sou · GQB358d2 · 2003-01-01 00:00:00 — 2–lär inte göra någon skillnad. En extra ledighets- vecka skulle knappast heller göra det. Vad som kan göra en skillnad i vardagen är bara en daglig märkbar arbetstidsförkortning anser vi i de Gröna. Beskrivningarna av de ekonomiska konsekvenserna Även om en arbetstidsförkortning av utredningen konstateras ha en massa goda följdverkningar vill man av främst ekonomiska skäl inte förorda en förkortning på mer än 2–per dag. Givet- vis innebär en förkortad arbetstid att det samhällsekonomiska utrymmet för materiell konsumtion eller för att finansiera olika reformer minskar. Ska det samhällsekonomiska utfallet, BNP-till- växten, vara vägledande i valet av arbetstid ska man dock snarare öka än minska arbetstiden, om det kan ske på ett sätt som inte för mycket hotar andra politiska mål som livskvalitet, sysselsättning, hälsan och jämställdheten. Risken med en förlängd arbetstid skulle dock kunna vara att man riskerar att urholka den långsiktiga till- växtkraften i ekonomin ifall folk som en konsekvens i än större utsträckning än skulle må allt sämre och bli allt sjukare. Om valet står mellan ökat samhällsekonomiskt livsrum å ena sidan och en kortare arbetstid med mer fritid, breddat deltagande på arbetsmarknaden, bättre hälsa och ökad jämställdhet å andra sidan, bör man inte välja några minuters ökad ledig tid per dag, som av praktiska skäl antagligen tas ut i form av lediga dagar, för det ger varken eller. Det kostar pengar utan att det för med sig några kom- pensatoriska effekter av ökad produktivitet, ökad sysselsättning eller lägre sjuktal, som effekten på livskvalitet och jäm- Reservationer och särskilda yttranden ställdhet knappast kommer att märkas. Bestämmer man sig poli- tiskt för att det av olika skäl är viktigt att prioritera fri tid, hälsa, jämställdhet, mindre tryck på naturen och människan före hög BNP-tillväxt och reallöneökningar, dvs. i praktiken materiell väl- färd, så finns det bara en väg värd namnet att gå – att märkbart korta arbetstiden i vardagen. Försörjningskvotens utveckling avgör arbetstidsförkortningens ekonomiska konsekvenser En försörjningskvot är ett mått på hur tung försörjningsbörda de som arbetar har. I täljaren återfinns de sysselsatta (som uppbär lön, vilken kan beskattas för att få inkomster till att finansiera offentliga verksamheter). I nämnaren återfinns de som inte lönearbetar. Transfereringssystemen ger dessa unga, gamla, tillfälligt sjuka, långstidssjuka, förtidspensionerade och arbetslösa en tillfällig eller permanent samhällslön. Kvoten ger en fingervisning hur lätt eller tung börda som vilar på samhällets producerande förmåga (tälja- ren) genom att denna produktion måste omfördelas för att försörja också alla dem i nämnaren. Alla tal nedan anges i tusental. I täljaren återfinns de sysselsatta i arbetslivet I täljaren återfinns ungefär motsvarande 2 500 friska (inte samma personer ) heltidsarbetande (minst /vecka) och 1 400 personer som arbetar eller mindre, vilket motsva- rar 1 000 heltidstjänster. Deras sammanlagda arbetstimmar är vad som, tillsammans med nödvändiga material och energiinsatsvaror, inom det varutillverkande och tjänsttillhandahållande ekonomiska system vi har, producerar BNP, bruttonationalprodukten, värdet av de i tillverkade varor och tjänster som gått till slutlig användning (konsumtion eller investeringar). Denna BNP har historiskt ökat , dels pga. att arbets- utbudet har ökat (sammanlagt har fler timmar jobbats genom att befolkning vuxit), dels pga. att arbetskraften med hjälp av utbildning och erfarenhet utvecklat sitt yrkeskunnande, vilket till- sammans med teknikutveckling, strukturomvandling, och organi- sationsutveckling (effektivare företag) gjort arbetskraften mer pro- Reservationer och särskilda yttranden Arbetsproduktiviteten har historiskt ökat med . I nämnaren åter finns de som inte är sysselsatta i arbetslivet I nämnaren återfinns i runda tal 2 000 barn och studerande, mot- svarande 400 heltidssjukskrivna (inte samma personer , även om de långtidssjukskrivna ökar i antal), motsvarande 400 för- tidspensionerade/sjukbidragstagare, 320 arbetssökande, 100 avtals- pensionerade, 200 hemma- eller utlandsvarande, och slutligen runt 1 500 pensionärer, varav några 100 kanske både skulle kunna och vilja delta på hel- eller deltid i arbetslivet om deras behov gällande arbetslivets villkor tillgodosågs. Produktionen (BNP) kan ändras genom att sysselsättningen, arbetstiden eller produktiviteten förändras Antalet personer i täljaren multiplicerat med medelarbetstiden avgör produktionen och BNP. Tillväxttakten i produktionen (BNP) avgörs dels av om det tillkommer eller bortfaller folk i tälja- ren (från eller till nämnaren), dels av om medelarbetstiden per per- son förändras, och dessutom av om produktivitetsutvecklingen håller sig till de historiska eller om den utvecklas något snabbare eller långsammare än så. Förs folk från nämnare till täljaren ökar produktionen. Arbetar alla i täljaren färre timmar sjunker produktionen. Kan man åstadkomma produktivitets- höjande åtgärder genom utbildningsinsatser, organisationsföränd- ringar eller en förbättrad folkhälsa som gör att folk orkar åstad- komma mer , ökar produktionen. En arbetstidsförkortning syftar förutom att ge folk mer tid till att leva också till att underlätta de processer som flyttar folk från nämnaren till täljaren och ökar produktiviteten. För att minska det produktionsbortfall som en arbetstidsförkortning leder till gäller det ju att i så hög grad som möjligt kompensera nedgången i den genomsnittliga arbetstiden med att flytta arbetslösa och tidigare sjukskrivna och (förtids)pensionerade från nämnaren till täljaren. Kortare, förhoppningsvis mindre betungande, arbetsdagar ska underlätta att återföra långtidssjukskrivna, men framför allt hoppas man att man kan minska nyrekryteringen till nämnaren genom att Reservationer och särskilda yttranden de sysselsatta mår så bra att de blir mindre kort- och långtidssjuka och orkar arbeta högre upp i åldrarna. Arbetsproduktiviteten kan förhoppningsvis också ökas genom att folk orkar och kan mer när de väl jobbar genom att folkhälsa förbättrats och folk getts mer tid att vidareutbilda sig. Dessutom leder en arbetstidsförkortning till att verksamheter måste lägga om schemat, något som kan göra det möjligt att bättre utnyttja både sin arbetskraft och sitt realkapital (lokaler och maskiner). Kvoten mellan täljaren och nämnaren påverkar finansierings- möjligheterna av offentlig sektor Framöver kommer demografiutvecklingen, med allt färre födda som (förhoppningsvis) kan bli sysselsatta, och en allt större andel äldre, att också starkt påverka försörjningskvoten och där- igenom de offentliga finanserna och kanske också skattetrycket. För att mildra trycket på de offentliga finanserna (och skatte- trycket) krävs antingen en hög produktion i täljaren, vilket inte främjas av en arbetstidsförkortning, eller att man lyckas balansera om kvoten genom att få upp folk från nämnaren och hålla kvar folk i täljaren, vilket en arbetstidsförkortning kan åstadkomma. Om en arbetsförkortning är vad som krävs för att minska nyrekryteringen från täljaren till nämnaren – att folk håller sig friska, och vill och kan (orkar) arbeta högre upp i åldrarna – kan det faktum att för- sörjningskvoten i och med arbetstidsförkortningen ser bättre ut vara mycket viktigare för framtidens hållbara samhälle än en maxi- mal produktion. Tumregler för att beräkna effekterna av olika arbetstids- förkortningsalternativ och utfall A.En tumregel säger att för varje timme arbetsveckan förkortas minskar arbetsutbudet . Att det inte fullt ut minskar med 1/40 = 2½ procent beror på att alla deltidsarbe- tandes arbetstid inte minskar. Ju lägre utgångsläget är, desto närmare de 2½ procenten arbetstidsbortfall kommer ytterligare en timmes förkortning att leda till. För varje procent arbets- utbudet (=sysselsatta personer i täljaren multiplicerat med Reservationer och särskilda yttranden genomsnittsarbetstiden) går ned går BNP ned ungefär lika mycket. B.En tumregel är att de offentliga finanserna genom sin skatte- kvot på tar in hälften av BNP i skatteintäkter. Hälften av produktionsbortfallet i samhällsekonomin drabbar således stat och kommuner i form av lägre skatteintäkter. Transfereringarna, som utgör ungefär hälften av det offentligas utgifter, följer i stort dock BNP-utvecklingen och skatte- inkomsterna. Den andra hälften består av offentlig konsumtion (vård, skola, omsorg, rättsväsende m.m.), varav lönekostna- derna uppgår till . Vid en arbetstidsförkortning sjunker lönekostnaderna för de redan anställda i samma takt som skatteintäkterna, i avsaknad av löneglidning. De fasta offentliga utgifterna, som inte går ned när skatteintäkterna sjunker pga en arbetstidsförkortning, uppgår alltså bara till av den offentliga budgeten och av BNP. C.En tumregel säger att för varje procent-enhet arbetslöshet eller andelen sjukskrivna sjunker, dvs. om ungefär 40 000 kan perso- ner kan flyttas från nämnaren till täljaren, minskar statens utgifter med 6–. Dessutom ökar pro- duktionen, varvid BNP och statens inkomster också ökar, men i och med att dessa personer betalade skatt förut också, måste den skatt de förut betalade, ungefär 2–3 miljarder, räknas bort. Intäktssidan ökar ändå netto med uppskattningsvis 7–8 miljar- der i och med att arbetsutbudet och därigenom produktionen och BNP ökat med 20 miljarder, varav hälften går in i skatt. D.En tumregel säger att för den faktiska pensions- åldern (antalet aktiva arbetsår sett över hela livet) höjs ökar BNP med ungefär 4 miljarder, och därigenom förstärks de offentliga finanserna med 2 miljarder. Ur pensionssystemets synvinkel fördröjs utbetalningarna, även om summan som ska betalas ut snarare ökar än minskar. Systemet balanseras dock av att försörjningskvoten förbättras, förutom av att bromsen slår till om samhällsekonomin inte utvecklas i den takt som pen- sionssystemets egentligen utformats för. E.Slutligen, säger en tumregel att för varje procent (arbets)produktiviteten i samhällsekonomin förbättras med utöver vad den sedvanligen gör av teknisk utveckling m.m., beroende på någon av de ovan omtalade orsakerna, helt eller delvis förorsakade av en arbetstidsförkortning, kommer BNP Reservationer och särskilda yttranden att öka med ungefär 20 miljarder, och de offentliga finanserna att stärkas med 10 miljarder. 2–3 lediga minuter per dag och år, uppsummerat när reformen är fullt genomförd, är några steg i rätt riktning i arbets- tidsförkortningsfrågan, men stegen är så små att de kommer att gå oförmärkt förbi. De saker man vill uppnå i form av ökad livskvali- tet, sysselsättning, hälsa, och jämställdhet åstadkommer man istället genom en märkbar förändring av den dagliga arbetstiden. Vi i de Gröna kan inte motsätta oss att man tar ett litet steg i rätt riktning, men i och med att vi tror att en verklig förbätt- ring kräver en verklig förändring, i stort kliv, kan vi inte heller fullt ut stödja förslaget. Särskilt yttrande av ledamoten () Kommittén lägger förslag till ett tydligare genomförande av EG:s arbetstidsdirektiv i svensk lag. Direktivet reglerar en rad förhållan- den mellan arbetsgivare och arbetstagare på arbetstidsområdet. I enlighet med min principiella inställning har jag pläderat för att implementeringen av direktivet i svenk lag bör vila på ett resultat som parterna gemensamt kan ställa sig bakom snarare än på poli- tiska bedömningar. Jag kan konstatera att kommitténs sekretariat har gjort ett mycket gott arbete för att åstadkomma samsyn mellan parterna. I slutskedet har majoriteten gjort ett avsteg från den åstadkomna samsynen, nämligen när det gäller förläggningen av nattvila. Avste- get förefaller ha gjorts för att avtalade dispenser skall bli dyrare att avtala fram för arbetsgivarna. Jag ogillar starkt ett sådant förfa- ringssätt. Jag har dock inte funnit anledning att reservera mig explicit mot detta, eftersom jag anser det vara ett partsintresse och inte en fråga för politiskt avgörande. Reservationer och särskilda yttranden Särskilt yttrande av () I direktivet för arbete ingår uppdraget att lämna förslag till en ny arbetstidsreglering utifrån EG:s arbetstids- direktiv. skickade en formell underrättelse till regeringen där man framför att de förändringar av provisorisk karaktär som genomfördes i svensk lagstiftning inte är tillfyllest vad gäller dygnsvila, begränsning av veckoarbets- tid, semester och nattarbete. Förslaget till ny lagstiftning innebär ett stärkt skydd för arbets- tagaren ur social- och hälsosynpunkt men den ger också minskad flexibilitet för företag och offentliga verksamheter. Att sammanföra EG:s arbetstidsdirektiv, som till sin karaktär är en minimilagstifting, med detaljerad svensk arbetstidslagstiftning skapar problem. Det ger en dubbel lagstiftning, exempelvis vad gäller dygnsvila och nattarbetsförbud, vilket är olämpligt. Det stri- der mot kommitténs direktiv om regelförenkling, och gör situatio- nen extra svår för de små företag som inte har tillgång till egna jurister. Det kan också åsamka företag stora organisatoriska problem. kan se positivt på lagen bara utifrån att den bibehålls dispositiv inom EG-direktivets ramar. Det är det grund- läggande skälet till att vi i detta sammanhang inte reserverar oss mot införandet av EG-direktivet. Det innebär att man via kollektiv- avtal kan hitta andra lösningar vad gäller arbetstid och . I flera avseenden föreligger en bristande konsekvensanalys av förslagen. Detta gäller bl.a. jourtiden. Enligt ett utslag i EG-dom- stolen skall jourtid gälla som arbetstid om man är fysiskt närva- rande på arbetsplatsen. Då jourtid enligt lagförslaget skall inrym- mas i 48-timmarsregeln kan det medföra en större begränsning i verksamheten och behov av mer personal inom flera sektorer där arbetskraftsbrist redan råder. Vad detta i praktiken kommer att innebära för exempelvis landstingskommunal verksamhet, särskilt vad gäller läkares jourtid, har kommittén ej kunnat få tillfreds- ställande kunskap om. Ej heller är konsekvensanalysen för små företags verksamhet till- räcklig. Helt klart är dock att förslaget till ändringar i arbetstids- lagen medför en mer komplicerad lagstiftning att praktiskt hantera Reservationer och särskilda yttranden för små företagare, vilket går stick i stäv med kommitténs direktiv om att beakta behovet av regelförenkling i sitt arbete. kommer att med stort intresse beakta remissvaren på lagförslaget, bl.a. vad beträffar konsekvenser av beräkning av jourtid inom yrkesområden där arbets- kraftsbrist råder, nattarbetsförbudet samt konsekvenser för små företag. ser positivt på att inget förslag till förändring av övertidstaket läggs. Särskilt yttrande av () Kommittén skall enligt direktiven pröva olika vägar till förkortning av arbetstiden och ge förslag på hur dessa skulle kunna genomföras. Vidare skall förslagens konsekvenser för jämställdhet och hälsa analyseras samt konsekvenserna för samhällsekonomin. Som underlag för ställningstagandena har bl.a en rapport lämnats till kommittén i vilken arbetstiderna i jämförs med arbetstiderna i EU-länderna samt , och . Rapporten visar att veckoarbetstiden i lag och avtal är hög i . Endast och har högre arbetstidsmått . Den faktiska, genomsnittliga veckoarbetstiden i är varken hög eller låg, men fördelningen av arbetstiden är extrem. Arbetstiden fördelad inom vissa timintervall visar att av alla anställda i arbetar (genomsnittet i EU är ). av alla anställda i arbetar eller mindre (EU-genomsnittet är ). av samtliga anställda i arbetar mellan 35–(genomsnittet i EU är ). Den internationella jämförelsen av arbetstiderna visar även att den faktiska, genomsnittliga årsarbets- tiden i ökat . I samtliga övriga länder, förutom , har årsarbetstiden minskat . Statistiska jämförelser mellan olika länder är alltid behäftade med osäkerheter. Men den bild som tecknas i rapporten utifrån flera olika jämförelsemått är ändå ganska tydlig. Arbetstiden i är mycket ojämnt fördelad och andelen anställda med en faktisk veckoarbetstid överstigande är bland de högsta inom EU. Reservationer och särskilda yttranden Finns samband mellan arbetstidens längd och hälsan? Kommittén konstaterar att forskningen på det här området är begränsad, men att de forskningsresultat som trots allt finns ger litet stöd för att hälsan i medicinsk mening förbättras om arbetstiden förkortas. Kommittén konstaterar emellertid att forskningen påvisat positiva samband mellan arbetstidsför- kortningar och det sociala välbefinnandet och man pekar också på att forskare i allmänhet är ense om att arbetstidens längd och förläggning har betydelse för hur behovet av vila och återhämtning kan tillgodoses. Och vila och återhämtning är relevanta faktorer i ett hälsoperspektiv. Viktigt att observera är att de forsknings- resultat som trots allt finns är hämtade från forskning om förkortningar av veckoarbetstidens eller den dagliga arbetstidens effekter på hälsan. Vilka ev. hälsoeffekter som en rätt till utökad ledighet/kortare årsarbetstid kan ha ger forskningen inget svar på eftersom det saknas sådan forskning. Mot den bakgrunden är det troligt att ökat socialt välbefinnande och mera tid för vila och återhämtning långsiktigt kan ge positiva effekter på hälsan, även sett ur ett medicinskt perspektiv. Därför är det också ett rimligt antagande att en generell förkortning av veckoarbetstiden eller den dagliga arbetstiden kan ha en positiv påverkan på hälsan, och därmed även på sjukskrivningstal, förtids- pensioneringar och samhällets kostnader för ohälsan, även om effekterna av naturliga skäl är svåra att kvantifiera. Men det har naturligtvis betydelse på vilket sätt arbetstiden för- kortas, med hur mycket, och vad som i övrigt görs. Valet av metod för förkortning av arbetstiden borde därför inte vara svårt om respektive metoders bedömda effekter på hälsan tillåts fälla avgörandet. Skillnaderna mellan metoderna är uppen- bara. Medan förkortningar av veckoarbetstiden eller den dagliga arbetstiden kontinuerligt skapar utrymme för att bättre balansera arbetslivets krav med hemsfärens villkor, och tid för vila och åter- hämtning mellan arbetspassen, så kan givetvis inga sådana effekter förväntas om det är årsarbetstiden som förkortas via fler lediga dagar. Vidare finns historiskt dokumenterade samband mellan normalarbetstidsförkortningar och faktisk minskning av arbets- tiden . Några sådana erfarenheter av fler lediga dagar, exempelvis semesterdagar, finns av naturliga skäl inte. Reservationer och särskilda yttranden Normalarbetstidsförkortningars effekter på hälsan får visst stöd i forskningsresultat, medan utökad ledighet/kortare årsarbetstid saknar sådant stöd. Kommittén menar visserligen att forskningen kan ge visst stöd för ett positivt samband mellan arbetstidsförkortningar (normal- arbetstid) och hälsan, men att detta är omöjligt att kvantifiera och att det även finns argument som talar emot ett sådant samband. Men i valet mellan normalarbetstidsförkortning och mera ledighet är kommitténs teknik att för varje argument som talar för en metod redovisa ett annat som talar emot, utan att värdera de olika argu- mentens styrka. Därför är det inte överraskande att man inte anser det finns några avgörande skillnader i vilka effekter den ena eller den andra metoden kan förutses ha på hälsoläget. Tekniken innebär att kommittén undviker ett ställningstagande. Men detta till trots vill man ändå rekommendera metoden med fler lediga dagar. Skälet till detta är att dagarna kan omvandlas till timmar, som med ett förstärkt arbetstagarinflytande ska kunna förläggas i enlighet med arbetstagarnas individuella önskemål. Detta menar man sannolikt har en större positiv påverkan på hälsan jämfört med en generell förkortning av veckoarbetstiden. Avgö- rande för resonemanget och slutsatserna är det förstärkta inflytan- det för arbetstagarna över ledighetens förläggning. Det är dock svårt att förstå att en metod för förkortning av arbetstiden som förutsätter nya regelverk för att tillförsäkra arbetstagarna det nöd- vändiga inflytandet över ledighetens förläggning, är att föredra framför en metod som onödiggör samma regelverk. I synnerhet som det är högst osäkert om tillämpningen av det nya regelverket kommer att ge arbetstagarna det inflytande som avsett. Kommitténs argumentation är svag och de nödvändiga analy- serna saknas. Slutsatserna om hälsoeffekterna av ett ökat arbetstagarinflytande över ledighetens förläggning saknar överhuvud stöd i forskningen. Här har kommittén endast tyckt till. Dessutom saknas en analys av de verkliga förutsättningarna för ett ökat arbetstagarinflytande. Den inflytanderegel som kommittén föreslår ger inte arbetstagarna samma starka inflytande över ledighetens förläggning som exem- pelvis reglerna i föräldraledighetslagen och studieledighetslagen. Därmed finns heller inga erfarenheter att dra slutsatser utifrån. Med tanke på den betydelse kommittén tillmäter arbetstagarinfly- tandet i valet av metod för förkortning av arbetstiden, borde analy- ser ha gjorts om i vilken utsträckning den nya inflytanderegeln Reservationer och särskilda yttranden faktiskt kommer att ge arbetstagarna det avsedda inflytandet, som är en förutsättning för att arbetstagarnas önskemål ska tillgodoses. Inte heller har analyser gjorts av hur de avtalslösningar med arbetstidsbanker/konton som vuxit fram på stora delar av svensk arbetsmarknad påverkar förutsättningarna. kommer på många avtalsområden, , att finnas mellan 27 och ackumulerade i timbanker. Till det ska läggas ytterligare genom en ny ledighets- och semesterlagstift- ning. Lägg därtill timmar i kompbanker som redan finns på många avtalsområden, så blir det inte ovanligt att arbetstagare disponerar 150–. Detta skapar helt nya förutsättningar jämfört med och de innebär naturligtvis att växande problem att förena verksamheternas behov med de enskilda arbetstagarnas önskemål kan förutses. Och med den inflytanderegel som föreslås blir det arbetstagarnas önskemål som får stå tillbaka, snarare än att arbetsgivarna tvingas göra de anpassningar av bemanning och orga- nisation som skulle vara nödvändiga för att möta olika önskemål. Skillnaden mellan förväntningar och verklighet är besvikelse, och mycket talar för att det är vad som väntar arbetstagarna om den nya ledighetslagstiftningen med den föreslagna utformningen av infly- tanderegeln antas av . I konsekvens med den avgörande betydelse som kommittén tillmäter arbetstagarinflytandet i valet mellan de olika metoderna borde givetvis inflytanderegeln utfor- mats så att arbetstagarna garanterats ett inflytande i paritet med det som finns i föräldraledighetslagen. Finns samband mellan arbetstidens längd och jämställdheten? Kommittén menar att det är tveksamt om förkortad arbetstid kan leda till att jämställdheten ökar. Man hänvisar till att jämställdheten mellan könen också är en fråga om attityder, normer och värde- ringar som en förkortad arbetstid inte automatiskt är en lösning på. Detta är naturligtvis riktigt, men i övrigt går kommittén till väga som i fallet med arbetstidsförkortning och hälsa. För varje argu- ment som talar för redovisas ett annat som talar emot, utan att någon egentlig värdering av argumentens bärkraft görs. Men detta till trots landar kommittén i slutsatsen att en förkortad arbetstid sannolikt kan lämna ett bidrag till ett mera jämställt samhälle. Beträffande de olika metodernas respektive effekter för jämställd- heten drar kommittén slutsatsen att en förkortning av normal- Reservationer och särskilda yttranden arbetstiden sannolikt har en mera positiv effekt på jämställdheten än metoden med fler lediga dagar. Men skillnaderna tonas ändå ned och hindrar inte kommittén att föreslå en förkortning av arbetstiden via fler lediga dagar.