sou · GQB392d1 · 2003-01-01 00:00:00 — Från säkerhetspolisens sida framhöll man då att det i och för kunde ha sina fördelar om en mer neutral institution än polisen kunde stå som mottagare av förtroliga meddelanden eftersom vittnesplikten medförde att anonymitetskraven inte kunde beaktas på samma sätt som om meddelaren gick med sina uppgifter till exempelvis militären. Dessutom menade man, rörde det sig här om rapporter som inte tydde på konkret kriminalitet (se mer om detta i kapitlet Grupp B; Grudemarks hemarbete ).70 Vad militären behövde var att förenkla och förbättra den egna personalkontrollen särskilt med tanke på att försvarsindustrin fylldes med alltmer känslig materiel. Som ett led i säkerhetsarbetet behövde man skapa egna kontaktnät för snabba besked eftersom proceduren hos statspolisen kunde dra ut . Som vi ska se i nästa avsnitt diskuterade tillsammans med chefen för /In, dessa frågor med företrädare för säkerhetspolisen – 1959. och hävdade då att man behövde bygga upp egna kontakter med dem som vet mest inom industrier och på vissa orter med koppling till försvaret. Kontakten mellan företrädare för , regeringen och för- svarsstaben etablerades . var den som efter förankring hos högre chefer upprätthöll kontakten med främst . Hans kontakt inom regeringen tycks inlednings- vis ha varit . skötte kontakten vid sidan av sina ordinarie uppgifter inom försvarsstabens utrikesavdelning. 70 PM (i övrigt orubricerad) av . HK 18/60. finns inget som tyder på att kontakterna med partikansliet var av någon större omfattning. Som framgått kan för perioden endast två kontakter – den ena med en och den andra med SSU – konstateras. Därutöver har själv nämnt en eller möjligen flera kontakter med . Innan gick över från Fst/U till Fst/In kan dessutom en kontakt med den då nytillträdde försvarsministern konstateras . Denna kontakt hänger sannolikt samman med den ovan nämnda SSU- förbindelsen. Kontakterna med vid Fst/In:s personalkontrolldetalj indikerar att det huvudsakligen var denne som kom i åtnjutande av Elmérs tjänster. Man ska vara medveten om att Elmérs namn inte doldes i militära rapporter om denne vidare- befordrade uppgifter från exempelvis Fst/U till Fst/In under perio- den . Det är därför svårt att säga något om omfatt- ningen av kontakter mellan och fackföreningsrörelsen . Företrädare för socialdemokraterna har förnekat att samarbetet mellan militären och partiet grundats på något parti- beslut. Ska man gå efter bokstaven kan man säga att detta är riktigt. Men i praktiken kan man utgå ifrån att det samarbete som god- kändes som hänvisar till, är resultatet av informella diskus- sioner inom en mindre krets högt upp i partiledningen. Om var förutskickad att fylla en funktion då det gällde att avlägsna kommunister från känsliga poster inom försvaret, ledde det alltså ingenstans. Huruvida med hjälp av sin kontaktyta kunde medverka till att förhindra att kommunister anställdes på sådana poster är i och för sig ännu en öppen fråga. Kontakten med personalkontrolldetaljens chef visar dock på denna möjlighet. Dessa faktorer torde tillsammans ha medfört att försvarsstabens/ Elmérs kontakt med enskilda socialdemokrater inte var särskilt betydelsefull . Kanske lämnade en riktig beskrivning av förhållandet då han , som tidigare nämnts, talade om försöken att närmare knyta ihop den civila sidan och säkerhetstjänsterna – (e)n del var väldigt intresserade av det här och menade att man skulle göra något av det. Men uppriktigt sagt blev det förfärligt lite av det.71 71 ; Han var med och lade grunden till IB !. 5.1Inledning – – slutet av början lyckades man, av underbemanning och resultatlösa anslagsäskanden, slutligen från försvarsstabens sida få till stånd en starkare organisation för säkerhetstjänsten. Förbätt- ringarna koncentrerades uteslutande till inrikesavdelningen. Bak- grunden till detta var ett avancerat fall av industrispionage . Som en följd av detta tillsattes den s.k. som bl.a. syftade till att skapa bättre förutsättningar för att skydda försvarsindustrin från spioneri och sabotage. Den militärteknologiska handeln med bidrog sannolikt till att utveckla verksamheten. ägnade sig huvudsakligen åt att göra enklare sammanställningar rörande bl.a. utländska medborgare bo- ende i vilka misstänktes bedriva säkerhetshotande verk- samhet. Det framgår också av en militär handling att det inte var svenska kommunister som stod i fokus för det militära säkerhetsarbetet. anställdes en socialdemokratisk ombudsman vid och verksamheten ändrade någon tid därefter karaktär. En mycket omfattande kart- läggning av kommunister inom företag och områden av militärt intresse påbörjades. Övervakningen utsträckte sig också till att täcka politiska förhållanden av mer allmän natur inom framför allt SKP. sista år diskuterades en gränsdragning mellan försvarets inrikesavdelning och säkerhetspolisen vilket /1960 mynnade ut i att började lämna rapporter också till statspolisen. skildes Grupp B organisa- toriskt från Fst/In och fick självständig ställning direkt under chefen för /Sekt 2. Efter att ha hållit till i en på K1:s område, flyttade man till en villa på där man under täcknamnet fortsatte med kartläggningen av bl.a. svenska kommunister. inträffade något som kom att få betydelse för den fortsatta ökande kontrollen av säkerhetsrisker. En anställd vid LM , , ertappades med att ha kopierat rit- ningar till en mängd kvalificerad försvarsmateriel som främst rörde radarstörning och vidarebefordrat dessa till . Radar- spionen dömdes till livstids fängelse för grovt spioneri. noterade överbefälhavaren i en PM att säkerhetstjänsten inom försvaret och in- dustrierna skulle skärpas genom bl.a. en förstärkning av inrikes- avdelningen och att försvarsstabschefen skulle begära utredning hos försvarsministern. Följden av detta blev att för- svarsstabschefen avgav förslag till att inom inrikesavdelningen inrätta en industriskyddsdetalj som skulle verka för att höja säkerheten inom de industrier som utförde arbete för försvarets räkning eller som på annat sätt var betydelsefulla för rikets säkerhet. Han föreslog vidare att man inom LO skulle inrätta ett särskilt mätningskontor för att garantera att kommunister inte anförtroddes uppdrag som innebar tillträde till känsliga arbets- platser. En sådan kommunistövervakning i facklig regi skulle enligt förslaget också kunna inrymma möjligheten av att man vid för- svarskänsliga industrier kunde anskaffa informationer om svenska medborgare som var anställda eller skulle anställas i nyckel- positioner som t.ex. mätningsmän eller kontrollanter. tredje förslag gick ut på att det i industrins regi skulle inrättas ett särskilt samarbetsorgan med representanter från regeringen, för- svaret, statspolisen, , industriförbundet eller SAF samt LO och möjligen andra sammanslutningar (t.ex. TCO). På så vis skulle man enligt skapa en bred bas för säkerhetsarbetet inom industrin.1 På basis av bl.a. förslag tillsatte försvarsminister den s.k. under ledning av landshövdingen . Försvarsstabschefen förslag om inrättande av en särskild industriskyddsdetalj vid Fst/In var en av två huvudupp- gifter som först behandlade. I uppdraget från försvarsministern ingick också att granska gällande bestäm- melser för industrier, byggnadsföretag m.fl. som utförde arbeten åt 1 Fst/ In 13 /12 1956 nr H 55:16. Skrivelse från till Konungen in- rättande av en industriskyddsdetalj vid försvarsstaben. Fst/Chexp hemliga handlingar serie B I volym 42. Kommittén fann att ett centralt organ av det slag som förordade, var nödvändigt. Problemet var endast under vilken myndighet detta skulle sortera. Då privata eller statliga före- tag utför hemliga uppdrag på beställning från försvaret, förenas ju ett flertal intressen och ansvarsområden. Civilförsvarstyrelsen ansvarade för ett mera allmänt skydd mot spioneri och sabotage, medan statspolisintendentens uppgift var att samordna den sär- skilda polisverksamheten till förhindrande och uppdagande av spioneri m.m. Försvaret ansvarade endast för säkerhetstjänsten inom sina egna myndigheter och då deras beställningar gick ut på den öppna marknaden ville de naturligtvis följa med då de nu efter bl.a. fallet med radarspionen upplevde att deras projekt annars inte kunde ges ett tillfredsställande skydd. ansåg att den bästa kompetensen i och för sig låg hos säkerhetspolisen men så länge polisverksamheten i landet var upp- byggd på och inte statlig grund, menade man att för- svarsstaben var det bästa alternativet. Vid ett eventuellt förstat- ligande av polisen skulle saken komma i ett annat läge och även om detta var tänkbart inom en överskådlig framtid, kunde det inte anses försvarbart att vänta innan ett centralt organ för industri- skydd inrättades. fick således som han ville och mer därtill; kommittén ansåg saken så viktig att man föreslog ytterligare två befattningshavare utöver de förordat. Man kan väl säga att en lösning på frågan om huruvida polisen eller militären skulle ansvara för den nya detaljen, uppnåddes genom att kommittén förordade att samtliga befattningshavare skulle rekryteras från statspolisen. Detta skulle också garantera nödvändig och kontinuerlig kontakt med statspolisens särskilda polisverksamhet. Kommittén framhöll att innan försvaret lade ut en hemlig be- ställning hos en leverantör, skulle först en viss kontroll ske av före- taget och de anställda som kunde väntas komma i befattning med beställningen. Också här menade man att statspolispersonal inom den nya detaljen skulle underlätta och effektivisera kontrollen genom de kontaktvägar som skulle öppnas mellan detaljen och polisen på den ort där beställningen utfördes. Kommittén uppehöll sig också vid den fråga som i hög grad oroat debattörer, politiker och militärer; hur skulle man göra för att garantera att misstänkta säkerhetsrisker kunde avskedas från anställningar inom försvaret och försvars- industrin? Vid ett kommittésammanträde med företrädare för statspolisen, framhölls betydelsen av att fackföreningsrörelsen aktivt deltog för lösande av nu aktuella spörsmål. Som expert till- kallade kommittén därför den socialdemokratiske riksdagsmannen, ordföranden i fackliga centralorganisation (FCO) och ledamoten i statspolisintendentens samrådsnämnd Hans L som expert.2 Med hänvisning till Dahlkvistfallet i konstaterade kommittén att det var tveksamt om medborgerlig opålitlighet kan anses utgöra ett objektivt godtagbart skäl för avskedande. De som var kollektivanställda inom den offentliga sektorn ansågs dock ha ett starkare anställningsskydd än de som verkade på den privata arbetsmarknaden. förslag blev följande. hade en särskild nämnd – den s.k. samrådsnämnden – inrättats för att i särskilt känsliga ärenden samråda med statspolisintendenten. Då personal- kontrollsystemet inrättades 1948 fick samrådsnämnden också till uppgift att tillsammans med statspolisintendenten ansvara för vilka uppgifter som i personalkontrollärenden lämnades ut till arbets- givaren. Enligt skulle beslut om åtgärder mot medborgerligt opålitliga befattningshavare inom industrin förankras hos fackföreningarna och därför föreslog man att samrådsnämnden utökades med representanter från SAF, LO och TCO då sådana ärenden skulle avgöras. Det framstår för kommittén såsom ändamålsenligt att utöka denna personkrets med representanter för arbetsmarknadens organisationer, med vilka statspolisintendenten skulle kunna samråda då fråga uppkommer att om en anställd person lämna upplysningar av sådant slag att de kunna tänkas medföra ett avskedande eller annan ingripande åtgärd.3 Efter beslut om avskedande eller annan ingripande åtgärd skulle samrådsnämnden underrätta den kontrollerade personens fackför- bund att de åtgärder som skulle vidtas mot vederbörande kunde anses vara befogade. På så vis skulle man försäkra sig om att denne, vid eventuellt missnöje, inte skulle få stöd från facket.4 Då förslaget gick på remiss framhölls från några håll att ovan nämnda förfarande fortfarande inte utgjorde någon garanti för att en misstänkt säker- hetsrisk skulle kunna avskedas – även om facket vägrade stödja personen fanns möjligheter till framgång i andra instanser. 2Ulf : Personalkontrollen 1945–1969 (2002) s 50. Expertrapport för SÄKO. 3Ibid., s 50–51. PM angående personalkontroll m.m. 27/5 1958, s. 30. InD:s arkiv (H) E I, konseljakt den 3/1 1958. 4 Ibid., s 51. Uppgiften hämtad ur PM angående personalkontroll m.m. 27/5 1958, s 30. InD:s arkiv (H) E I, konseljakt den 3/1 1958. 1961 trädde denna del av kommitténs förslag i kraft. Sannolikt är det detta som givit upphov till ryktet om en särskild överens- kommelse mellan arbetsmarknadens parter och försvarsstaben (se avsnittet Andra förklaringar till Grupp B/IB:s ursprung: Treparts- överenskommelsen). Därmed hade den gamla segslitna frågan om hur man skulle göra med exempelvis kommunister som redan an- ställts på känsliga poster inom försvaret slutligen fått en lösning så långt detta nu var möjligt. Den andra delen av detta problem – att se till att kommunister över huvud taget inte anställdes på industri- er där försvarskänsligt materiel hanterades – diskuterades också av kommittén. Man föreslog bl.a. ett slopande av det förbehåll som tidigare gällt för de civila myndigheterna om att utlämnande av uppgifter om misstänkt medlemskap i ytterlighetsorganisation endast var möjligt för befattningar av särskild betydelse för rikets säkerhet.5 förslag om inrättande av ett under LO ställt mätningskontor fann inget gehör hos kommittén som i och för sig tycks attraherade av tanken även om de bedömde den som omöjlig att genomföra. arbete ledde fram till att man vid försvarsstaben inrättade en särskild industriskyddsdetalj. Denna hade dock inget direkt med Grupp B och att göra men man bör kunna konstatera att detaljen utvecklades i samma miljö och anda som var fallet med Grupp B. 5.3Förslaget att bygga ut Fst/In Före omorganisationen bestod Fst/In av av- delningschef, expeditionsofficerare samt fem detaljer. I försvars- stabens förslag till ny organisation ingick tre nya detaljer, förutom industriskyddsdetaljen också en bearbetningsdetalj samt en teknisk detalj. skrev inrikesavdelningens chef anslagsäskandet inför det kommande /1959.6 Som en särskild brist i inrikesavdelningens organisation tog Vingren upp att man saknade en instans som kunde bearbeta de inkommande underrättelserna. Säkerhetstjänstens verksamhet bygger i mycket stor utsträckning på att underrättelser som inkomma från olika källor, snabbt kunna be- Detta förbehåll hade tidigare även gällt försvaret med borttagits enligt regeringsbeslut den 2/2 1951. PM angående personalkontroll m.m.. InD:s arkiv (H) E I, konseljakt den 3/1 1958. 6Fst/In 8/6 1957 nr H 2:1 In Medelsäskanden för inrikesavdelningen avseende /1959. Serie F I volym 1. arbetas och att av bearbetningsresultatet erhållna erfarenheter snabbt kunna delges, så att eventuella säkerhetsåtgärder kunna vidtagas. Den bearbetning man dittills bedrivit hade icke kunnat äga rum annat än i en mycket blygsam omfattning. Det är därför nöd- vändigt att inrätta en bearbetningsbyrå vid avdelningen, skrev Vingren. En bearbetningsdetalj finns också angiven som nytill- kommen i en handling och hade Vingren i en översikt rörande inrikesavdelningens arbetsupp- gifter skissat på ett förslag till särskild ordning för inhämtning- bearbetning-delgivning.7 Man anger också att de –1957 avslöjade spionfallen ha visat att främmande makter icke avmattats i sin verksamhet, då det gäller att bedriva under- rättelseverksamhet dels mot vårt eget land, dels härifrån mot andra länder. ha den avslöjade underrättelseverksam- heten främst varit riktad mot försvaret. Detta har också – genom att hemliga förhållanden kommit till främmande makts kännedom – till- fogats stora skador.8 Vingren oroar sig också över utspridningen av militära förråd och anstalter och det skydd som därvid behöver organiseras vid dessa. Han menar vidare att den militära säkerhetstjänsten på regional nivå uppvisar sådana brister att den icke kunnat ombesörja den säkerhetstjänst som varit nödvändig för att skydda hos civil entreprenör utlagda beställningar. Rörande den tekniska utveck- lingen menade att här var beroende av hjälp från utlandet: Det är därvid av vikt att vår säkerhetstjänsts organisation är av sådan omfattning att från utlandet inköpt materiel, vilken är av känslig natur, kan skyddas så, att den icke kommer till andra makters kännedom.9 För inrättandet av en bearbetningsbyrå begärde Vingren en chef med benämningen byrådirektör samt två befattningshavare i kaptens grad. Personen som fick tjänsten som byrådirektör var . Det kan inte råda något tvivel om att den enhet som är IB:s föregångare och som snart kom att kallas Grupp B, först gick under benämningarna Bearbetningsdetaljen eller Bearbetnings- byrån. Enligt uppgifter som lämnats till SÄKO av journalisten 7Vingrens skiss berörs i en skrivelse av hans efterträdare . Fst/In nr H 48:1 In, Arbetsuppgifter vid Fst/In. Serie volym 4. 8Fst/In 8/6 1957 nr H 2:1 In Medelsäskanden för inrikesavdelningen avseende /1959. Serie F I volym 1. har i en bandad intervju sagt att han var god vän med Vingren och att de två tillsammans med chefen för inrikesavdelningens personalkontrolldetalj, , sysslade med det som senare kom att bli Grupp B:s huvuduppgift.10 Den 1:e byråsekreterartjänst som fått vid utrikesavdelningen behöll han till . , , tog han tjänstledigt från befattningen på utrikesavdelningen och dagen därpå erhöll han en tjänst som 1:e byråsekreterare vid försvars- stabens inrikesavdelning, för att där förordnas till byrådirektör. förlängdes hans tjänstledig- het från Fst/U till . Det var nu som Grupp B på allvar började ta form. Det finns som tidigare nämnts en militär handling som klart visar att det då stora problemet i det militära säker- hetsarbetet utgjordes av utlänningar som vistades i landet snarare än svenska kommunister. hade viss erfarenhet i detta av- seende. , som lydde under fram till början av 1957 har berättat att han med Elmérs godkännande innehade uppdraget som vice ordförande och verkställan- de ledamot av Akademikers Internationella Kommitté (SAIK). Efter hjälpte SIAK ungerska studenter som flytt till . Då Stiernstedt informerade härom, berättade denne att han var väldigt misstänksam mot en viss namngiven flyktingstudent. Av detta förstod Stiernstedt att höll ett öga på bl.a. dessa flyktingar.11 I en redovisning av de för- hållanden, som närmast föranledde försvaret att påpeka behovet av ökade resurser, nämns att riskerna för spioneri och landsskadlig verksamhet ökat genom det i militärpolitiskt hänseende förändra- de läge som inträtt efter . Därefter räknas ett antal faktorer upp som påverkat läget ur säkerhetssynpunkt, bl.a. det ökande antalet utlänningar i landet medan inget nämns om svenska kommunister.12 Redan i en skrivelse från försvarsstaben till Kungl. Maj:t togs problemet med utlänningar upp. Man skrev då i och för sig att antalet utlänningar anställda inom försvaret var obetydligt men hänvisade till en under- sökning som gjort 1951. Denna visade att utlänningar var anställda vid en mångfald statliga verk, 10E-mail från till SÄKO . 12Fst/In nr 140:14. PM med underlag för besvarande av interpellation. Serie F1 volym 3. vissa kommunala inrättningar ävensom i stor omfattning vid flera industrier av betydelse för försvaret eller folkförsörjningen.13 Vidare framgår av en handling att uppgifterna för Fst/In:s detalj 1 främst rörde kontroll av utlänningars verksamhet i samt kontraspionage. Därutöver tillkom bearbetning av inkommet underrättelsematerial, samarbete med statspolisen och andra myndigheter. I dokumentet anges att verksamheten inom kontraspionaget till stor del baserades på inhämtande av under- rättelser genom kontakter. Antalet sådana kontakter per befatt- ningshavare borde eller kunde dock av olika skäl inte var fler än 3–4 stycken. Man skriver vidare: Det har på ett påtagligt sätt visat sig att det för en ny befatt- ningshavare tar , 2–, att skaffa sig den erfarenhetsmässiga bakgrund, t e kännedom om namn och personer, politiska ytterlig- hetsrörelser, ut- och inländska fall av illegal verksamhet m m, som fordras för att han skall kunna fylla denna tjänsts speciella krav.14 Problemet man nu stod inför var att detaljens dåvarande chef, , skulle avgå med ålderspension och försök gjordes att på olika sätt få honom kvar i tjänsten. Det finns här starka skäl att anta att denna verksamhet inom Fst/In bröts ut ur detalj 1 och istället utgjorde det verksamhetsfält för vilket sedan blev ansvarig. Intressant är nämligen att i samtal med SÄKO uppgivit att det, sannolikt , inrättades en tjänst vid en ny avdelning inom Fst/In. Till denna tjänst hade såväl ÖB som chefen för försvarsstaben i skrivelser till försvarets kommandoexpedition rekommenderat . I stället, berättar , förordnades som chef för den aktuella avdelningen och han hävdar att det var som låg bakom detta.15 Det mesta pekar på att det är här vi kan finna de ursprungliga, närmast skissartade idéerna till det som senare blev Grupp B. Borsett från själva namnet på detaljen – Bearbetningsbyrån – och Vingrens beskrivning av dess uppgifter, finns fler indikationer på att det var här började. meddelade exempelvis den då nye chefen för inrikesavdelningen, , i en 13Fst/In nr 140:14. Ang utlänningars anställande vid företag av betydelse för försvaret eller folkförsörjningen [Fst/In Nr 59:2 den 4/7 1953]. Ingår som bilaga 6:1 till skrivelse av t.f. försvarsstabschefen till statssekreteraren vid inrikes- departementet. Serie F1 volym 3. 14Bilaga H 12 till försvarsstabens äskanden för /57. Fst/Chefsexp koncept 1955. skrivelse att en särskild bearbetningsbyrå är under tillblivande. Han skrev också att den inhämtning, sammanställning och del- givning som dittills ålegat avdelningschefen samt detalj 1, skulle flyttas över till den nya bearbetningsbyrån.16 Och detalj 1 var ju kontraspionagedetalj. Att Grupp B åtminstone med tiden kom att ta över kontakten med källor inom Fst/In är helt klart. I en handling skriver man (observera att beteck- ningen Organisation B används): Beträffande vissa särskilda rapportörer vid Fst/In är nu läget följande. Organisation B har övertagit Fst/In särskilda kontaktverksamhet. Undantag härifrån endast 2–3 källor som har starka emotionella bind- ningar till sin case-officer.17 Då och diskuterade Elmérs verksamhet frågade vad sysslade med utan att kunde ge något riktigt svar. sade att han trodde att gjorde sammanställningar av och med material. Denne svarade då att det förmodligen varit meningen, men att han sagt nej.18 hävdar att skulle hjälpa honom med att sortera material från någon utländsk samarbetspartner men att aldrig kom att göra detta.19 Säkerligen hade man, då flyttades över till Fst/In, på- verkats av ett antal spionerifall med utländsk anknytning –1957. En statslös f.d. rumän hade dömts till 18 månaders straffarbete för flyktingspionage för rumänsk räkning. Ungefär dömdes ett antal medlemmar i den s.k. tjeck- ligan till fängelsestraff för spionage för räkning. inträffade det i sammanhanget viktiga fallet med radar- spionen . Även denne passade in i bilden av den nye spionen; han föddes i , kom till strax före kriget, bedrev åren 1942–1943 flyktingspionage för sovjetisk räkning och fick senare arbete som instrumentmakare vid LM där han –lämnade ut rit- ningar och fotografier av radarkonstruktioner till sina ryska upp- dragsgivare. dömdes en turkisk medborgare till straffarbete för spioneri eftersom han lämnat ut hemliga ritningar om svenska försvarsanläggningar till en representant för Sovjet- 16Fst/In nr H 48:1 In, Arbetsuppgifter vid Fst/In. Serie volym 4. 17MSU 1967 vol 2. FI volym 65. unionen.20 En uppgift som sysslade med –1958 var att sammanställa uppgifter om personer som, i likhet med , dömts eller varit misstänkta för brott mot rikets säkerhet under .