfrågan och där fråga är om brott för vilket fängelse ingår i straffskalan prövas målen av tre juristdomare och en jury, lagrett, bestående av tio personer, lagrettemedlemmer. Juryn avgör skuldfrågan och det krävs sju röster för fällande dom. Efter lottdragning deltar därefter tre av lagrettemedlemmene i domstolens avgörande av påföljdsfrågan. Om juristdomarna i lagmansretten inte anser att juryn kommit till rätt utslag i skuldfrågan kan de besluta att målet skall prövas på nytt. När lagmansretten omprövar skuldfrågan i jurymål sitter tre juristdomare och fyra lekmannadomare i rätten. Medverkan av lekmän förekommer också i tvistemål. För att ett civilmål skall kunna anhängiggöras i domstol krävs i allmänhet att tvisten varit föremål för medling i ett s.k. forliksråd. Rådet är en nämnd och består av tre ledamöter, som väljs av kommunstyrelsen . Praktiserande advokater och vissa ämbetsmän kan inte väljas till förlikningsmän och ledamöterna i forliksråden är ofta inte heller jurister. Betalningen är blygsam och beror på utfallet i målet. Om målet går vidare till domstol kan lekmannamedverkan förekomma även där. Om parterna begär det, eller rätten anser det vara önskvärt, medverkar två lekmannadomare vid huvudförhandling i herreds- och byrett tillsammans med yrkesdomaren. I lagmansretten består rätten, utöver tre yrkesdomare, på parternas begäran av antingen två eller fyra lekmannadomare. Domstolen kan alltid kalla in två lekmannadomare att medverka vid förhandlingen. Även i tvistemålen har lekmannadomarna individuell rösträtt. Både meddommere och lagrettemedlemmer väljs . sker som det är val till kommunerna. Mandatperioden gäller från året därefter. Valbara är män och kvinnor som har fyllt och som är vederhäftiga och valbara i kommunalval. För valbarhet fordras att man varit folkbokförd som bosatt i innan kommunvalet. Däremot krävs inte norskt medborgarskap. Personer inom vissa ämbetskategorier är inte valbara, exempelvis åklagare, poliser, präster och praktiserande advokater. Uteslutna från valbarhet är även den som dömts till villkorlig dom samt den som dömts till fängelse utan att därefter ha frigetts villkorligt (66 a § domstolloven). För att kontrollera sistnämnda krav, som är att se som minimikrav för valbarhet, kan kommunerna inhämta utdrag ur straffregistret. Efter omständigheterna kan även brottslighet som ligger längre tillbaka i tiden eller som är av mindre allvarlig art få betydelse vid värderingen av en persons lämplighet för uppdraget. I lag anges att endast de bör väljas som på grund av sin rettsindighet, dyktighet og selvstendighet kan anses särskilt skickade för uppdraget och som inte på grund av otillräcklig kunskap om det norska språket eller av andra orsaker har svårt att fullgöra uppdraget (76 § domstolloven). En lekmannadomare kan väljas om under flera mandatperioder utan begränsning. Valet företas av kommun- styrelsen. I varje domsaga skall finnas två allmänna utskott, ett för kvinnor och ett för män. Till varje utskott väljs dubbelt så många personer som det förväntas vara rättegångsdagar i meddommermål . Det väljs fyra gånger så många juryledamöter till utskotten som det beräknade antalet rättegångsdagar i jurymål. Kommunernas sätt i praktiken att välja kandidater varierar från kommun till kommun. På många håll väljs personer med politisk bakgrund. Till förhandlingarna i meddommermål tas lekmannadomarna ut av domstolen genom lottning från utskotten. (I vissa domsagor finns speciella utskott av lekmannadomare som har kunskap om handel, sjöfart, saltvattensfiske, industri, hantverk och byggbranschen. Om det behövs lekmannadomare med sådan särskild sakkunskap utnämns dessa av rätten utan ett lottningsförfarande.) När jury skall medverka i lagmansretten är det domstolen som genom lottdragning tar ut de blivande lagrettemedlemmene från de båda utskotten. På grund av utskottens storlek tjänstgör lekmannadomarna relativt sällan. I genomsnitt tjänstgör varje vald lekmannadomare för by- och herredsretten . De norska lekmannadomarna erhåller per dag eller del av dag. Vid mål som varar än kan Justisdepartementet efter ansökan besluta om högre ersättning. För en del sakkunniga lekmannadomare är dagersättningen högre. Vid visad inkomstförlust till följd av uppdraget kan rätten i stället för Bilaga 2 SOU 2002:61 arvodet tillerkänna lekmannadomaren ersättning för inkomst- förlusten. Justisdepartementets uppfattning är att uppdraget som lekmannadomare har ett relativt högt anseende. På grund av utskottens storlek kan det ändå vara svårt att få fram tillräckligt många lekmannadomare. För det fall någon gör sig skyldig till brott skall kommunens administrativa chef utesluta vederbörande ur utskottet enligt bestämmelser i lag (81 § domstolloven). Detsamma gäller vid bortfall av något annat valbarhetskrav. Även domstolen kan, när den upptäcker att något valbarhetskrav brister, utesluta en person ur utskottet (83 § domstolloven). Kommunen skall då underrättas om beslutet. För det fall en lekmannadomare flyttar till en annan kommun så överförs denne för tjänstgöring i den nya kommunen. Den praktiska tillämpningen av bestämmel- serna om uteslutning av personer som inte längre uppfyller valbarhetskraven förutsätter kunskap om aktuella förhållanden. För detta finns det regler och har utvecklats praxis innebärande bl.a. visst samarbete med polisen och anmälningsskyldighet för lekmannadomarna om vissa förhållanden. I förekommer lekmannadomare i första instans i allmän domstol. Något jurysystem finns inte. I brottmål är tingsrätt domför med en yrkesdomare och tre nämndemän. Nämndemännen har individuell rösträtt och deltar i alla frågor i avgörandet. Nämndemän förekommer också i civilmål, bl.a. i familjemål. (var nämndemannamedverkan begränsad till härads- rätterna. I rådstuvurätten fanns således inte någon nämnd. En nämnd bestod då av sju medlemmar som hade kollektiv rösträtt.) Valbara till nämndemän är finska medborgare, som har fyllt men inte , och som är bosatta i en kommun som tillhör tingsrättens domkrets. Personen skall råda över sig själv och sin egendom (6 § i den finska tingsrättslagen ), dvs. inte vara försatt i konkurs eller ställd under förmynderskap, och därutöver anses vara lämplig att verka som nämndeman. Personer som innehar en tjänst vid allmän domstol eller en straffanstalt eller som i tjänsten utför undersökningsuppgifter, förundersökning av brott, tull- eller polisbevakning får inte vara nämndemän. åklagare, advokater eller annan som yrkesmässigt bedriver advokat- verksamhet vara nämndeman. fastställer antalet nämndemän i tingsrätt och hur många nämndemän som skall väljas i varje kommun. Nämndemännen utses sedan av respektive kommunfullmäktige för fullmäktiges mandatperiod, dvs. Till följd av detta är det i allmänhet partierna som utser nämndemannakandidaterna och de politiska styrkeförhållandena i fullmäktige avgör normalt hur många nämndemannaplatser varje parti får. I vissa större städer har dock personer utan anknytning till partierna utsetts till nämndemän. I några kommuner har partierna anmält att människor som är intresserade av att tjänstgöra som nämndeman kan anmäla sig som kandidater. har det hänt att ett politiskt parti har annonserat i ortspressen efter lämpliga kandidater. De valda nämndemännen skall enligt lag så rättvist som möjligt representera kommuninnevånarnas ålders-, närings- och könsfördelning samt de språkliga förhållandena i kommunen. De får inte uppträda som representanter för något politiskt parti även om de i allmänhet valts på politiska grunder. En nämndeman kan väljas om och kan enligt tingsrättslagen, av lagmannen tilldelas häradsdomartitel för lång och förtjänstfull verksamhet i tingsrätten. Det ankommer på tingsrättens att se till att nämndemännen deltar i tingsrättens sammanträden i tur och ordning. I tingsrättsförordningen stadgas att nämndemännens sammanträdesordning skall fastställas så att varje nämndeman i regel deltar i sammanträden per kalenderår. En nämndeman som under ett kalenderår har deltagit i sammanträden , får inte under detta kalenderår delta i flera sammanträden, om det inte är fråga om fortsatt behandling av ett tidigare mål eller ärende. Skälet för denna begränsning är att ett alltför flitigt deltagande anses hindra den aktiva befolkningen från att delta i den dömande verksamheten, vilket i sin tur anses innebära att syftet med nämndemannasystemet inte uppnås. Det finska uttrycker att är en lagom tjänstgöringsfrekvens med hänsyn till att då kan även människor i arbetslivet delta. En sådan frekvens kan inte anses vara för sällan som motivationen för uppdraget bibehålls. Det förekommer dock att brottmålsprocesser tar . Till nämndemännen betalas dagtraktamente och ersättning för resekostnader enligt statens kollektivavtal. till belopp som fastställs av . () är arvodet 350 om förhandlingen varar än och 500 om den är 6–. Om förhandlingen varar är arvodet 650 . Enligt försöker nämndemannaföreningarna få till stånd höjningar av arvodesbeloppen. är gammalt på landsbygden i och har enligt ett ganska högt anseende. I de s.k. gamla städerna, där det var rådstuvurätter ända in , saknas däremot nämndemannatraditionen. nämner som exempel och pekar på att det där valts 550 nämndemän som inte har någon egentlig erfarenhet av nämndemannauppdraget. Detta ledde i början till en del praktiska svårigheter. Om en nämndeman förlorar sin behörighet eller annars blir olämplig att sköta ett nämndemannauppdrag, skall tingsrätten befria honom från hans uppdrag eller bestämma att han inte får sköta uppdraget. Beslutet fattas av en yrkesdomare och tre nämndemän. Innan nämndemannen befrias från sitt uppdrag skall han beredas tillfälle att bli hörd. Ett beslut om befrielse från uppdraget gäller men kan överklagas av nämndemannen till hovrätten. Denna lagliga möjlighet att bli av med olämpliga nämndemän används emellertid mycket sällan. I stället brukar lagmannen föra en diskussion med nämndemannen, om nämnde- mannen kanske gjort sig skyldig till brott, som därefter väljer att bli befriad från uppdraget. Ett annat tillvägagångssätt är att nämndemannen inte kallas till tjänstgöring. Lekmannamedverkan förekommer i de franska domstolarna dels i vissa typer av mål, dels i särskilda specialdomstolar. I första instans skiljer man på mål av enklare och mål av svårare beskaffenhet. De grövsta brottmålen, där påföljden kan bli fängelse, handläggs i en domstol (cour dassise) där lekmän deltar i dömandet. (I terroristmålen består dock domstolen enbart av yrkesdomare.) Domstolen är domför med tre yrkesdomare och en jury om nio myndiga medborgare. Jurymedlemmarna måste vara fyllda, behärska det franska språket i tal och skrift och finnas upptagna på en särskild jurylista som fastställs inom varje Personen får inte vara obehörig på sätt framgår av den franska straffprocesslagen, exempelvis inte vara lagfaren och inte heller häktad eller åtalad. Urvalet av juryledamöter sker i flera steg. Första urvalet sker slumpmässigt genom lottdragning från röstlängderna av landshövdingen. Därefter företar borgmästaren en offentlig lottdragning bland de utvalda. De sålunda utvalda granskas därefter av en särskild kommission med säte i den ort där appellations- domstolen är belägen. Kommissionen fastställer den s.k. slutliga årliga jurylistan och har bl.a. till uppgift att sortera bort de personer på listan som inte är behöriga enligt lag att tjänstgöra som juryledamöter eller som av en eller annan anledning vill bli befriade från sådan tjänstgöring. Uteslutning sker genom majoritetsbeslut i de enskilda fallen. Därefter tas den slutliga sammansättningen fram genom lottdragning bland de kvarvarande namnen från den tidigare listan. Nästa steg i förfarandet sker genom att en s.k. sessionslista för varje domstolssession sammanställs genom lottdragning av förste presidenten vid appellationsdomstolen. Förfarandet skall ha ägt rum minst innan cour dassise påbörjar sessionen och är offentligt. Även utesluter man personer som av någon anledning inte är behöriga att tjänstgöra, bl.a. de personer på den årliga listan som har suttit i juryn tidigare . Juryledamöterna i de enskilda målen tas sedan från sessionslistan. Urvalet sker på så sätt att samtliga juryledamöters namn förs över på lappar som läggs i en urna. Förste presidenten i appellations- domstolen drar sedan lapparna ur urnan och läser upp namnen på dem som genom detta förfarande har tagits ut till jurytjänstgöring. I lottningsförfarandet har åklagaren och försvararen möjlighet att förklara jäviga maximalt fyra respektive fem av de framlottade utan närmare motivering. Vid prövningen av målet avgör de nio jurymedlemmarna skuldfrågan efter en med yrkesdomarna gemensam överläggning. För fällande dom krävs att åtta ledamöter, varav fem är lekmän, enas härom. Påföljden bestäms av juristerna. Jurymedlemmarna deltar i en session i brottmål som varar . De får tjänstgöra endast en session var femte år. Även i de särskilda domstolar som handlägger ungdomsmål deltar lekmän. Domstolen är domför med en yrkesdomare och två nämndemän. Dessa nämndemän förordnas på förslag av appellationsdomstolens förste ordförande direkt av justitie- ministern för en fyraårsperiod bland personer som har utmärkt sig genom sitt särskilda intresse för barn och sin kompetens. Utnämningarna sker efter ett ansökningsförfarande. (Medverkan av lekmän förekommer också i de domstolar som handhar s.k. sociala mål. Även här består rätten av en juristdomare och två lekmannadomare. De senare är representanter för arbetstagarna respektive arbetsgivarna jämte de fria yrkesutövarna. Dessa är utnämnda av appellationsdomstolens förste president och tas ut från en lista som satts upp av de statliga myndigheter som handhar frågor inom detta område.) (Det finns även domstolar som uteslutande består av lekmän vid prövningen i första instans. Handelstvister prövas således av särskilda handelsdomstolar som består av tre handelsmän valda av handelns intresseorganisationer vid första tillfället och efter omval.