sou · GQB371 · 2003-01-01 00:00:00 — Detta innebär att om barnet står under vårdnad av bägge föräldrarna måste dessa göra anmäla gemensamt. Om de inte kan komma överens, kan ingen anmälan göras. Står barnet under vårdnad av endast den ena föräldern, företräder denne ensam barnet vid anmälan om byte av efternamn. I en situation krävs dock samtycke från den andre föräldern, nämligen om barnet bär dennes efternamn när byte skall ske (6 § namnlagen). Kravet på samtycke är dock inte oeftergivligt. Vägras samtycke, kan vårdnadshavaren gå till domstol och utverka förklaring att namnbytet är förenligt med barnets bästa. Byte till andra efternamn Den som vill byta sitt efternamn till ett nybildat efternamn eller till ett efternamn som inte kan förvärvas enligt vissa andra bestämmelser i namnlagen kan göra ansökan om tillstånd till bytet hos PRV. Den som en gång har bytt efternamn efter en sådan ansökan får på nytt byta efternamn på detta sätt endast om det finns särskilda skäl (se 11 § namnlagen). Avser ansökningen ett barn , kan PRV som villkor för namnbytet uppställa att domstol har funnit att detta är förenligt med barnets bästa. Det är dock inget krav utan verket kan avstå från att uppställa ett sådant villkor. I de fall det förekommit våld i en familj och det blir aktuellt med äktenskapsskillnad mellan makarna eller bodelning mellan samborna, kan vissa familjerättsliga regler tillämpas i syfte att stödja och skydda den utsatta kvinnan och barnen. I 14 kap. 5 § ÄktB förskrivs att i mål om äktenskapsskillnad får domstolen pröva frågor om vårdnad om barn, barns boende, umgänge med barn, rätt att bo kvar i makarnas gemensamma bostad till dess att bodelning sker och förbud att besöka varandra. Vid avgörande av frågor som rör vårdnad, boende och umgänge skall barnets bästa komma i främsta rummet (6 kap. 2 a § FB). Vid bedömningen av vad som är bäst för barnet skall det fästas avseende särskilt vid barnets behov av en nära och god kontakt med båda föräldrarna. Risken för att barnet utsätts för övergrepp, olovligen förs bort eller hålls kvar eller annars far illa skall beaktas, 6 kap. 2 b § FB. har uttalat att i de fall då den ena föräldern utsätter en familjemedlem för våld, trakasserier eller annan kränkande behandling, gemensam vårdnad mot en förälders vilja bör vara utesluten.24 Frågan om vem som skall ha rätt att bo kvar i hemmet har nära samband med frågan om vårdnaden om barnen. Den som får vårdnaden, får också som regel rätt att bo kvar i hemmet. Den make som domstolen har berättigat att bo kvar i makarnas gemensamma bostad har rätt att använda även den andra makens bohag som finns i bostaden. Har den ena maken berättigats att bo kvar i bostaden, är den andra maken skyldig att genast flytta därifrån. Domstolen får också, för tiden till dess att skillnadsfrågan har avgjorts genom dom som har vunnit laga kraft, på yrkande av någon av makarna förbjuda makarna att besöka varandra. Överträder någon ett beslut om besöksförbud tillämpas reglerna om överträdelse i lagen (1988:688) om besöksförbud. Detta innebär att den som bryter mot ett besöksförbud döms till böter eller fängelse i högst . I ringa fall skall inte dömas till ansvar. Även i lagen (1987:232) om sambors gemensamma hem finns bestämmelser om bodelning av gemensam bostad, övertagande av gemensam bostad och kvarsittningsrätt. I departementspromemorian Ytterligare åtgärder för att motverka våld i nära relationer, Ds 2001:73, föreslås utvidgade möjligheter till besöksförbud i samband med äktenskapsskillnad. I 18 kap. 2 § ÄktB föreskrivs att, om handläggningen av ett mål om äktenskapsskillnad har avslutats utan att det har bestämts vem av makarna som skall ha rätt att bo kvar i deras gemensamma bostad till dess att bodelning har skett, domstolen på ansökan av en av makarna får meddela sådant förordnande. I den nämnda departementspromemorian förslås nu att domstolen därvid även, , på begäran av någon av makarna får förbjuda dem 24 Se 1997/98:LU12 s. 30 f. att besöka varandra. En liknande regel föreslås i lagen om sambors gemensamma hem. Som ett led i kvinnofridsreformen beslutade regeringen om myndighetsgemensamma uppdrag om våld mot kvinnor1. Syftet var att konkretisera vissa berörda myndigheters ansvar och skyldigheter att vidta åtgärder i frågor som rör våld mot kvinnor. Myndigheterna fick i uppdrag att förebygga våldsbrott mot kvinnor, utforma åtgärdsprogram eller policydokument, samverka i dessa frågor och utveckla sitt internationella samarbete på området. De myndighetsgemensamma uppdragen är långsiktiga och gäller t.o.m. . Vissa myndigheter fick också genom det ovan nämnda regeringsbeslutet särskilda uppdrag. Detta gällde RÅ, RPS, BRÅ, , , och länsstyrelserna. Vidare fick RPS i regeringsbeslutet i uppdrag att i samråd med DV, RÅ och leda en satsning på fortbildning av personal inom rättsväsendet, och hälso- och sjukvården i frågor som rör våld mot kvinnor. Med anledning härav tog RPS initiativ till bildandet av en referensgrupp där DV, RÅ, , , , och Rikskvinnocentrum ingick. Bl.a. utarbetades ett centralt studiematerial för de yrkesverksamma inom berörda myndigheter, Kvinnofrid – ett utbildningsmaterial om mäns våld mot kvinnor. Studiematerialet skall vara en hjälp i arbetet med att genomföra lokala utbildningar men kan med fördel användas också i det dagliga arbetet med ärenden om våld inom familjen. Materialet har fått stor spridning. 1 Se dnr A97/3077/JÄM, delvis följs kvinnofridsreformen upp av en interdepartemental arbetsgrupp bestående av företrädare för , och jämställdhetsenhet. Bl.a. har ett faktablad publicerats. Information har också lagts ut på jämställdhetsenhetens hemsida under rubriken . Arbetsgruppen använder de redovisningar som lämnas till regeringen från myndigheterna som underlag för det fortsatta arbetet. 3.3Nationellt Råd för Kvinnofrid För att förstärka sitt arbete med att motverka våld mot kvinnor inrättade regeringen ett Nationellt Råd för Kvinnofrid. Rådet skall vara ett forum där regeringen kan utbyta erfarenheter och idéer med företrädare för organisationer och forskare som är engagerade i frågor som rör våld mot kvinnor samt uppmärksamma problemområden som behöver åtgärdas. Rådet har behandlat olika frågor kring våld mot kvinnor och höll t.ex. ett seminarium på temat Våld mot kvinnor med invandrarbakgrund – vad vet du? Vidare har rådet gett ut skrifterna När man slår mot det som gör ont – våld mot kvinnor med funktionshinder, Kommunerna som blundar för mäns våld mot kvinnor och Se till mig som liten är – när pappa slår mamma. Rådets arbete var från början tänkt att pågå fram , men uppdraget har förlängts . 3.4Nationell myndighetssamverkan för kvinnofrid För att följa de samlade myndighetsinsatser som vidtas med utgångspunkt dels i kvinnofridspropositionen och regeringens uppdrag, dels från egna initiativ på området har bildat ett forum för samordning på central myndighetsnivå, Nationell myndighetssamverkan för kvinnofrid. De myndigheter som från början i huvudsak avsågs delta i detta samarbete var – förutom – DV, RÅ, RPS, BRÅ, och . är närmare 15 myndigheter knutna till projektet. Representanter för de olika myndigheterna träffas . en arbetsgrupp med representanter från fyra till fem myndigheter som bl.a. förbereder de möten som hålls. avsikt med nätverket är att utifrån en helhetssyn samla myndigheternas insatser för att bekämpa våld mot kvinnor. Härutöver vill styrelsen verka för att resurserna utnyttjas effektivt, genomföra insatser och följa utvecklingen på området. Just nu pågår arbete med att utforma en portal om våld i nära relationer där information om t.ex. olika projekt skall finnas tillgänglig. Portalens adress kommer att bli . Som en följd av riksdagsbeslutet med anledning av propositionen Stöd till brottsoffer (2000/01:79) gav regeringen bl.a. DV, RPS och RÅ ett antal uppdrag.2 De skall i samverkan med genomföra utbildning i brottsofferfrågor. De ålades att upprätta handlingsplaner för hur myndigheterna i fortsättningen avser att arbeta för att se till att berättigade krav från brottsoffer på myndigheterna uppfylls. Dessutom fick DV, RÅ och RPS i uppgift att utarbeta en metod för kvalitetssäkringsarbete på brottsofferområdet. Härvid angavs att RÅ:s och RPS:s arbete i denna del skulle ske i samråd. Uppdragen skall redovisas i respektive myndighets årsredovisning för . Vid samma tillfälle fick i uppdrag3 att starta lokal brottsoffersamverkan på en eller flera orter i . I uppdraget ligger att skall verka för att kontakt etableras såväl med andra myndigheter som med ideella organisationer. Uppdraget bör genomföras med det s.k. som förebild. I detta projekt anställdes en brottsoffersamordnare som undersökte vilka organisationer m.fl. som var verksamma i området. Samordnaren deltog sedan i utbildning m.m. och skapade nätverk för att underlätta kontakten mellan olika aktörer. I uppdraget anges att skall anordna en nationell konferens där resultat och lärdomar av uppdraget skall presenteras för företrädare för bl.a. hälso- och sjukvården, , rättsväsendet och ideella brottsofferorganisationer. 2Se Ju2001/4708-4716/ 3Se Ju2001/4717/ 2001 pågått i , och kommer sådan samverkan också att finnas i . pågår ett fortlöpande arbete med frågor om bemötande av och attityder gentemot brottsoffer inom bl.a. polisen och åklagarorganisationen. RPS har t.ex. bildat en polisiär arbetsgrupp som består av befattningshavare från olika polismyndigheter. Syftet är bl.a. att fånga upp, sammanställa och sprida goda idéer. I en genomförd rutin- och metodinventering har bl.a. undersökts i vilken utsträckning brottsoffren fick relevant information. Vid översynen konstaterades vissa brister i detta avseende. Som en följd härav har RPS bl.a. delgett samtliga polismyndigheter erfarenheterna från översynen där goda exempel redovisas. Här kan också nämnas den brottsofferhandbok som RPS tagit fram där bl.a. vikten av att en polismyndighet tillhandahåller brottsoffer fortlöpande och relevant information beskrivs.4 Även åklagarorganisationen har ökat sina insatser vad avser bekämpning av våld mot kvinnor. Utgångspunkten för dessa insatser är de särskilda åtgärdsprogram som togs fram vid alla åklagarmyndigheter . Insatserna har inriktats på förbättrade kunskaper, samarbete med polisen för att utveckla effektivare utredningsmetoder, snabbare lagföring bl.a. genom särskilda rättskedjeprojekt, samverkan med och olika frivilligorganisationer samt ett förstärkt stöd till brottsoffer. RÅ samverkar också med RPS för att förbättra rutinerna i besöksförbudsärenden. Enligt regleringsbrevet för avseende åklagarorganisationen skall RÅ redovisa hur och i vilken utsträckning samverkan kring brottsofferfrågor har bedrivits med andra myndigheter och ideella organisationer. 3.7Brottsbekämpande arbete mot familjevåld I regleringsbrevet för har RPS fått i uppdrag att redovisa det brottsbekämpande arbete som har bedrivits när det gäller våld mot kvinnor och mot barn, inklusive barn som polisen påträffar vilka inte själva utsätts för men tvingas uppleva våld i sin familj. Redovisningen skall innehålla en sammanhållen nationell 4 Se RPS Rapport 2001:1 beskrivning och analys av hur verksamheten har utvecklats och dess resultat. Av redovisningen skall även framgå bl.a. antalet och andelen ärenden som avser våld mot kvinnor eller barn, åtgärder för att vidareutveckla polisens förmåga att göra hotbildsbedömningar och vidtagna åtgärder för att vidareutveckla polisens bemötande och stöd till brottsoffer och vittnen. Som framgått ovan pågår numera många olika projekt och arbeten rörande våld i nära relationer, och myndigheterna ägnar mycket tid och kraft åt frågan. Bristen på samordning innebär dock att det är svårt att få en överblick över allt som görs och som har gjorts rörande våld inom familjen (se bilden på nästa sida). I det fortsatta arbetet med att förbättra skyddet för våldsutsatta kvinnor och andra närstående bör man därför vara återhållsam med att sätta i gång ytterligare projekt eftersom ett sådant tillvägagångssätt riskerar att bli kontraproduktivt. Det som framstår som mest angeläget är i stället att försöka strukturera det fortsatta arbetet och förtydliga vem som bär ansvaret för olika åtgärder. Hur detta skall gå till redovisar vi närmare i avsnitt 5. Bilden illustrerar några av de projekt och arbeten som beskrivits i kap 2 och 3. 4 Behovet av fler åtgärder 4.1Problem med nuvarande ordning Mäns våld mot kvinnor och andra närstående utgör ett allvarligt samhällsproblem. Detta våld är i stor utsträckning dolt, och omfattningen framgår därför inte av den officiella statistiken. En i och för sig ifrågasatt omfångsundersökning rörande mäns våld mot kvinnor som regeringen uppdragit år att genomföra skulle dock kunna tyda på att var tredje kvinna som varit gift eller sammanboende med en man har utsatts för våld av den tidigare maken/sambon.1 Som framgått av kapitel 2 och 3 har en rad olika åtgärder vidtagits för att förbättra situationen för kvinnor och andra personer som utsatts för våld i nära relationer. Under vårt arbete har vi dock kunnat konstatera att det fortfarande föreligger flera problem med den nuvarande regleringen och hanteringen av ärenden rörande våld inom familjen. I detta kapitel ges en kortfattad inventering och beskrivning av de problem det handlar om. I stora drag kan de faktorer som hindrar att utsatta kvinnor och andra närstående får den hjälp och det stöd de behöver delas in i fem olika undergrupper, nämligen organisatoriska frågor, metodfrågor, tekniska frågor, rättsliga frågor och resursfrågor. Organisatoriska problem gäller främst myndigheternas hantering av ärenden rörande våld i nära relationer. 1 Se rapporten dam skriven av m.fl. (2001) Behovet av fler åtgärder En viktig förutsättning för att effektivt bekämpa våld i nära relationer är att arbetet hos berörda myndigheter, t.ex. polisen och , bedrivs strukturerat. Detta underlättas, om det finns särskilt utarbetade handläggningsrutiner för ärenden om våld inom familjen. Det kan handla om praktiska frågor såsom dokumentation av brottsplatsen och målsägandens skador samt användandet av olika skyddsåtgärder. Men det kan också gälla information till de våldsutsatta kvinnorna, t.ex. om hur de kan bli mer vaksamma i vardagen för att undvika nya hotfulla situationer. Det är viktigt att de anställda i en myndighet på ett enkelt sätt får reda på vilka regler och rutiner som gäller i ett ärende om våld i nära relationer. Vissa myndigheter har redan utarbetat särskilda program rörande sin handläggning, men på många håll saknas det fortfarande. Det måste också till bättre rutiner som gör det möjligt att på ett tidigt stadium upptäcka de ärenden som kräver särskilda skydds- och hjälpinsatser. Till frågan om handläggningsrutiner hör frågan om vem som inom en organisation ansvarar för frågorna om våld i nära relationer. Inte sällan beskrivs situationen så inom en myndighet att en eller flera mycket engagerade personer startar ett projekt som syftar till att underlätta för våldsutsatta kvinnor och barn. När sedan den eller de som varit den drivande kraften försvinner från organisationen, t.ex. byter arbete, dör projektet snabbt ut. För att arbetet mot våld skall bedrivas effektivt och långsiktigt måste ansvaret för ärenden om våld i nära relationer byggas in i organisationen. Det får inte hänga på en enskild anställds personliga engagemang. En annan angelägen organisatorisk fråga i arbetet mot våld i nära relationer gäller samverkan mellan berörda myndigheter och mellan myndigheterna och de frivilliga organisationerna på området. Det är viktigt att det står klart hur myndigheternas och organisationernas olika insatser kan komplettera varandra. Också när det gäller samverkan mellan huvudmännen pågår utvecklingsarbete runt om i landet. På flera ställen saknas dock handlingsplaner för samarbete när det gäller hanteringen av ärenden rörande utsatta kvinnor. En närliggande fråga avser gränsdragningen mellan de olika myndigheternas ansvarsområden. Ofta framstår det som tydligt vilket ansvar som åvilar olika inblandade huvudmän i ärenden om våld i en nära relation. T.ex. kan det stå klart att det i ett akut skede ankommer på polisen att vidta vissa åtgärder för att skydda kvinnan och barnen i en familj. kan dock behovet av insatser Behovet av fler åtgärder från samhällets sida förändras från rena skyddsåtgärder till åtgärder som faller under någon annan huvudmans ansvarsområde, t.ex. ansvar. I sådana situationer kan gränsdragningsproblem och oklarhet angående ansvaret uppstå. Ett annat problem av organisatoriskt slag gäller samordningen av olika arbeten mot våld i nära relationer. har många olika projekt och insatser bedrivits både på nationell och lokal nivå i det angelägna syftet att hjälpa utsatta kvinnor och barn och motverka våld. Detta är naturligtvis mycket positivt. Ett problem har dock varit att insatserna inte alltid varit så organiserade utan ibland skett utan samordning och utan att det gjorts någon ordentlig utvärdering eller uppföljning. Principen har varit att låta tusen blommor blomma. Efter en både nyttig och nödvändig period där olika idéer och arbetsformer prövats har det nu uppstått ett naturligt behov av att strukturera det fortsatta arbetet på ett annat sätt . För att goda erfarenheter och kunskaper som vunnits genom tidigare och pågående arbeten skall tas till vara på ett bra och långsiktigt sätt krävs därför för framtiden en effektiv samordning och uppföljning av arbetet mot våld i nära relationer. Med metodfrågor avses i första hand rutiner och arbetsmetoder i ärenden om familjevåld. En metodfråga gäller riskbedömningarna i familjevåldsärendena. En bedömning av hotbilden måste göras framför allt av polisen men också av andra myndigheter i dessa ärenden. Att göra korrekta riksbedömningar kan dock vara mycket svårt. Inom några polismyndigheter pågår projekt där man arbetar med olika riskbedömningsinstrument vid partnervåld. Arbetet med att utforma metoder och riktlinjer för säkrare riskbedömningar behöver dock intensifieras och spridas. En viktig fråga som hänger nära samman med riskbedömningarna är polisens möjligheter att i olika register bevara och behandla personuppgifter i samband med riskbedömningar. Sådana uppgifter kan vara betydelsefulla att ha tillgång till vid en larm om ett nytt hot. En annan metodfråga avser möjligheterna att rikta fler insatser till de våldsutövande männen. har insatser av olika slag inriktats mot att skydda de våldsutsatta kvinnorna, men allt mer Behovet av fler åtgärder efterfrågas nu program och arbetsmetoder som tar sikte på männen. På några olika ställen finns insatser riktade mot männen, t.ex. manscenter i regi och program mot våld inom kriminalvården, men dessa kan långt ifrån möta de behov som finns. Ytterligare metodfrågor rör några särskilt utsatta grupper. Vissa grupper av kvinnor har svårt att få stöd och skydd från t.ex. trots att de har ett mycket stort skyddsbehov. Det gäller missbrukare, psykiskt störda och prostituerade. Beträffande dessa behövs nya metoder och arbetssätt. En annan grupp som också är i stort behov av hjälp och skydd är flickor eller unga kvinnor i strängt patriarkala familjer som lever under hot eller tvång. Också här krävs nya arbetsmetoder. Detsamma gäller barnen i familjevåldssituationerna. De är ofta själva brottsoffer och måste få uppmärksamhet och hjälp med att bearbeta sina upplevelser. Härutöver föreligger också ett geografiskt problem som kan sägas tillhöra metodfrågorna. är ett förhållandevis litet och glest befolkat land. Detta innebär att det kan vara svårt för en kvinna som utsatts för hot och våld att flytta och etablera sig på en ny ort utan att bli upptäckt av den man som förföljer henne. Härtill kommer att ett hastigt uppbrott, som i princip innebär att kvinnan och barnen måste fly från sitt eget hem, ofta leder till stora psykiska och sociala påfrestningar. Sist och slutligen beror frågan om att tillämpa ändamålsenliga metoder i stor utsträckning på kompetensen hos personalen vid olika myndigheter och andra organisationer. Särskilt vid mindre enheter kan det vara svårt att hålla tillräckligt hög kompetens på alla områden som verksamheten omfattar. Utredningen anser mot bakgrund härav att det är angeläget att frågan om våld inom familjen ägnas mer uppmärksamhet inom ramen för grund- och vidareutbildningarna på berörda områden. De tekniska frågorna avser främst möjligheterna att utnyttja tekniken t.ex. i samband med polisens utredning av ärenden om våld inom familjen. Exempel på teknik som finns men som skulle kunna användas i större utsträckning är videoinspelning av brottsplatsen och målsägandens skador. Att säkra bevisningen på ett bra sätt kan vara avgörande för den fortsatta processen eftersom det annars kan vara Behovet av fler åtgärder svårt för åklagaren att styrka åtalet. står kvinnans ord mot mannens eftersom vittnen saknas i denna typ av mål. Videotekniken skulle också kunna användas mera vid förhör med den våldsutsatta kvinnan. Detta tillvägagångssätt kan utgöra ett stöd för henne och stärka hennes förutsättningar att orka medverka i brottsutredningen. Från flera håll efterfrågas en ökad användning av tekniska hjälpmedel vid utredning av ärenden om våld i nära relationer. Annan teknik utnyttjas också alltmer i strävandena att bereda hotade personer skydd. T.ex. kan polisen förse förföljda kvinnor med larmpaket som innehåller särskilda telefoner. Det förekommer dock vissa problem vid användandet av dessa telefoner på grund av att den s.k. GPS-funktionen ännu inte utvecklats fullt ut. Frågan har emellertid hög prioritet hos polisen och arbete pågår med att få telefonerna att fungera bättre. De rättsliga frågorna gäller olika brister i lagstiftningen och tillämpningen av gällande bestämmelser. Lagstiftningen om skyddade personuppgifter ger upphov till vissa problem. Förfarandet med spärrmarkering är inte lagreglerat, vilket bl.a. innebär att ett avslag på en begäran om spärrmarkering inte kan överklagas. Detta upplevs som ett problem både av handläggarna inom skattemyndigheten och av enskilda personer. Härtill kommer att sekretesskyddet inom folkbokföringen inte anses tillräckligt starkt för personer som fått en spärrmarkering. Ett annat problem gäller riskbedömningarna vid utredning om spärrmarkering. Eftersom riskbedömningarna ofta är svåra att göra för skattemyndigheten efterlyses mera samarbete med polisen i dessa ärenden på samma sätt som förekommer vid kvarskrivning. Vidare upplevs giltighetstiden av en spärrmarkering, , ibland som för kort. Har spärrmarkeringen fungerat och gett ett skydd, är det svårt att styrka att det fortfarande föreligger en hotbild. Detta kan leda till att spärrmarkeringen tas bort för tidigt och till att trakasserierna återupptas. Ytterligare ett problem gäller skattemyndigheternas och andra organs praktiska hantering av personuppgifter. Även om en spärrmarkering gjorts, händer det att uppgifterna ändå läcker ut från skattemyndigheten till fel person. Det finns också problem när det gäller handhavandet av personuppgifter hos andra myndigheter Behovet av fler åtgärder Sekretesskyddet för en känslig uppgift kan se annorlunda ut där än hos skattemyndigheten. Mot denna bakgrund har riktat ett tillkännagivande till regeringen om att frågan hur man bör hantera skyddade personuppgifter hos myndigheterna bör belysas skyndsamt.2 En annan rättslig fråga gäller möjligheterna för en person som har utsatts för våld eller hot om våld att få ersättning av förövaren för vissa skyddsåtgärder såsom flyttning, byte av lås, ändring av telefonabonnemang m.m. Enligt gällande skadeståndsregler torde en målsägande inte kunna få ersättning för sådana utgifter eftersom de inte i strikt mening kan sägas utgöra en skada som uppkommit till följd av ett redan begånget brott, låt vara att några udda fall berättigat en målsägande till ersättning av detta slag. Detta innebär att målsäganden själv får stå för dessa ibland omfattande kostnader trots att det finns ett klart samband mellan de begångna gärningarna och en berättigad skyddsåtgärd.