sou · GQB3110 · 2003-01-01 00:00:00 — När det är fråga om att behandla eller bevara bilder eller att avlyssna eller ta upp ljud, ökar risken för intrång i enskildas personliga integritet. I övrigt torde frågan om graden av integritetsintrång få bedömas med utgångspunkt i det område som skall övervakas, när och hur länge övervakningen skall pågå och övriga omständigheter. Tanken är vidare att lagen skall ge större utrymme att använda kameraövervakning än vad som var fallet enligt den tidigare gällande lagen om övervakningskameror m.m. I förarbetena anges nämligen att det bör vara möjligt att i större utsträckning än tidigare tillåta övervakning av entréer till restauranger, hotell eller utställningslokaler, under förutsättning att åtgärden behövs för att förebygga brott. Vidare anges att t.ex. en restaurang, ett dansställe eller en liknande inrättning bör kunna få tillstånd att övervaka den del av närområdet av entrén där kö brukar bildas, om det är motiverat i brottsförebyggande syfte. Några utgångspunkter för arbetet Angående vad som anförts i detta stycke hänvisas till prop. 1997/98:64 s. 26 ff. Lagen innehåller som nämnts i 7–10 §§ undantag från tillstånds- plikten. Enligt 7 § krävs inte tillstånd 1.när övervakningen sker med en övervakningskamera som av trafiksäkerhetsskäl eller för säkerheten i arbetsmiljön är uppsatt på fordon, maskin eller liknande för att förbättra sikten för föraren eller användaren, 2.vid övervakning som utförs av vid trafikövervakning eller 3.när övervakningen sker i sådana fall som avses i 4 § första stycket. Bestämmelsen i 7 § 1 tar i första hand sikte på så kallade TV- backspeglar. använder övervakningskameror dels för väglagsuppföljning, dels för kontroll av trafikintensiteten på bl.a. motorvägspåfarter och i vägtunnlar. Ett annat undantag från tillståndsplikten gäller kamera- övervakning på kasinon enligt kasinolagen (1999:355). Enligt 7 a § krävs nämligen inte tillstånd om övervakningen har till syfte att förebygga eller avslöja brott eller lösa tvister om spel mellan spelare och den som anordnar spelet. I paragrafens andra stycke föreskrivs dock att avlyssning eller upptagning av ljud inte får ske utan tillstånd. En polismyndighet eller den som är räddningsledare enligt räddningstjänstlagen (1986:1102) får enligt 8 § bedriva allmän kameraövervakning utan tillstånd, om övervakningen är av vikt för att avvärja en hotande olyckshändelse eller för att begränsa verkningarna av en inträffad olyckshändelse. En polismyndighet får vidare enligt 9 § bedriva övervakning utan tillstånd, om det av särskild anledning finns risk för att allvarlig brottslighet som innebär fara för liv eller hälsa eller för att omfattande förstörelse av egendom kommer att utövas på en viss plats och syftet med övervakningen är att förebygga eller förhindra brott. I båda de situationer som beskrivs i 8 och 9 §§ får allmän kameraövervakning ske under högst en månad utan att ansökan om tillstånd getts in till (10 §). Bestämmelsen i 8 § är avsedd att komma till användning främst i anslutning till att avspärrning görs på grund av en olycka, en katastrof eller någon annan liknande situation där det finns ett akut behov av att bedriva allmän kameraövervakning. Upplysning skall lämnas om övervakningen. Några utgångspunkter för arbetet Har polisen t.ex. information om att ett större antal huliganer kan komma till en fotbollsmatch, bör bestämmelsen i 9 § kunna tillämpas för övervakning av området utanför arenan. Detsamma bör gälla vid misstanke om att det kan uppstå konfrontationer mellan olika extremistgrupper och vid internationella konferenser och statsbesök (se härom prop. 1997/98:64 s. 32). Avsikten är att denna möjlighet skall användas i mer eller mindre akuta situationer. Polisen skall inte med stöd av bestämmelsen i 9 § kunna bedriva kontinuerlig övervakning av brottsutsatta platser, t.ex. parkerings- hus eller gator och torg där brott ofta förekommer. I de fall som anges i 11 och 12 §§ får kameraövervakning ske efter skriftlig anmälan till . De upplysningar som lämnas i anmälan ligger till grund för bedömning av vilken grad av tillsyn som skall utövas över den aktuella övervakningen. I 11 § sägs att en övervakningskamera efter anmälan får sättas upp för allmän kameraövervakning i en banklokal eller ett postkontor, i området utanför in- och utgångar till en sådan lokal samt vid betalningsautomater eller liknande anordningar i anslutning till en sådan lokal, om 1.övervakningen har till enda syfte att förebygga eller avslöja brott och 2.övervakningskameran är fast monterad och försedd med fast optik. Enligt 11 § andra stycket får avlyssning eller upptagning av ljud i en banklokal eller ett postkontor ske endast sedan anordning för avlyssning eller upptagning av ljud aktiverats på grund av misstanke om brott. En övervakningskamera får också enligt 12 § efter anmälan sättas upp för allmän kameraövervakning i en butikslokal, om 1.övervakningen har till enda syfte att förebygga eller avslöja brott, 2.övervakningen är fast monterad och försedd med fast optik och 3.den som avser att bedriva övervakningen har träffat en skriftlig överenskommelse om övervakningen med skyddsombud, skyddskommitté eller en organisation som företräder de anställda på arbetsplatsen. Enligt lagrummets andra stycke får endast bilder av kassa- området och av in- och utgångar behandlas eller bevaras utan till- Några utgångspunkter för arbetet Vidare föreskrivs att avlyssning eller upptagning av ljud inte får ske utan tillstånd. Vid allmän kameraövervakning av en plats dit allmänheten har tillträde får enligt 13 § inte fler personer än som behövs för att övervakningen skall kunna bedrivas ha tillgång till behandlade eller bevarade bilder eller upptaget ljud. Det föreskrivs därvid också att materialet skall hanteras så att missbruk motverkas. Bestämmelsen innebär att material som har spelats in vid kameraövervakning skall hanteras med stor omsorg och inte får spridas till obehöriga. I princip torde bara säkerhetschefen eller motsvarande befattnings- havare samt den som byter band i utrustningen ha anledning att ta befattning med materialet. Inspelat material bör förvaras i låsta utrymmen. I 14 § första stycket föreskrivs att bild- eller ljudmaterial från allmän kameraövervakning av en plats dit allmänheten har tillträde får bevaras under högst en månad, om inte beslutar om en längre bevarandetid. Detta gäller dock enligt lagrummets andra stycke inte, om materialet 1.har betydelse vid utredning av brottslig verksamhet och antingen tagits upp av polismyndighet eller inom en månad från upptagningen lämnats över till polismyndighet eller åklagare av någon annan som gjort upptagningen eller 2.ges in till domstol i mål om ansvar för brott. När bild- eller ljudmaterial inte längre får bevaras skall det förstöras (14 § tredje stycket). Ansökan om tillstånd och anmälan Ansökan om tillstånd till allmän kameraövervakning skall enligt 15 § göras hos . En ansökan skall enligt 16 § innehålla uppgift om och beskrivning av ändamålet med övervakningen, den utrustning som skall användas, den plats där utrustningen skall placeras och det område som skall övervakas samt övriga omständigheter av betydelse. Avser övervakningen en arbetsplats skall dessutom ett yttrande från skyddsombud, skyddskommitté Några utgångspunkter för arbetet eller en organisation som företräder de anställda på arbetsplatsen vara fogat till ansökan. Uppgifter om den utrustning som sökanden tänker använda bör avse såväl bildupptagning och bevarande av bilder som avlyssning och upptagning av ljud. Av betydelse vid tillståndsprövningen är bl.a. hur stor del av bildytan som en övervakad person kan beräknas uppta, om övervakningen är fast eller rörlig, om zoomning är möjlig, om bildupptagningen sker i färg, vilken upplösningsgrad som finns, om utrustningen medger avlyssning eller upptagning av ljud samt vilken bearbetning av materialet som är möjlig (se prop. 1997/98:64 s. 61). Vidare bör anges om en särskild dator ingår i utrustningen. Av ansökningen bör även framgå om övervakningen skall skötas från en larm- eller bevakningscentral. Till de övriga omständigheter som bör uppges hör exempelvis hur övervakningen skall pågå och om den är tänkt att pågå kontinuerligt eller med vissa intervall. Enligt 17 § skall en anmälan om allmän kameraövervakning innehålla uppgift om den som skall använda utrustningen, om i vilken typ av verksamhet övervakningen skall förekomma, om huruvida bilder eller ljud skall bevaras och om det antal personer som skall få ha tillgång till det bevarade materialet. Kommunen skall få tillfälle att yttra sig innan meddelar tillstånd till allmän kameraövervakning (18 §). Tillståndet skall enligt 19 § innehålla uppgifter om hur kameraövervakningen får anordnas och de övriga villkor som behövs för tillståndet. Ett tillstånd får också helt eller delvis beviljas för en begränsad tid. får återkalla ett tillstånd eller ändra villkoren i tillståndet om förutsättningarna ändras (20 §). utövar enligt 21 § tillsyn över allmän kameraövervak- ning av platser dit allmänheten har tillträde. Inom ramen för sin tillsynsverksamhet får meddela de förelägganden och förbud som behövs (22 §). Ett föreläggande eller förbud får enligt 23 § förenas med vite. För sin tillsyn har rätt att få Några utgångspunkter för arbetet tillträde till kontrollrum och andra delar av en övervaknings- anläggning samt att begära upplysningar från den som bedriver kameraövervakning samt granska bevarat bild- och ljudmaterial (24 §). Den som tar befattning med uppgifter som har inhämtats genom allmän kameraövervakning får enligt 25 § inte obehörigen röja eller utnyttja vad han eller hon på detta sätt fått veta om någon enskilds personliga förhållanden. Flera av bestämmelserna i lagen är straffsanktionerade, se 26 §. Enligt 27 § skall övervakningsutrustning som har använts vid brott enligt lagen förklaras förverkad, om det inte är oskäligt. För att få tillträde får vid behov anlita polishandräckning (28 §). I 29 § finns bestämmelser om överklagande. Det framgår bl.a. att Justitiekanslern får överklaga ett beslut av för att ta till vara allmänna intressen. Till lagen anknyter förordningen (1998:314) om allmän kameraövervakning. Förordningen innehåller främst bestämmelser om avgifter för tillstånd till och anmälan om allmän kameraöver- vakning. I personuppgiftslagen (1998:204) genomförs och rådets direktiv /46/EG av om skydd för enskilda personer med avseende på behandling av personuppgifter och om det fria flödet av sådana uppgifter. Syftet med direktivet är att det skall skapas en gemensam hög nivå på integritetsskyddet, vilket i sin tur skall leda till att personuppgifter skall kunna flöda fritt mellan EU:s medlemsstater. Dessa får inom den ram som anges i direktivet närmare precisera villkoren för när behandling av personuppgifter får förekomma. Sådana preciseringar får dock inte hindra det fria flödet av personuppgifter inom unionen. Direktivet är inte tillämpligt på sådan behandling av personupp- gifter som faller utanför gemenskapsrätten (exempelvis den som gäller allmän säkerhet, statens säkerhet eller statens verksamhet på Några utgångspunkter för arbetet straffrättens område). Den svenska personuppgiftslagen (prop. 1997/98:44, bet. 1997/98:KU18, rskr. 1997/98:180) är dock generellt tillämplig och omfattar även sådant som faller utanför gemenskapsrätten, i den mån det inte finns särreglering i andra författningar. Lagen innehåller de generella regler som följer av EG-direktivet i fråga om vilka krav som ställs vid behandling av personuppgifter, när sådan behandling är tillåten, information till den registrerade, korrigering av personuppgifter, säkerheten vid behandlingen m.m. Grundläggande regler om inrättande och förande av person- register med hjälp av automatisk databehandling fanns tidigare i datalagen (1973:289). Varje sammanställning av personuppgifter med hjälp av automatisk databehandling ansågs innebära att ett personregister hade inrättats. Bara den som anmält sig till Datainspektionen och fått licens fick inrätta och föra person- register. För att få registrera känsliga personuppgifter krävdes dessutom ett särskilt tillstånd från Datainspektionen. Ett sådant tillstånd behövdes t.ex. i regel för att inrätta och föra register med uppgifter om hälsotillstånd eller sexualliv, omdömen om den registrerade eller personuppgifter som hämtats från något annat register. Om ett personregister beslutats av eller regeringen krävdes inget tillstånd. Genom personuppgiftslagen har det tidigare licens- och tillståndsförfarandet avskaffats. Utgångspunkten för personupp- giftslagen är i stället att behandling av personuppgifter är tillåten i de fall och på de villkor lagen anger. Personuppgiftslagen innehåller generella regler för all behandling av personuppgifter. Bilder på identifierbara personer utgör en form av personuppgifter. Begreppet behandling av personuppgifter omfattar i stort sett allt man kan göra med sådana uppgifter, exempelvis samla in, söka, bevara och sprida uppgifter (3 §). Lagen omfattar behandling av personuppgifter som är helt eller delvis automatiserad, dvs. i första hand datoriserad (5 §). Även behandling av sådana uppgifter kan dock omfattas av lagen, nämligen om uppgifterna skall ingå i en strukturerad samling av personuppgifter vilka är tillgängliga för sökning eller samman- ställning enligt särskilda kriterier. Den som är personuppgiftsansvarig skall se till att personupp- gifter behandlas bara om det är lagligt och alltid behandlas på ett korrekt sätt och i enlighet med god sed, att personuppgifter samlas in bara för särskilda, uttryckligt angivna och berättigade ändamål Några utgångspunkter för arbetet samt inte behandlas för något ändamål som är oförenligt med det för vilket de samlades in, att de personuppgifter som behandlas är riktiga och om nödvändigt aktuella, att alla rimliga åtgärder vidtas för att rätta, blockera eller utplåna sådana personuppgifter som är felaktiga eller ofullständiga med hänsyn till ändamålen med behandlingen samt att personuppgifter inte bevaras än som är nödvändig med hänsyn till ändamålen med behand- lingen (9 §). Vidare reglerar personuppgiftslagen, som nämnts, när behandling av uppgifter är tillåten. Detta är i princip fallet när den registrerade har lämnat sitt samtycke eller när behandlingen är nöd- vändig av olika angivna skäl, bl.a. för att den personuppgifts- ansvarige skall kunna fullgöra en rättslig skyldighet och för att den personuppgiftsansvarige eller tredje man till vilken personuppgifter lämnas skall kunna utföra en arbetsuppgift i samband med myndighetsutövning (10 §). Lagen innehåller också ett principiellt förbud mot behandling av känsliga personuppgifter (13 §). Med känsliga personuppgifter avses personuppgifter som avslöjar ras eller etniskt ursprung, poli- tiska åsikter, religiös eller filosofisk övertygelse, medlemskap i fackförening samt personuppgifter som rör hälsa eller sexualliv. Det finns dock omfattande undantag från förbudet (14–20 §§). Personuppgiftslagen förbjuder andra än myndigheter att behandla personuppgifter om lagöverträdelser som innefattar brott, domar i brottmål, straffprocessuella tvångsmedel eller administra- tiva frihetsberövanden (21 §). Det finns dock ett bemyndigande för regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer att meddela föreskrifter om undantag från förbudet. Lagen innehåller också regler bl.a. om information till registrerade (23–27 §§) och om säkerheten vid behandling (30– 32 §§). Den personuppgiftsansvarige skall anmäla all helt eller delvis automatiserad behandling av personuppgifter till en tillsyns- myndighet, men en anmälan behöver dock inte göras när ett så kallat personuppgiftsombud har utsetts av den personuppgifts- ansvarige (36–40 §§). Personuppgiftsombudet skall enligt nämnda lagrum ha till uppgift att självständigt se till att den personuppgiftsansvarige behandlar personuppgifter på ett korrekt och lagligt sätt. Datainspektionen är tillsynsmyndighet enligt personuppgifts- lagen. Datainspektionens uppgifter innebär att informera om Några utgångspunkter för arbetet gällande regler och utöva tillsyn över att reglerna efterlevs samt att ge råd och hjälp åt personuppgiftsombuden. Vidare skall inspektionen ta emot anmälningar enligt 36 § om behandling av personuppgifter och utöva tillsyn över behandlingen. Datainspektionens befogenheter vid tillsynen anges i 43–47 §§. En utgångspunkt för personuppgiftslagen är som framgått att behandling av personuppgifter är tillåten endast i de fall och på de villkor som anges i lagen. I andra fall skall behandling av person- uppgifter inte få förekomma. Redan vid utarbetandet av person- uppgiftslagen beaktades möjligheten att ha en lagstiftning som inriktade sig mer på att förhindra missbruk av personuppgifter. Regeringen har också efter antagandet av personuppgiftslagen vidtagit åtgärder i denna riktning. Regeringen beslutade genom direktiv att tillkalla en särskild utredare med uppgift att, inom ramen för EG-direktivet om personuppgifter, åstadkomma ett regelverk som mera tar sikte på missbruk av personuppgifter (dir. 2002:31). I den utsträckning det med hänsyn till EG-direktivet är möjligt med lättnader i hanteringsreglerna skall utredaren föreslå de bestämmelser som är nödvändiga för att förhindra missbruk av personuppgifter och andra obefogade intrång i den personliga integriteten. Utredningsuppdraget skall redovisas . har också försökt att få till stånd ändringar av EG- direktivet om personuppgifter. På svenskt initiativ presenterade , , och ett gemensamt förslag till ändringar i EG-direktivet. I förslaget sägs att det behövs lättnader och mindre byråkratiska regler om bl.a. Internetpublicering, om information och registerutdrag till de registrerade samt om känsliga personuppgifter. Förslaget har över- lämnats till . skall enligt artikel 33 i EG-direktivet regel- bundet till rådet och avge en rapport om genomförandet av direktivet, eventuellt försedd med lämpliga ändringsförslag. Rapporten skall enligt artikeln offentliggöras. Det sägs i artikeln att kommissionen särskilt skall undersöka tillämpningen av direktivet på behandling av ljud- och bilduppgifter som rör fysiska personer och skall framlägga alla lämpliga förslag Några utgångspunkter för arbetet som med beaktande av informationstekniken och informations- samhällets utveckling, visar sig nödvändiga. En sådan rapport skall enligt uppgift från kommissionen sannolikt avges . Arbetet med rapporten bedrivs inom kommissionens enhet för dataskydd, Generaldirektoratet. Polisdatalagen utgår från personuppgiftslagen och innehåller endast de särbestämmelser som är nödvändiga för polisens verksamhet. Polisdatalagen innehåller både allmänna regler om behandling av personuppgifter i polisiärt arbete och regler om vissa särskilda register. För sådan behandling av personuppgifter som sker med stöd av lagen om belastningsregister, lagen om misstankeregister eller lagen om Schengens informationssystem gäller inte polisdata- lagen. Lagen gäller vid behandling av personuppgifter i polisens verk- samhet för att förebygga brott och andra störningar av den allmän- na ordningen och säkerheten, övervaka den allmänna ordningen och säkerheten, hindra störningar därav samt ingripa när något sådant inträffat eller bedriva spaning och utredning i fråga om brott som hör under allmänt åtal. Den innehåller även särskilda regler om behandling av uppgifter i kriminalunderrättelseverksamhet. Slutligen innehåller polisdatalagen också särskilda bestämmelser om vissa register som förs med hjälp av automatiserad behandling, dvs. Dessa register är kriminalunderrättelseregister, register med uppgifter om DNA-analyser i brottmål, fingeravtrycks- och signalementsregister samt . Lagen innehåller inga särbestämmelser om kameraövervakning eller om behandling av personuppgifter i form av bilder på identifierbara personer. Det kan nämnas att i sitt betänkande Behandling av personuppgifter i polisens verksam- het (SOU 2001:92) har föreslagit att den nuvarande polisdatalagen ersätts av en helt ny polisdatalag. Utredningen har i lagförslaget undantagit insamling av personuppgifter genom kameraöver- vakning från lagens tillämpningsområde, se s. 157 ff. i betänkandet. Förslagen bereds i . Några utgångspunkter för arbetet 2.4Lagen (1995:1506) om hemlig kameraövervakning Utredningsuppdraget avser en utvärdering av lagen om allmän kameraövervakning. Lagen (1995:1506) om hemlig kameraöver- vakning omfattas inte av uppdraget. Eftersom även den lagen handlar om kameraövervakning anser vi att det är motiverat att redogöra för innehållet i lagen. Lagens förarbeten finns i prop. 1995/96:85, bet. 1995/96:JuU11 och rskr. 1995/96:125. Hemlig kameraövervakning innebär enligt 1 § att polisen vid förundersökning i brottmål bedriver spaning mot en person genom att använda dolda fjärrmanövrerade övervakningskameror. Lagen har utformats efter mönster av reglerna i 27 kap. om hemlig avlyssning och innebär en uttömmande reglering av tvångsmedlet. Dolda fjärrmanövrerade kameror får användas vid förunder- sökning angående brott för vilket minimistraffet inte understiger fängelse samt vid försök, förberedelse eller stämpling till sådant brott, om gärningen är straffbar (2 §). Användningen av dolda övervakningskameror skall avse utredning av brott. En användning enbart i syfte att förhindra brott får inte förekomma. Tillstånd till hemlig kameraövervakning får enligt 3 § meddelas endast om någon är skäligen misstänkt för brottet och åtgärden är av synnerlig vikt för utredningen. En ytterligare förutsättning är enligt lagrummet att skälen för åtgärden uppväger det intrång eller men i övrigt som åtgärden innebär för den misstänkte eller för något annat motstående intresse (proportionalitetsprincipen). Åtgärden får endast avse sådan plats där den misstänkte kan antas komma att uppehålla sig. Beslut i frågor om hemlig kameraövervakning prövas av rätten på ansökan av åklagaren (4 §). I ett beslut att tillåta hemlig kamera- övervakning skall det anges vilken plats och tillståndet gäller. Tiden får inte bestämmas längre än nödvändigt och får inte överstiga en månad för beslutet. En upptagning som har gjorts vid hemlig kameraövervakning skall enligt 7 § granskas möjligt. Upptagningar som saknar betydelse från utredningssynpunkt skall förstöras efter det att de har granskats. Upptagningar skall, i de delar de är av betydelse från utredningssynpunkt, bevaras till dess förundersök- ningen har lagts ned eller avslutats eller, om åtal väckts, målet har Några utgångspunkter för arbetet De skall enligt lagrummet därefter förstöras. Lagen gällde ursprungligen till utgången av . Giltighets- tiden har därefter förlängts, senast till utgången av (SFS 2002:16). 2.5Lagen (1952:98) med särskilda bestämmelser om tvångsmedel i vissa brottmål Lagen (1952:98) med särskilda bestämmelser om tvångsmedel i vissa brottmål innehåller tilläggs- och undantagsbestämmelser från reglerna i om vissa tvångsmedel. Syftet med lagstiftningen är att förbättra skyddet mot spioneri och annan brottslig verksamhet som hotar rikets yttre och inre säkerhet. Lagen är tillämplig bara vid misstanke om brott som är uppräknade i 1 §. Det är fråga om högmålsbrott i 18 kap. brotts- balken, brott mot rikets säkerhet i 19 kap. , brott som riktar sig mot kungahuset samt brott som innefattar förstörelse av egendom som har avsevärd betydelse för rikets försvar eller för att upprätthålla allmän ordning och säkerhet m.m. Lagen innehåller i 5 § regler om hemlig kameraövervakning. Tillstånd till hemlig kameraövervakning får meddelas enligt lagen om hemlig kameraövervakning, även om brottet inte omfattas av 2 § i den lagen. Kan det befaras att inhämtande av rättens tillstånd till hemlig kameraövervakning skulle medföra sådan fördröjning eller olägenhet, som är av väsentlig betydelse för utredningen, får tillstånd till åtgärden ges av åklagaren.