sou · GQB387d2 · 2003-01-01 00:00:00 — 101Protokoll från sektions- och rotelchefskonferens 22-25.5.1973, 5:720/6, vol. 102Protokoll från regionskonferens i 9-11.9. 1978, 5:720/6, löpnr 11, s.86/12, som kandiderade för dessa partier i allmänna val till riksdag, lands- ting och kommunfullmäktige liksom i kårval vid universitet och högskolor ansågs inta en ledande ställning inom organisationen och detta oavsett placeringen på valsedeln. Dit räknades också t.ex. personer som var styrelsemedlemmar, såväl i centrala som lokala styrelser, partiernas internationella sekreterare, deltagare i parti- kongresser, ansvariga för tidningar, radioprogram och tryckerier, ledare för celler, studiecirklar och kampanjer och personer som reste runt i landet och höll tal för partiets räkning. Även uppgifter om att personer prenumererade på eller själva sålde ett revolutio- närt partis tidning, delade ut flygblad, deltog i vissa demonstratio- ner kunde registreras, ofta i kombination med andra uppgifter. Det finns exempel på att en person som var suppleant och tränare i en idrottsförening knuten till KFML(r) liksom en person som beställt mat till ett av SKP arrangerat sommarläger registrerats på grund av att de ansetts inta en ledande ställning inom respektive organisa- tion.103 HT 20 fick till följd att personer som enbart deltagit i KFML(r):s föreningsmöten kunde registreras, eftersom säkerhets- polisen presumerade att deltagarna även var medlemmar. Som exempel på personer som inte antecknades i centralregistret kan däremot nämnas en värnpliktig som i ett militärt tjäns- tekuvert skickat handlingar rörande trotskistisk cellverksamhet m.m. och en kvinna som medfört bl.a. en trotskistisk tid- ning till . Båda dessa noterades emellertid i arbetsan- teckningar. I detta sammanhang finns anledning att nämna säkerhetspolisens behandling av Emmausrörelsen. Detta var ursprungligen en rörelse som samlade in kläder och annat för vidare befordran via till behövande i . En grupp inom rörelsen bedriver ett arbetskollektiv i Björkå i med filialer och försäljningsställen på flera orter i . Verksamheten har efter hand fått en klart socialistisk och antiimpe- ralistisk inriktning och föreningen samarbetar med KPML(r). betraktade säkerhetspolisen Emmaus- Björkå som en del av partiet, trots att föreningen i sina stadgar från betecknat sig som partipolitiskt obunden.104 Säkerhetspo- lisen började registrera medlemmar i kollektivet. Som medlem ansågs den som arbetat vid föreningen , en tid 103Registernämnden: Personalkontroll s. 71-76 104I stadgar anges att föreningen skall vara obunden i förhållande till alla organisa- tioner. som sammanföll med minimilängden av den partiskoleutbildning som bedrevs inom kollektivet. utvecklade föreningen kontakter med utomparlamentariska grupper som plogbillsrörelsen. Även ett par andra Emmausföreningar har av säkerhetspolisen betraktats som dolda lokalavdelningar till KPML(r). Då APK bildades var redan flertalet ledande personer registrera- de hos säkerhetspolisen. Registreringsgrunden var ofta kontakt med företrädare för främmande makt, kontakter som byggts upp . Det kulturradikala klimat som rådde under senare delen av 1960- talet och avspeglar sig i säkerhetspolisens register. Flera kända kulturpersonligheter och fredsaktivister finns registrerade, varvid registreringsgrunden i regel är kontakt med främmande makts beskickning eller besök i kommunistiskt land. Även per- soner som framträtt som kritiker av säkerhetspolisens verksamhet kunde bli föremål för registrering. Endast det förhållandet att nå- gon gett uttryck för politiskt radikala uppfattningar eller för freds- aktivism har, såvitt framkommit, inte utgjort grund för registrering i centralregistret. Som tidigare antytts var telefonkontroll en viktig inhämtnings- metod. Det har uppgetts att nyregistrering av en person i regel inte fick grundas enbart på överskottsinformation från telefonkontroll. Det krävdes att en sådan uppgift bekräftades eller kompletterades med andra uppgifter, främst inhämtade genom spaning. Kommis- sionen har emellertid kunnat konstatera att det inte var ovanligt att personer nyregistrerades enbart på grundval av uppgifter som framkommit som överskottsinformation från telefonkontroll. Personalkontrollkungörelsens förbud mot åsiktsregistrering in- nebar alltså en stark begränsning i säkerhetspolisens rätt att regi- strera personer enligt den s.k. behovsprincipen, dvs. möjligheten att registrera allt som säkerhetspolisen ansåg sig behöva för sin verksamhet. Omgående uppstod frågan huruvida detta förbud om- fattade inte endast centralregistret utan även andra register som fördes inom säkerhetspolisen. För att förbudet avsågs omfatta en- dast centralregistret anfördes att uppgifter för personalkontroll en- dast fick lämnas ut från centralregistret och att det därför inte var någon skada skedd, om uppgifter som inte fick registreras enligt personalkontrollkungörelsen antecknades i lokala register. Byrå- chefen , som medverkat vid kungörelsens tillkomst, framhöll däremot att förbudet mot åsiktsregistrering inte avsåg registrering endast för personalkontroll utan registrering över hu- vud taget. tog kort efter sitt tillträde som chef för säkerhetsavdel- ningen upp frågan om möjligheterna att inhämta och spara infor- mation om medborgares politiska uppfattning och organisations- tillhörighet utan att bryta mot polisledningens tolkning av förbudet mot åsiktsregistrering. Han gjorde en distinktion mellan å ena si- dan material som återfanns i det som vi menar med polisregister och å andra sidan minnesanteckningar och spaningsmeddelanden som en utredningsman samlade för sitt speciella arbete. För den förstnämnda kategorin gällde förbudet, men inte för den senare och det inte ens om arbetsmaterialet systematiserades på ett sådant sätt att enskilda uppgifter gjordes sökbara. Samma synsätt kom som nämnts till uttryck i HT 16. Den nya bestämmelsen skapade inte erforderlig klarhet inom or- ganisationen. Från en sektion föreslogs att personer beträffande vilka det fanns vissa indikationer som tydde på sympatier med nå- gon i bilaga 1 till HT 16 upptagen samhällsomstörtande organisa- tion skulle kunna antecknas i arbetsregister, trots att uppgifterna inte var tillräckliga för registrering i centralregistret. Därigenom skulle man ha möjlighet att följa upp personen i fråga, särskilt om uppgifterna gjordes sökbara med kortregister eller flexoremsor. En sådan remsa kunde exempelvis kodas så att den angav att personen tillhörde FNL-rörelsen och var på glid in i KFML. Förslaget vann anslutning bland de befattningshavare som sysslade med politisk övervakning medan ledningen intog en mer restriktiv hållning. Varken i de ändringar som gjordes 1972 eller i de hemliga tilläggsföreskrifterna för säkerhetspoli- sens registreringsverksamhet som utfärdades av regeringen gavs några föreskrifter om förande av arbetsanteckningar. Ju- stitieminister skall emellertid ha godkänt att arbetsanteckningar fick föras och ställt sig bakom de synpunk- ter som RPS anfört i en PM rörande denna fråga. I HT 19 angavs under rubriken . För utredning huruvida förutsättningar för anteckning av en person i säkerhetsavdelningens register föreligger må arbetsan- teckningar göras angående person beträffande vilken skälig an- ledning finns att anta att någon förutsättning för registrering är Sedan utredning slutförts skall, därest förutsättning för registrering inte föreligger, arbetsanteckningarna omedel- bart förstöras. Vidare föreskrevs att de lokala registren inte fick innehålla uppgif- ter som inte fanns i centralregistret och att arbetsanteckningarna skulle hållas fysiskt åtskilda från central- och sektionsregistren. Några bestämmelser om hur sektionerna och rotlarna skulle ordna arbetsanteckningarna utfärdades inte. förklarade emellertid att sektionerna hade frihet att systematisera sina arbetsanteckning- ar på det sätt som ansågs vara mest praktiskt, t.ex. genom flexo- remsor, dock under förutsättning att dessa hölls åtskilda från sek- tionsregistrets flexoremsor. Arbetsanteckningarna kunde föras i form av registerkort. Säker- hetspolisen kunde på detta sätt samla på sig information i sökbar form i avvaktan på att vederbörande uppnått gränsen för registre- ring i centralregistret. Hade bara den gränsen uppnåtts, kunde även uppgifter i äldre arbetsanteckningar föras över till centralregistret. Arbetsanteckningarna kom alltså att utgöra en mellanstation på väg mot registrering i centralregistret. Hjälmroth förklarade vid en konferens att i ett arbets- register kan föras in nästan alla uppgifter, men de får inte grunda sig på vederbörande persons politiska uppfattning.105 Uttalandet synes inte ha medfört någon ändrad praxis. Vid en inventering framkom att säkerhets- polisen förfogade över ca 11 000 arbetsanteckningar, varav 4 500 vid kontrasubversionsroteln i . I åtskilliga fall var de till- gängliga för flera befattningshavare som arbetade med samma ut- redning, ibland på skilda orter. Som exempel på uppgifter som an- tecknades i arbetsregister vid sektionerna kan nämnas att någon haft FNL- eller KFML(r)-affischer uppsatta i sin bostad, prenumererat på Proletären, samlat medicinsk litteratur som sänts till eller vägrat att fullgöra värnplikt av politiska skäl. Även aktiviteter inom kunde föranleda notering i arbetsanteckningar.106 105 Protokoll 15.11.1978 från regionkonferens för Östra och Bergslagens regioner 11- , 5:720/6 vol. 106 Den svenska sektionen av Amnesty bildades . Enligt uppgift från en säkerhetspo- lis var det inte ovanligt att av lokalstyrelsens ledamöter var kommunister. Rikspolischefen intresserade sig kort efter sitt tillträ- de för beredskapsförteckningen och framhöll vikten av att motsva- rande planläggning gjordes för hela riket. Den revolutionära väns- terns frammarsch senare del påkallade en revide- ring av riktlinjer för förteckningens förande. Vid diskus- sionerna om de nya riktlinjerna poängterades att omhändertagan- den inte nödvändigtvis behövde kopplas till en krigssituation. För- utom personer, som kunde tänkas gå främmande makters ärenden, skulle därför på förteckningen föras upp personer, som vid inre politiska oroligheter kan befaras komma att leda eller aktivt under- stödja försök till omstörtning av samhället med eller utan våld- samma medel. Sedan förslag inhämtats från sektionerna kunde en ny, av avdelningschefen godkänd förteckning, den s.k. IP-listan, presenteras vid en intern konferens. Förteckningen, som omfattade hela riket, upptog 400 personer med en extremistisk vänsterin- riktning, som i ett hotande läge skulle omhändertas. De kategorier som togs upp på förteckningen var personer med ledarförmåga, personer som undergått långvarig partiutbildning i , anställda vid öststatsambassader och f.d. Spanienfrivilliga, vilka allt- jämt var aktiva. Flertalet personer var knutna till VPK eller VUF men nästan lika många hörde till KFML, Clarté och FNL-rörelsen. Geografiskt var ca en tredjedel hemmahörande i medan ett 40-tal fanns inom Luleåsektionens område. Enligt pla- nerna skulle omhändertagandena ske . Uppgifterna om bostad och arbete skulle noggrant kontrolleras. Förteckningen borde revideras. förstördes 247 sidor av förteckningen och under det följande decenniet var förteckningen föremål endast för ett margi- nellt intresse från säkerhetspolisens sida. I samband med datorise- ringen av centralregistret klassificerades de personer som var regi- strerade som extremister med beteckningarna A, B och C. A- kategorin utgjordes av de farligaste och skulle enligt riktlinjerna ägnas särskild uppmärksamhet i händelse av krig, vilket torde ha varit en omskrivning för omhändertagande. Antalet personer i denna kategori skall enligt uppgift till kommissionen ha uppgått till mellan 110 och 190. Någon planläggning för hur ett tillslag mot dessa personer skulle genomföras fanns inte utarbetad. medgav regeringen att personalkontroll generellt skulle få begäras före antagning av hemvärnspersonal.108 Personalkontrollkungörelsen, som trädde i kraft , var alltså den första offentliga författningen om personalkon- troll. Med det viktiga undantaget avseende förutsättningarna för registrering var regleringen i stort sett utformad enligt det förslag som lämnats av den parlamentariska nämnden i Wennerströmaffä- ren. Personalkontroll definierades som ett inhämtande av upplys- ningar ur polisregister beträffande den som innehade eller avsågs tillträda en tjänst hos en myndighet eller ett företag som var av be- tydelse för rikets säkerhet. Med avseende på vilka myndigheter som fick företa personalkontroll skedde ingen utvidgning jämfört med vad som tidigare gällt. Personalkontroll fick företas endast i fråga om tjänst som, med stöd av personalkontrollkungörelsen och på grund av sin betydelse för totalförsvaret eller rikets säkerhet i övrigt, var att hänföra till skyddsklass. Avgörande för vilken skyddsklass en viss tjänst var hänförd till var i vilken utsträckning befattningshavaren fick del av hemliga uppgifter som var av betydelse för totalförsvaret eller ri- kets säkerhet i övrigt. Det fanns två skyddsklasser. Till skyddsklass 1 hänfördes tjänster som var av synnerlig betydelse för rikets sä- kerhet och till skyddsklass 2 tjänster som i övrigt var av betydelse för rikets säkerhet. Regeringen bestämde vilka tjänster som skulle hänföras till skyddsklass 1. Vilka tjänster som skulle hänföras till skyddsklass 2 bestämdes av regeringen eller, efter dess bemyndi- gande, av vederbörande myndighet.109 I gavs bestämmelser om 107Följande framställning bygger huvudsakligen på : Personalkontroll s. 14 108Fst/Säk 30.12.1966, H 9013-1, F I, vol. 109Sedan 1960-talet har det inom RPS/Säk funnits intresse av att begränsa antalet skydds- klassade tjänster. Detta skulle minska arbetsbelastningen och dessutom öka kvalitén på kon- trollerna. Dessutom skulle detta minska risken för nya kritiska debatter kring frågan om hur säkerhetspolisens politiska registreringar användes i personalkontrollen, vilket ansågs kunna skada säkerhetsskyddet. I en skrivelse till framhöll RPS att antalet framställningar om personalkontroll syntes anmärkningsvärt högt och att de be- gränsningar av begäran om personalkontroll som åsyftades med skyddsklassindelningen inte hade uppnåtts; skrivelse ang. personalkontrollsystemet, SAK , vol. när personalkontroll skulle ske beträffande personer och företag som skulle anlitas för uppdrag där de skulle få kännedom om upp- gifter av betydelse för rikets säkerhet. Bestämmelser fanns också om att personalkontroll skulle göras i fråga om personal och led- ning i bevakningsföretag. Personalkontroll av en person skulle företas före anställning på en skyddsklassad tjänst eller innan en person som redan var anställd skulle övergå till en sådan tjänst (eller till en tjänst i högre skydds- klass). Kontrollen borde avse endast den som kunde antas bli ut- sedd. Beträffande personer som innehade tjänst i skyddsklass 1 skulle förnyad personalkontroll ske minst . I övrigt borde förnyad kontroll företas när det förelåg särskild anledning till det. Framställning om utlämnande av uppgifter gjordes hos RPS. Be- träffande den som hade eller skulle tillträda en tjänst i skyddsklass 1 fick RPS lämna ut varje uppgift som var tillgänglig i ett polisregis- ter. I fråga om tjänster i skyddsklass 2 fick enligt 9 § endast uppgif- ter om att personen dömts eller var misstänkt för bl.a. särskilt an- givna brott som rörde rikets säkerhet eller för försök, förberedelse eller stämpling till sådant brott lämnas ut. Vidare fick uppgifter lämnas ut om personen eljest hade dömts eller var misstänkt för sådan handling eller försök eller förberedelse därtill som innefatta- de brott mot rikets säkerhet eller som var ägnad att undergräva det demokratiska statsskickets bestånd eller rikets ställning som obe- roende stat.110 Uppgifter fick också lämnas ut om den kontrollerade genom sin verksamhet eller eljest kunde befaras vara beredd att del- ta i sådan handling som nämnts.111 RPS kunde, om personalkon- trollkungörelsen inte medgav utlämnande av uppgift om visst brott, hos regeringen begära särskilt tillstånd i det individuella fallet att lämna ut uppgiften. Vid handläggningen av frågor om utlämnande av uppgifter be- stod styrelsen av rikspolischefen, chefen för säkerhetsavdelningen och minst tre lekmannaledamöter. I praktiken gick det till så att en tjänsteman vid säkerhetsavdelningen underställde avdelningschefen frågan om ett utlämnande borde ske eller inte. Avdelningschefen hade därefter, eventuellt efter samråd med rikspolischefen, att ta ställning till om frågan skulle underställas styrelsen. Om han tyckte att uppgiften inte skulle lämnas ut, underställdes inte styrelsen 110Som framgått (not 91) ändrades 9 § 111Om en tjänst i skyddsklass 2 var förenad med bevakningsuppgift, chefskap för förråd el- ler kassaförvaltning eller ansvar för penningmedel fick även uppgifter om att personen dömts för andra brott, bl.a. förmögenhetsbrott, lämnas ut. denna fråga och uppgiften blev alltså inte utlämnad. En uppgift fick lämnas ut endast om alla i styrelsen var ense om beslutet. Ansåg en lekmannarepresentant att en uppgift inte borde lämnas ut, fick rikspolischefen hänskjuta ärendet till regeringens prövning, om han ansåg att uppgiften ändå borde lämnas ut. Hänskjutande till reger- ingen skulle alltid ske, om en lekmannarepresentant begärde det. Ordningen med företrädare för arbetsmarknadsorganisationer be- hölls. Bestämmelser infördes om kommunikationsplikt. Den parlamen- tariska nämndens förslag i denna del hade lovordats av bl.a. tunga remissinstanser som JO och JK. Också personalkontrollroteln vid säkerhetsavdelningen såg positivt på förslaget, trots den ökade ar- betsbörda säkerhetssamtalen skulle medföra. De personalkontrolle- rande myndigheterna skulle - i den mån som regeringen inte med- givit undantag - underrätta den person som kontrollen avsåg att han skulle underkastas sådan kontroll.112 I denna underrättelseplikt ingick emellertid inte att den kontrollerade skulle få möjlighet att själv kommentera uppgifter som vid personalkontroll lämnades till myndigheterna. I vissa fall kunde dock vederbörande - skriftligen eller muntligen - få yttra sig i ärendet innan registeruppgifter läm- nades ut (13 §). För skyddsklass 1 föreskrevs således att den kon- trollerade personen - om inte särskilda skäl talade mot detta - borde få yttra sig innan uppgifter lämnades ut. Vad avsåg skyddsklass 2 skulle han få yttra sig endast om särskilda omstän- digheter gav anledning till detta. Myndigheterna skulle också - vad beträffar skyddsklass 1 - från den kontrollerade inhämta skriftliga upplysningar om personliga förhållanden (19 §). Den myndighet som hade begärt personalkontroll hade att själv- ständigt pröva betydelsen av en uppgift som RPS lämnat ut till myndigheten. RPS kunde alltså inte förbjuda en myndighet att an- ställa eller för uppdrag anlita en viss kontrollerad person. Detta un- derströks av att en uppgift som RPS lämnade ut inte fick åtföljas av något yttrande från styrelsen. Myndigheten skulle emellertid åter- rapportera ärendet till RPS genom att översända beslutet och åter- ställa handlingarna. I övergångsbestämmelserna angavs att en uppgift som fanns i sä- kerhetspolisens register vid kungörelsens ikraftträdande inte fick 112 Enligt för personalkontrollen 15.8. 1983 behövde underrättelse inte lämnas i personalkontrollärenden som gällde uttagning av personal för utbildning, placering vid såväl grund- som repetitionsutbildning, krigsplacering och FN-tjänstgöring (SAK , löpnr 1, s.18. Underrättelse lämnades inte heller då det handlade om omkontroll av redan anställda (SOU 1990:51, s.189ff). lämnas ut, om den var av sådan beskaffenhet att den enligt kungö- relsen inte fick antecknas i registret, samt att en sådan uppgift skul- le avföras så snart det kunde ske. Personalkontrollkungörelsen innehöll till skillnad års kungl. brev inga bestämmelser om utlämnande av spontanuppgifter. Sedan regeringen hade fastställt vilka befattningar som var placerade i skyddsklass ansåg sig säkerhetspolisen inte längre kunna lämna ut spontanuppgifter till försvaret. ändrades kungö- relsen (SFS 1976:110) så att på nytt fick befogenhet att utan framställning lämna ut registeruppgifter rörande personer i skyddsklassade befattningar. var i regel enig om besluten. skall det ha förekommit att lekmannaledamöterna inte kunnat ena sig i ett personalkontrollärende, varför frågan om ut- lämnande av uppgifter hänsköts till regeringen. Lekmannaledamö- terna torde i allmänhet ha informerats om hur säkerhetspolisen fått del av registeruppgifterna, t.ex. genom tidningsuppgifter eller tele- fonkontroll, men de upplystes inte om de förtroliga meddelarnas identitet. Möjligheten till samråd med företrädare för arbetsmark- nadens parter synes ha utnyttjats endast , nämligen . Vad beträffar uppgifter som inhämtats genom den politiska övervakningen kom kommunikationsregeln inte att medföra några förbättrade möjligheter för de kontrollerade personerna att kom- mentera och eventuellt rätta till säkerhetspolisens registeruppgifter. Såvitt kommissionen funnit förekom det endast att säkerhetspolisen höll säkerhetssamtal med en person som var föremål för kontroll på grund av att han var poli- tiskt registrerad av säkerhetspolisen. Samtalet ledde till att perso- nen, som varit uppsatt som kandidat på Clartés lista till ett kårfull- mäktigeval, godkändes för reservofficersutbildning. Huvudskälet till att säkerhetspolisen regelmässigt inte höll sä- kerhetssamtal i dylika fall torde ha varit risken för att regeringens kvalificerat hemliga registreringsföreskrifter därigenom skulle ha avslöjats och säkerhetspolisens framtida verksamhet därmed kun- nat skadas.113 Andra anledningar till att säkerhetspolisen ogärna kal- lade kontrollerade personer till säkerhetssamtal var att de aktuella 113 : Personalkontroll s. 38 uppgifterna kunde beröra ett pågående eller inte avslutat ärende el- ler att uppgiften kunde röja en känslig källa. Det förelåg inledningsvis osäkerhet inom om vilka registeruppgifter som skulle lämnas ut vid personalkontroll. För att få en auktoritativ tolkning av de nya bestämmelserna hänsköt hös- ten 1969 styrelsen till regeringen sex ärenden rörande personer be- träffande vilka försvaret begärt personalkontroll. Regeringen fann att uppgifter inte skulle lämnas ut i fem av fallen, trots att de be- fattningar som personerna sökt var av känslig karaktär. Fyra av des- sa fall avsåg personer med anknytning till VPK (t.ex. kommunfull- mäktig, deltagande i ungdomsfestival i eller Östersjövecka och bidrag till penninginsamlingar). Det femte fallet, där uppgifter inte skulle lämnas ut, avsåg en försvarsanställd som sysslade med kvalificerat hemligt arbete, vars hustru var kommunist och tagit klart ställning för och FNL och personligen haft kontakt med amerikanska desertörer i . Det enda fall där re- geringen fann att uppgifter skulle lämnas ut avsåg en person som utfört arbeten vid dåvarande i Doberan i . Regeringens beslut fick till följd att VPK ytterligare nedprioriterades som övervakningsobjekt. resulterade 1500 personalkontrollärenden i att uppgifter om anknytning till kommunismen lämnades ut till den kontrolle- rande myndigheten. I 57 personalkontrollfall utlämnades uppgifter om kopplingar till högerextremistiska organisationer. Personalkon- trollkungörelsen medförde en minskning av antalet utlämnade poli- tiska personuppgifter från säkerhetspolisens register. Åren 1970- 1976 gjordes i genomsnitt 153 000 registerslagningar för personal- kontroll. Huvuddelen av förfrågningarna kom från försvarsstaben och gällde befattningar i skyddsklass 2. Endast en liten del av dessa förfrågningar resulterade i att politiska uppgifter lämnades ut till de kontrollerande myndigheterna. lämnade således ut uppgifter om 262 respektive 376 kommunister och fem respektive tre nazister.