sou · GQB356d2 · 2003-01-01 00:00:00 — Utredningen föreslår dock att denna regel modifieras (se avsnitt 8.13). I ett antal bestämmelser i fondlag- stiftningen ges möjlighet för fondbolaget för en fonds räkning att ingå avtal som faktiskt innebär förpliktelser. Som ett förtydligande föreslår därför utredningen att fonden kan ikläda sig förpliktelser i den mån detta framgår av andra bestämmelser i lagen. Det kan t.ex. vara fråga om fonder som lånar värdepapper av någon annan i syfte att sälja dessa (s.k. blankning). Genom den föreslagna lydelsen framgår tydligare kopplingen att dessa värdepapper skall tas ur fonden och lämnas tillbaka när avtalstiden löpt ut. Ett annat exempel återfinns i 5 kap. 22 § andra stycket. Enligt den bestämmelsen får ett fondbolag i fondverksamheten ta kort- fristiga lån till ett belopp motsvarande högst av fondens värde. Det lånet kan därför hänföras till en specifik värdepappers- fond och det får sägas ingå i fondverksamheten att betala tillbaka lånet. skulle därför kunna vidta åtgärder mot ett tredskande fondbolag. Tillståndet skulle därvid kunna återkallas och därefter är det upp till förvaringsinstitutet eller det övertagande fondbolaget att betala lånet. Detsamma gäller givetvis specialfonder som fått tillåtelse till högre belåning och andra investeringar eller åtgärder som medför förpliktelser och som vidtagits inom ramen för denna lag. Att fondens tillgångar inte får utmätas medför att fonden inte kan försättas i konkurs. Paragrafen motsvarar bestämmelser som på olika ställen finns i lagen om värdepappersfonder och avser att reglera fondbolagets roll. Det är fondbolaget som företräder andelsägarna i alla frågor som rör fonden. Denna bestämmelse har varit föremål för om- fattande diskussion och utredningens överväganden redovisas huvudsakligen i kapitel 6. Detsamma gäller den viktiga regeln att fondförvaltaren skall handla i andelsägarnas gemensamma intresse och att all verksamhet skall bedrivas oberoende av förvaringsinstituten. I paragrafen regleras numera uttryckligen fondbolagets rätt att få pantsätta egendom som ingår i fonden, eller på annat sätt ställa egendomen till säkerhet för ingångna förpliktelser. En förut- sättning är givetvis att fondbolaget i fondverksamheten får ikläda sig förpliktelser för en fonds räkning (se vidare i avsnitt 8.13). Här återfinns en bestämmelse som tidigare behandlats tillsammans med förbudet att i fondverksamheten ta upp eller bevilja penning- lån, att gå i borgen samt att sälja fondpapper som fonden inte förfogar över. Utredningen anser att dessa sistnämnda förbud har ett nära samband med placeringsbestämmelserna och reglerna om hur fondbolaget får använda fondens medel. De återfinns därför i den föreslagna 5 kap. 22 §. Genom att i denna paragraf särskilt reglera förbudet för fond- bolag att ha hand om egendom som ingår i en fond uppnås två syften. För det första blir det tydligare att ett fondbolag under inga omständigheter får ha hand om fondens egendom, vilka ju skall förvaras av ett förvaringsinstitut. För det andra understryks att bestämmelsen gäller för såväl värdepappersfonder som special- fonder och att undantag från denna regel inte får meddelas. Bestämmelserna om låneförbud och förbud mot blankning kan dock i vissa fall bli föremål för undantag. Vad innebär då förbudet? I vissa fall kan det uppstå situationer där det är praktiskt att först föra över fondens medel till fond- bolaget för vidarebefordran till andelsägarna. Så kan t.ex. vara fallet vid utdelning från fonden eller vid inlösen av andelar. därvid ske genom att kontanta medel överförs från förvarings- institutet till fondbolagets konto och därifrån till andelsägarna. Alternativet är att fondbolaget instruerar förvaringsinstitutet om att det skall betala ut en summa pengar till andelsägarna. Om betalningen går över fondbolagets konto uppstår en situation där fondens medel tas om hand av fondbolaget. Om en obestånds- situation uppstår kan dessa medel komma att gå förlorade i fond- bolagets konkurs. Det är därför viktigt att förbudet i paragrafen upprätthålls även i sådana situationer där det kan vara billigare eller mer praktiskt att låta fondbolaget ombesörja utbetalningen. Utredningen ser inte heller att det ur konkurrenssynpunkt skulle finnas skäl att tillåta avsteg från förbudet. I paragrafen beskrivs vilka funktioner som anses ingå i fondverk- samheten. Det är fråga om förvaltning av tillgångarna i fonden, försäljning av fondandelar samt olika exemplifierade administrativa åtgärder. Uppräkningen av de sistnämnda är inte uttömmande. 5–7 §§ Utredningens överväganden redovisas i avsnitt 7.8. Fondbolag får enligt bestämmelserna lämna över delar av fond- verksamheten (se ovan under 4 §) till en uppdragstagare. I lagen om värdepappersfonder finns inte någon uttrycklig sådan rätt, men detta anses ändå vara möjligt enligt dagens regler. Behovet av att i lag reglera förutsättningarna och formerna för uppdragsavtal kom- mer av motsvarande nya bestämmelser i ucitsdirektivet. I direktivet stadgas nämligen att uppdragsavtal får ingås endast under de för- utsättningar som anges där. Genom bestämmelserna i 5–7 §§ genomförs direktivets regler. Särskilda regler gäller om fondbolaget vill delegera förvaltningen av fondens tillgångar. Denna förvaltning kallas i direktivet för för- mögenhetsförvaltning. Utredningen gör den tolkningen att det är fråga om just förvaltning av fondens tillgångar. Häri ligger beslut om hur tillgångarna skall investeras, vilket regleras i 5 kap. för värdepappersfonder och i 6 kap. för specialfonder. Fondbolaget får inte lämna över förmögenhetsförvaltningen till förvaringsinstitutet eller någon annan vars intressen kan komma i konflikt med fondbolaget eller andelsägarnas intressen. Detta kan ses som en specificering av de allmänna bestämmelserna i 2 § tredje och fjärde stycket. Att andelsägarnas intresse alltid skall tas tillvara av fondbolaget i fondverksamheten framgår ju där. Den bestäm- melsen kan dock inte alltid göras gällande mot en fristående upp- dragstagare. Uppdragstagaren omfattas ju inte automatiskt av fond- bolagets ansvar. Detta måste därför beaktas vid ingående av upp- dragsavtal. skall ingripa om uppdragsavtalet inte upp- fyller lagens krav eller om inspektionen finner att avtalet hindrar en effektiv tillsyn. En första åtgärd bör vara att förmå fondbolaget att ändra uppdragsavtalet så att det uppfyller lagens krav. Om så inte sker har inspektionen möjlighet enligt de allmänna bestämmelserna i 8 kap. 13 § att förbjuda fondbolaget att ingå avtalet eller – om avtal redan har ingåtts – att på annat sätt göra rättelse. 8–9 §§ För varje värdepappersfond och specialfond skall det finnas fond- bestämmelser. Undantag från denna bestämmelse får inte göras för specialfonder. Detta innebär att alla investeringsfonder har ett grunddokument där vissa i 8 § uppräknade uppgifter måste finnas med. Bestämmelsen i 8 § andra stycket 2 är ny och grundar sig i motsvarande bestämmelse i ucitsdirektivet och föranleds av nya föreslagna placeringsbestämmelser. Vidare förtydligas 8 § andra stycket 4 med en angivelse om värdering av onoterade värdepapper och s.k. OTC-derivat. En annan nyhet är att fondbolagen skall redovisa sin ägarpolicy i fondbestämmelserna (se avsnitt 8.12.2). Bestämmelsen i 8 § tredje stycket är också ny och avser endast specialfonder. Det är viktigt att det tydligt framgår på vilket sätt en specialfond avviker från vad som gäller för värdepappersfonder. I detta ligger inte något värde att specialfonden skulle vara en sämre eller farligare produkt. Den är annorlunda och det bör framgå. Vidare skall anges den risknivå som fondbolaget strävar efter samt det riskmått som fondbolaget använder sig av. Att fondbolaget skall beräkna risknivån för specialfonder framgår av 6 kap. 6 §. angivna risknivån skall inte tas för en utfästelse av fondbolaget och fondbolaget kan från tid till annan avvika från risknivån. Uppgiften ger dock vägledning för hur förvaltningen skall skötas och kan utgöra en grund för skadestånd om det är fråga om onormalt stora eller upprepade avvikelser. Av 22 § framgår uttryckligen att kan bemyn- digas att meddela närmare föreskrifter om innehållet i fondbestäm- melserna. Fondandelar och inlösen av fondandelar 10 –14 §§ Fondandelar skall vara lika stora och medföra lika rätt till fond- förmögenheten. Detta är en naturlig följd av att investeringsfonder är öppna för in- och utträde. Vidare finns bestämmelser om hur värdet på andelarna skall beräknas och offentliggöras, att register skall finnas över andelsägarna samt om möjligheten att få sina andelar förvaltarregistrerade. Dessa bestämmelser motsvarar i huvudsak de som finns i lagen om värdepappersfonder. I 11 § hänvisas till den nya företeelsen informationsblad (se 15 §) och i 12 § anges att information från fonden skall vidarebefordras av förvaltaren till andelsägare, om andelsägaren begärt att få informationen. Detta är en ändring från nuvarande bestämmelse där information skall vidarebefordras till alla som inte har avsagt sig rätten till information. Denna ändring ligger i linje med den före- slagna ändringen i 17 § andra stycket och avser att göra regleringen konkurrensneutral. Bestämmelserna om att fondbolaget fortlöpande och minst en gång skall beräkna och på lämpligt sätt offentliggöra fond- andelsvärdet (10 § tredje stycket) och om att fondandelar på begäran av andelsägare skall inlösas (13 §) modifieras av möjligheten för specialfonder att få undantag jämlikt 6 kap. 2 §. Enligt bestämmelsen skall andelar i en sådan specialfond vara öppna för inlösen åtminstone en gång per kalenderår. För tiden däre- mellan kan följaktligen en andelsägare inte räkna med möjligheten att få sina andelar inlösta. 15–22 §§ En grundläggande beståndsdel i skyddet för andelsägarna i allmän- het och för konsumenter i synnerhet är skyldigheten för fond- bolaget att lämna information om fonden. Nytt är att fondbolag skall upprätta och tillhandahålla s.k. informationsblad. Dessa är förenklade versioner av informationsbroschyren och avser att göra det enklare för andelsägare, befintliga som potentiella, att bedöma och jämföra fonder (se avsnitt 7.11). I informationsbroschyren, och i vissa fall även i allt övrigt reklammaterial, skall vissa uppgifter intas avseende fondens placeringar (16 §). Den bestämmelsen är en konsekvens av de nya placeringsbestämmelserna i 5 kap. och motsvarande regler i ucits- direktivet (särskilt artikel 24a). Som utredningen redovisar särskilt i avsnitt 7.11.3 behöver års- berättelser och halvårsredogörelser inte tillställas andra andelsägare än de som har begärt detta (17 § andra stycket). skall de tillställas alla som inte uttryckligen avsagt sig rätten. Vad denna nya regel får för praktisk betydelse är svår att säga. ser nog årsberättelsen och halvårsredogörelsen som en utmärkt marknadsföringsåtgärd med möjlighet att berätta vad som hänt. En modell som används av många fondbolag är att det i blank- etten för köp av andelar finns en möjlighet att avsäga sig informa- tion. Motsatsvis bör fondbolag i fortsättningen upplysa andelsägare om att de har möjlighet att få årsberättelser etc. om de så önskar. I 22 § intas en uttrycklig möjlighet för att, efter bemyndigande, meddela ytterligare föreskrifter om den information som ett fondbolag skall lämna. Utredningen har fått ett tilläggsdirektiv med uppdrag att utreda eventuella intressekonflikter som kan uppstå om fondbolaget och förvaringsinstitutet ingår i samma koncern. Enligt dessa direktiv skall utredningen analysera om det finns behov av särskilda regler för att komma till rätta med sådana intressekonflikter och – om det behövs – föreslå lämpliga regler. Utredningen skall redovisa sina överväganden . Utredningen avser att göra en översyn av bestämmelserna om förvaringsinstituten.4 Av denna anledning lämnar utredningen inte i detta betänkande några förslag avseende förvaringsinstituten. Bestämmelserna här motsvarar därför de som finns i lagen om värdepappersfonder, med beaktande av det förslag till ändring som lagts fram i prop. 2001/02:117. I 1 § anges att förvaringsinstitutet skall handla oberoende av fondbolaget och uteslutande i andelsägarnas gemensamma intresse. Den bestämmelsen motsvarar 1 § andra stycket lagen om värde- pappersfonder, men får här en mer framträdande placering. Värdepappersfonder skall tillämpa principen om riskspridning. Detta följer redan av artikel 1.1 punkten 2 i ucitsdirektivet och återfinns även i 17 § lagen om värdepappersfonder. Vad som inbegrips i kravet på riskspridning diskuteras särskilt vad gäller det motsvarande kravet för specialfonder i kapitel 9 i betänkandet. För värdepappersfonder får principen sin närmare förklaring genom en hänvisning till placeringsbestämmelserna i detta kapitel. Värdepappersfonder föreslås få investera sina medel i en rad likvida finansiella tillgångar. Genom uppräkningen i paragrafen erfordras inte längre hänvisningen till fondpapper och andra finansiella instrument (se vidare avsnitt 8.2). Överlåtbara värdepapper och penningmarknadsinstrument Paragrafen motsvarar huvudsakligen nuvarande 18 § i lagen om värdepappersfonder och artikel 19.1 punkterna a–c i ucitsdirektivet. En värdepappersfond får som huvudregel investera i överlåtbara värdepapper eller penningmarknadsinstrument som är noterade på en reglerad marknadsplats. Vad som menas med det diskuteras i avsnitt 8.3.1. En fond får investera även i överlåtbara värdepapper 4 I utredningsdirektiven hänvisas till skrivelse om förvaringsinstitutens roll, överlämnad till (Fi95/7102). (men inte penningmarknadsinstrument) som ännu inte noterats men som avses bli noterade från emissionen. Paragrafen motsvarar i sin helhet den nya artikel 19.1 punkten h i ucitsdirektivet. Den tar sikte på vissa privilegierade former av onot- erade penningmarknadsinstrument. Dessa kan under förutsätt- ningarna i paragrafen bli föremål för en fonds investeringar jäm- sides med placeringar i noterade finansiella instrument enligt 2 §. I punkten 4 upptas en typ av penningmarknadsinstrument som före- kommer främst utomlands. Den bestämmelsen har därför för till- fället mindre praktisk betydelse för svenska förhållanden. Paragrafen motsvarar artikel 19.2 i ucitsdirektivet och möjliggör för värdepappersfonder att investera i onoterade överlåtbara värde- papper och onoterade penningmarknadsinstrument andra än de som behandlas i 3 §. I första och andra stycket återfinns den bestämmelse som stad- gas i nuvarande 18 § tredje och fjärde stycket lagen om värde- pappersfonder, dock med en kompletterande hänvisning till onot- erade penningmarknadsinstrument. Regeln ges nu en egen paragraf i syfte att understryka att en värdepappersfond endast undantagsvis får investera i onoterade innehav (utöver de som stadgas i 3 §). I tredje stycket, som är nytt, åläggs fondbolaget att informera om det sammanlagda innehavet av onoterade värdepapper i en fond överstiger av fondens värde. Bak- grunden till bestämmelsen redovisas i avsnitt 8.3.2. I paragrafen återfinns de allmänna begränsningsregler som gäller för investeringar i överlåtbara värdepapper och penningmarknads- instrument, vare sig det är fråga om noterade innehav eller onot- erade. De procentuella begränsningar i första stycket motsvarar de som återfinns i 19 § i lagen om värdepappersfonder och i artikel 22.1–4 i ucitsdirektivet. Någon annan ändring är inte avsedd än att investeringar enligt denna paragraf måste göras med beaktande av de ytterligare begränsningsregler som finns i 19–21 §§. I andra stycket finns en ny bestämmelse som begränsar en värde- pappersfonds investeringar i överlåtbara värdepapper och penning- marknadsinstrument som utfärdats av bolag som ingår i samma koncern. Vad som inbegrips i koncernbegreppet anges i 1 kap. 2 § punkten 10 och diskuteras i avsnitt 8.3.4. Denna paragraf skapar utrymme för s.k. indexfonder av viss karak- tär, se även avsnitt 8.4. Bestämmelsen är ny och återfinns i artikel 22a i ucitsdirektivet. Det är inte alla indexfonder som godkänns. En första förutsättning är att det är fråga om index för aktier eller skuldförbindelser. En andra är att indexet har godkänts som jäm- förelseindex för fonder enligt denna paragraf. bör godkänna index som följer de i paragrafen uppräknade förut- sättningarna. I andra stycket intas den begränsningen att en indexfond inte får investera av sina tillgångar i värdepapper som utfärdats av en och samme emittent. Vid placeringen måste också beaktas de röstbegränsningsregler m.m. som anges i 19 §. I tredje stycket finns intagen en bestämmelse som tar sikte på marknader med exceptionella marknadsvillkor. Om så är fallet får en indexfond i ett fall exponera sig av fondens värde mot ett enskilt värdepapper. Bestämmelsen tar sikte på vissa obligationer och skuldförbindelser som utfärdas av en stat, kommun, myndighet m.m. och som av den anledningen anses vara förknippade med en lägre risk. Av denna anledning medges undantag från de huvudsakliga placerings- bestämmelserna. Denna paragraf motsvarar 20 § lagen om värde- pappersfonder och artikel 23 i ucitsdirektivet. Paragrafen motsvarar 24 § lagen om värdepappersfonder och artikel 26.1 i ucitsdirektivet. Värdepappersfonder får således förvärva aktier, konvertibla skuldebrev eller skuldebrev förenade med optionsrätt till nyteckning utan hinder av begränsningsreglerna om förvärvet grundas på fondens tidigare innehav. Den bestämmelsen utvidgas till att gälla även om det är fråga om teckningsrätter för penningmarknadsinstrument. Ucitsdirektivets skrivning föranleder dock inte någon lagändring eftersom penningmarknadsinstrument är en form av skuldebrev. En särskild hänvisning har gjorts till penningmarknadsinstrument i andra meningen. Följaktligen får en fond delta i t.ex. fondemissioner eller ny- emissioner som har ett samband med fondens tidigare innehav. Sådana aktier skall dock avyttras så snart det är lämpligt, om innehavet annars överstiger begränsningarna i 5 §. Denna bestämmelse är ny och är fristående från den allmänna bestämmelsen i 25 § första stycket om likvida medel. Bestämmelsen behandlas i avsnitt 8.5. En värdepappersfond får som ett led i en placeringsstrategi och med stöd i nya artikel 19.1 (f) i ucits- direktivet investera i tillgodohavanden hos vissa kreditinstitut. Investeringar enligt denna paragraf skall vara likvida och fonden får placera medel endast på konton där insatta medel kan tas ut eller efter en uppsägningstid som inte får överstiga 12 månader. En värdepappersfond måste enligt bestämmelsen begränsa sin exponering mot ett och samma kreditinstitut eller, om kredit- institutet ingår i en koncern, mot alla kreditinstitut som ingår i en och samma koncern, till högst av fondens värde (artikel 22.1 i ucitsdirektivet). En renodlad kontantfond måste således sprida sina innehav på minst fem olika kreditinstitut (se vidare i avsnitt 8.5). I fondförvaltningen måste emellertid även de generella begräns- ningsreglerna i 20 och 21 §§ beaktas. Bestämmelsen är ny och motsvarar artikel 19.1 (g) i ucitsdirektivet (se vidare avsnitt 8.6.1 och 8.6.2). En värdepappersfond får numera som ett led i sin investeringsstrategi investera i noterade derivat och s.k. OTC-derivat. Det är fråga om finansiella derivat och liknande kontantavräknande instrument med i lagen angivna under- liggande tillgångar. Därmed får värdepappersfonden inte investera i t.ex. råvaruderivat. Investeringar i OTC-derivat fordrar att motparten står under tillsyn. Därmed innebär bestämmelsen att OTC-derivat kan för- värvas endast från en finansiell mellanhand i vars tillstånd från inspektionen ingår handel med derivatinstrument. Det är väsentligt att en sådan institution tar på sig motpartsrisken och det är därför inte tillräckligt att institutionen intar rollen som förmedlare. Här bör noteras en skillnad från vad som gäller enligt Finansinspek- tionens föreskrifter. I 6 kap. 1 § fjärde stycket Föreskrifter (FFFS 1997:11) om värdepappersfonder anges nämligen möjligheten att i vissa fall förvärva köpoptioner som ett bolag ställt ut avseende aktier i ett annat bolag. Dessa bolag behöver inte enligt före- skrifterna stå under tillsyn. Inspektionen torde därför tvingas att ändra sina föreskrifter, åtminstone avseende värdepappersfonder. Det fordras vidare att derivaten är föremål för en tillförlitlig och verifierbar värdering från dag till dag samt att fondbolaget för en fonds räkning kan avsluta sin affär. Denna bestämmelse är, som 11 §, ny och motsvarar artikel 21.3 i ucitsdirektivet. Paragrafen konkretiserar vilken riskspridning som fordras vid investeringar i derivat och behandlas i avsnitt 8.6.3. Till skillnad från investeringar i t.ex. överlåtbara värdepapper anges inte några direkta procentuella begränsningar. Det låter sig nämligen inte göras på samma sätt eftersom derivatinstrument kan innehas med såväl positiv som negativ positionering. sig denna begränsningsregel på exponeringens storlek. I första stycket finns en hänvisning till de begränsningsregler som gäller för respektive underliggande tillgång. Dessa begränsningar behöver dock inte beaktas om en indexfond enligt 6 § använder sig av derivatinstrument i syfte att efterbilda ett index. Enligt 6 § gäller nämligen gränser på . Sådana index- baserade derivatinstrument får således innehas om de procentuella begränsningarna i 6 § respekteras. I andra stycket anges den yttersta gränsen för sådana expon- eringar med hänvisning till fondens nettovärde. En fond får därför inte ens tillfälligtvis, genom belåning eller på annat sätt, ta expon- eringar som överstiger fondens värde. Tredje och fjärde stycket beskriver hur beräkningen av expon- eringarnas storlek skall göras. I paragrafen, som motsvarar den nya artikel 22.1 i ucitsdirektivet, finns en särregel för investeringar i OTC-derivat. En fond får inte ta allt för stor exponering mot en och samma motpart. Riskexpon- eringen har inte med derivatet i sig att göra, utan är förknippad med risken att motparten skall fallera. Det spelar härvid inte någon roll om det är fråga om derivat med olika underliggande tillgångar såsom en köpoption på och en på . Är motparten ett kreditinstitut som omnämns i 9 § (se avsnitt 8.5) kan fonden ta positioner av fondens värde och i annat fall . Vid sidan av de begränsningsregler som angetts i 12 och 13 §§ finns i denna paragraf kompletterande regler i syfte att skapa ett god riskhantering i fonder som investerar i derivat. På så sätt säkerställs att fondförvaltaren fortlöpande är medveten om riskerna för- knippade med investeringar i derivatinstrument. Bestämmelsen är som de tidigare lagrummen ny efter den modell som anges i ucits- direktivet (artikel 21.1). En värdepappersfond får enligt bestämmelsen i första stycket investera i fondandelar. Lagen möjliggör för såväl renodlade fond- andelsfonder (även kallade fond-i-fonder eller liknande) som fonder som investerar i såväl värdepapper som fondandelar. Investeringar i fondandelar behandlas i avsnitt 8.7. I paragrafen anges vilka typer av andra fonder en värdepappers- fond får investera i. Det är fråga om andra svenska värdepappers- fonder och vissa svenska specialfonder. Därutöver får medel placeras även i utländska värdepappersfonder, dvs. sådana fonder som är registrerade i något EES-land och som är underkastade ucitsdirektivets bestämmelser. Dessa fonder behöver dock inte vara anmälda till enligt 1 kap. 4 §. Värdepappers- fonder får slutligen även investera i andelar i vissa andra utländska fonder. Det kan t.ex. vara fonder som är registrerade i ett EES-land, men som inte i alla delar följer ucitsdirektivet (nationella fonder), men det kan också vara fonder registrerade någon annanstans i världen. För dessa utländska fonder fordras emellertid att de upp- fyller vissa grundkrav. Inte heller dessa fonder behöver vara regist- rerade eller anmälda i , men skall uppfylla de krav som anges i 1 kap. 5 § för försäljning här i landet.