sou · GQB3120d2 · 2003-01-01 00:00:00 — Är elevernas förkunskaper alltför bristfälliga för att Individuell studiegång i gymnasieskolan kunna kompenseras eller lyckas inte programmet motivera eller skapa intresse för fortsatta studier? För personalen på skolorna framstår programmets huvudsakliga syfte, att först och främst förbereda eleven för studier på ett nationellt program, som alltför begränsad och för vissa elevgrupper helt orealistisk. De framhåller ofta att uppdraget måste ses i ett bredare perspektiv än att bara ge kunskaper. En viktig skillnad mellan det individuella programmet och de nationella programmen är att personalen som arbetar med de individuella programmen prioriterar och lägger ner mycket kraft, tid och energi för att skapa öka elevernas självförtroende. Många är både skoltrötta och omotiverade. Men det beror inte på IV att eleverna är omotiverade och saknar tillit till skolan och sig själva. Tvärtom är det så att många återfår den tro på sig själva som de en gång hade och känner att de har, om de vuxna tror på deras förmåga. Men eftersom många är ganska tilltufsade när de börjar på IV är det ofta en lång och mödosam väg att vandra. För ett stort antal elever och personal på IV går en stor del av höstterminen åt att återge eleverna tron på sig själva.1 Programansvariga för IV framhåller ofta att vidare studier på ett nationellt program måste vara underordnat målsättningen att ge eleverna självförtroende och social kompetens. verkar det som att målsättningen att komma in och gå på ett nationellt program överskuggar allt annat. I det livslånga lärandet kanske ett nationellt program spelar mindre roll. Det kanske finns andra och mer lämpliga former att få vissa elever att växa med kunskaper. Dessa alternativa vägar måste göras tydliga så att de kan ses som reella alternativ. Det får inte bli så att vi upprepar nationellt program, nationellt program så ofta att de elever som av olika anledningar just nu inte går ett sådant känner sig totalt misslyckade.2 Statistiken visar att programmet fungerat relativt bra som över- gångsprogram för de elever som kommer direkt från och har ambitionen att gå vidare till ett nationellt program, men att det fungerat sämre för de elever som kommit dit efter att ha av- brutit studierna på ett nationellt program. Se kapitel 6 Erfarenheter av dagens gymnasieskola. Det som av skolorna uppfattas som de största problemen och svårigheterna när det gäller det individuella programmet är, enligt 1 Individuella programmet 2000:21, (2000). 2 En praktikers syn på det individuella programmet, , (2000), Individuella pro- grammet 2000:21, . Individuell studiegång i gymnasieskolan , elevernas bristande motivation, självförtroende samt kunskapsluckor. Små resurser, ökande elevtal nämns också i många fall. Andra orsaker som anges är för svag koppling mellan indi- viduella och nationella program, hög arbetsbelastning samt oklara mål.3 13.2Hur individuella är de individuella programmen? Det kan ifrågasättas hur individuella de individuella programmen i praktiken är. Såsom programbeteckningen lyder handlar det om ett individuellt program som skall utformas utifrån den enskilde elevens behov och förutsättningar. Det finns varken gemensamma kursplaner eller föreskrifter om garanterad undervisningstid. Det enda som reglerats är skolans skyldighet att upprätta en individuell studieplan som skall innehålla uppgifter om elevens studieväg och om de val av kurser som eleven gjort. I regeringens proposition Växa med kunskaper4 uteslöts i och för sig inte att kommunen hade färdiga utbildningspaket som kunde komma flera till del. Regeringen var noga med att fram- hålla kravet på en individuell studieplan för att programmet inte skulle kunna bli något lösligt som utformades efter hand som tiden gick. Kommitténs erfarenhet är att eleverna, av organisations- och resursskäl, ofta erbjuds fasta kurspaket med exempelvis två eller tre dagars teoretisk undervisning och resten praktik. Vissa skolor har verksamheten organiserad på så vis att eleverna har möjlighet att följa kurser från de nationella programmen. Ett utbildningspaket kan också vara utformat som en sökbar preparandkurs, allmän eller med inriktning mot ett särskilt nationellt program (PRIV). För vissa elever kan ett individuellt program uteslutande bestå av praktik. Det är kommunerna som avgör hur de individuella programmen ska organiseras och hur mycket resurser som skall avsättas till verksamheten. Hur mycket undervisning och vilka ämnen som kan erbjudas avgörs lokalt, eftersom det saknas bestämmelser om en garanterad undervisningstid. Problemet är att kommuner som väl- jer bort att satsa på den aktuella elevgruppen är oförhindrade att göra så. En billig lösning är att erbjuda praktik eller 3 Resultat av enkät om IV och PRIV , dnr 2000:1491, . 1990/91:85, Växa med kunskaper – om gymnasieskolan och vuxenutbildningen. Individuell studiegång i gymnasieskolan studier i svenska, engelska och matematik . Elevernas möjlighet att ställa krav på omfattningen på den skol- förlagda undervisningen är i många fall liten. Den totala frihet och flexibilitet som medges kan å ena sidan ses som en fördel eftersom skolan har frihet att utforma utbildningen utifrån ungdomarnas individuella behov. Detta kan och i sämsta fall leda till en rättslöshet för den enskilde eleven. För elever med ett individuellt program är rätten till uppläggning av, och innehåll i, studierna helt och hållet kopplad till den indi- viduella studieplanen. diskuterar i sin avhand- ling5 om det individuella programmet hur de individuella studie- planerna bygger på en föreställning om att eleven och skolan enas om innehållet, dvs. en dialog mellan jämbördiga parter som enas i samråd. Men i diskussionen om innehållet i studieplanen har skolan tolkningsföreträde medan eleven framstår som den svagare parten. Kommittén har tagit del av exempel där elever endast erbjudits undervisning i det, eller de, behörighetsgivande ämnen där de saknar betyg från . Detta är givetvis extremfall, men kan ändå tjäna som illustration till hur programmets frihetsgrader innebär en mycket svag rätt för eleven att ställa krav på utbildningens omfattning och innehåll. är dock ett exempel på en kommun som valt att införa en garanterad undervisningstid om för elever på det individuella programmet. Detta har, enligt uppgift, uppfattats som ett gott stöd för lärare, elever och deras föräldrar. Enligt uppgifter från Skolverket6 varierar kostnaderna för en plats på IV mellan och och elev. En genomgång av kommunernas samverkansavtal visar att priset i genomsnitt ligger på per elev, men att det varierar mellan och . 13.3Statusen låg men eleverna trivs På de individuella programmen finns sannolikt de mest varierade formerna av undervisning och miljöer för lärande i gymnasieskolan. När kommittén talat med ungdomar på det individuella pro- grammet säger de ofta att de önskar att lärarna på de nationella 5 , (2001) Segregerande integrering, Studies in educational sciences 38, i , HLS förlag. 6 , (2001) Segregerande integrering, i , HLS förlag. Individuell studiegång i gymnasieskolan programmen var mer som lärarna på det individuella programmet. Det dåliga ryktet till trots pekar det mesta på att eleverna i all- mänhet trivs bra när de väl börjat studierna på ett individuellt program. Detta hänger sannolikt samman med att individen sätts i centrum och att eleven, kanske , blir sedd och tagen på allvar. Detta leder i sin tur till ökad trygghet och självförtroende. Lärare och övrig personal framhåller ständigt vikten av att fokusera det positiva och vad man skall bygga vidare på, snarare än det som brister. Eleverna riktar ofta kritik mot såväl som gymnasieskolan, och menar att ingen tog tag i dem. som eleverna i allmänhet tycks trivas bra, klagar de på programmets låga status och att det är för slappt och kravlöst. har i sin avhandling7 intresserat sig för denna paradox, nämligen att de mest skoltrötta eleverna önskar sig en mer skolmässig skola. Hon menar att när utformningen av de indivi- duella programmen med sina små elevgrupper och hemlikt inredda klassrum med soffgrupper alltför mycket avviker från det som allmänt uppfattas som skola, långa skoldagar, prov, läxor och betyg, riskerar dessa avvikelser att uppfattas som särbehandlande och rik- tade mot dem såsom svaga elever. En relevant fråga är, enligt kommittén, i vilken utsträckning de nationella programmen utnyttjar sig av den flexibilitet och möjlig- het till flexibla lösningar som faktiskt är möjlig i dagens gymnasie- skola. Hur uppfattas uppdraget och omfattas i så fall alla elever eller bör det finnas särskilda studievägar för dem som inte når målen? 13.4En gymnasieskola för alla? De flesta ungdomar vill vara som alla andra och känner sig miss- lyckade när de får besked om att de inte kommer in på ett natio- nellt program. Det individuella programmet har blivit programmet för dem som inte lyckas. Så var det inte tänkt från början, men så har det kommit att bli. I sin avhandling8 diskuterar , bl.a. skolans makt att definiera elever som framgångsrika – och mindre fram- 7 , (2001) Segregerande integrering, i , HLS förlag. 8 , (2001) Segregerande integrering, i , HLS förlag, . Individuell studiegång i gymnasieskolan Hon menar att konstruktionen av det individuella pro- grammet skett inom ramen för skolans hierarkiska ordning och att gymnasiereform ställde skolledare och elever inför en ny situation. Klasserna blev mer heterogena och den tidigare differen- tierade gymnasieskolan kändes inte längre igen. En utbildnings- institution som tidigare kunnat verka selekterande hade nu tvingats att möta nya elevgrupper. Det utökade utrymme som tilldelades de teoretiska kunskaperna har bidragit till att vissa ämneslärare upp- fattar det gamla gymnasiet som norm. Dessa lärare är de som, enligt , haft svårast att hävda sin professionella identitet i mötet med nya elever framförallt eleverna på de individuella programmen. Kommentarer som de borde inte gå i gymnasie- skolan eller det här är sak att ta hand om före- kommer och visar att dessa elever inte självklart uppfattas som gymnasieelever. Detta förstärker i sin tur dessa elevers känsla av att inte höra hemma i gymnasieskolan. Det finns, enligt kommitténs uppfattning, en berättigad kritik mot hur den förra gymnasiereformen genomfördes. Lärarna ställdes inför helt nya situationer men fick inga redskap att hantera dessa med. Skall gymnasieskolan klara uppdraget att möta alla elever måste lärarna rustas för detta. Bl.a. finns behov av mer kun- skap om hur olika elever lär samt tillgång till adekvat kompetens och pedagogisk handledning. I programhäfte9 för det individuella programmet framhålls att många elever som socialiserats in i andra kunskaps- former än de rent akademiska uppfattar skolan som mer form än innehåll. Innehållet, kunskapen och lärandet finns inte med och kunskap blir något som endast behövs för att få de nödvändiga betygen. Det är viktigt att de barn som inte i hemmet eller i sin närmiljö försetts med det kulturella kapital som värderas i skolan ges möjlighet att känna värde i det som de bär med sig. Ut- maningen är att närma skola och verklighet så att de inte upplevs som världar med skilda kunskapsformer. 13.5Segregerande respektive inkluderande integration Specialundervisning och särskilda undervisningsgrupper har ofta varit den dominerande lösningen för att kompensera brister eller svagheter hos vissa elever. 9 Individuella programmet 2000:21, . Individuell studiegång i gymnasieskolan Den norske utbildningsforskaren diskuterar i boken dilemma10 den individorienterade värdegrund som den kompensatoriska lösningen bygger på. menar att det finns två vägar att gå för att uppnå integrering och samma möjligheter till en likvärdig utbildning för alla elever: den segregerande och den inkluderande. I motsats till en segregerande integrering, vilken byg- ger på den kompensatoriska lösningen, eftersträvar den inklu- derande integreringen att all undervisning skall ske inom ramen för den klass där eleven är inskriven. Genom att alla elever, oberoende av förutsättningar, intressen och prestationsförmåga deltar i en gemensam undervisning läggs också en positiv grund för att som vuxna kunna fungera i samhällslivet framhåller . Det finns kommuner som beslutat att utgå från en mer inklu- derande organisationsstruktur när det gäller gymnasieskolan. är ett exempel på en kommun som har beslutat att elever som saknar behörighet till ett nationellt program skall erbjudas en individuellt utformad studieväg inom ramen för det program som de väljer. Det är de positiva erfarenheterna med programinriktade individuella program (PRIV) som gör att man nu vill ge fler elever samma möjlighet. Meningen är att varje gym- nasieskola och program ska hitta de individuella lösningar eleverna behöver för att läsa i kapp det eller de ämnen som de inte klarat tidigare. För en mindre grupp elever räknar kommunen dock med det behövs alternativa lösningar med undervisning i en mindre grupp och lugnare miljö. Skollagskommittén11 har föreslagit följande formulering i 3 kap. 14 § skollagen, och som avser alla skolformer, inklusive gymnasie- skolan. Särskilt stöd får ges i stället för den undervisning eleven annars skulle ha deltagit i eller som komplement till denna och skall i första hand ges inom den elevgrupp som eleven tillhör. Om det finns särskilda skäl får stödet ges i en annan elevgrupp eller enskilt. 13.6Rätt till stöd i gymnasieskolan I 8 kap. gymnasieförordningen finns gällande bestämmelser om särskilda stödinsatser. De innebär bl.a. att en elev skall ges stöd- undervisning om det kan befaras att eleven inte kommer att kunna 10Peder , (1998) Pedagogiskt dilemma – specialundervisning, . 11Se bilaga 6. Individuell studiegång i gymnasieskolan nå de kunskapsmål som anges i kursplanerna eller om eleven av andra skäl behöver särskilt stöd. En elev har alltid rätt att fullfölja det program som denne påbörjat. Detta framgår av 5 kap. 16 § skollagen. Om en elev har uppenbara svårigheter att följa undervisningen på sitt studiepro- gram skall rektor, enligt 6 kap. 14 § gymnasieförordningen, vidta de åtgärder som behövs för att eleven skall kunna fortsätta studierna i gymnasieskolan. Det skall då övervägas om eleven skall gå om en eller flera kurser, övergå till ett reducerat program eller till ett annat nationellt program, eller ett individuellt program. Eleven rätt på ett individuellt eller specialutformat program är kopplad till den plan som fastställts av styrelsen för utbildningen. behandlar i sitt betänkande12 rätten till stöd och anför bl.a. följande. Alla elever skall ges den ledning och stimulans som behövs i deras lärande och personliga utveckling för att de skall kunna utvecklas så långt som möjligt i enlighet med utbildningens mål. Detta skall kom- ma till uttryck i skollagen och gälla samtliga skolformer. Av kravet på att utbildningen skall vara likvärdig följer att undervisningen inte skall utformas på samma sätt för alla och överallt utan med hänsyn till elevernas olika förutsättningar. Skollagen föreslås, utöver en generell regel om lärande och personlig utveckling, också innehålla bestäm- melser om särskilt stöd. Förslaget stärker elevens rätt och anger en arbetsprocess som rektor är skyldig att följa. Processen kan samman- fattas i följande steg: att uppmärksamma elever i behov av särskilt stöd, att utreda, att dokumentera, att åtgärda samt att följa upp och ut- värdera. En utredningsskyldighet skrivs in i lagen och för en elev som befinns ha rätt till stöd skall ett åtgärdsprogram utarbetas och fast- ställas av rektor eller den rektor utser. Av åtgärdsprogrammet skall framgå hur behoven ser ut, vilka åtgärder som skall vidtas samt hur åtgärderna skall följas upp och utvärderas. Eleven och vårdnadshavarna skall ges en aktiv roll vid utarbetandet av programmet. Beslut om särskilt stöd skall kunna överklagas till som endera fastställer eller upphäver beslutet. För gymnasieskolan innebär förslaget att eleven skall ges särskilt stöd om det befaras att eleven inte kommer att kunna nå de kun- skapsmål som anges i kursplanerna eller om eleven av andra skäl behöver stöd. Detta innebär att även i gymnasieskolan skall särskilt stöd ges med elevens situation, förutsättningar och behov som utgångspunkt. 12 SOU 2002:121. Individuell studiegång i gymnasieskolan 13.6.1Gränslandet gymnasieskola och särskola Elever som p.g.a. utvecklingsstörning gått i särskolan och som när de slutfört skolgången där bedöms kunna gå i gymnasieskolan, sak- nar rätt att tas emot på ett nationellt program. Kommunerna är emellertid, enligt 5 kap.13 § skollagen, skyldiga att erbjuda dessa elever ett individuellt program i gymnasieskolan. Det saknas upp- gifter om hur många elever från särskolan som har ett indi- viduellt program. Kommittén har, i sina kontakter, med skolor fått vissa indikationer på att situationen för dessa elever är otillfreds- ställande och att det uppfattas som svårt att erbjuda en uppläggning av studierna som håller hög kvalitet och som motsvarar dessa elevers behov. Det finns bra exempel på samarbete mellan gymnasieskolan och gymnasiesärskolan där man gemensamt arbetat fram en individuellt upplagd studiegång för enskilda elever. Som exempel kan tas utbildning till kallskänka där eleven studerat vissa kurser från hotell- och restaurangprogrammet men läser kärn- ämnen enligt gymnasiesärskolans kursplaner. För elever i gymnasiesärskolan finns en motsvarande möjlighet att läsa gymnasieskolans karaktärsämneskurser. Det betyder att elever i gymnasiesärskolan kan ha en individuell studieplan som innebär att de läser kärnämnen enligt gymnasiesärskolans kurs- planer, men yrkesämnen enligt gymnasieskolan. Inte heller här har kommittén några uppgifter om hur många elever det gäller, men av kontakter att döma gäller det en inte obetydlig grupp elever. I sammanhanget bör nämnas lagen (1995:1249) om försöksverk- samhet med ökat föräldrainflytande över utvecklingsstörda barns skolgång, varigenom barn med utvecklingsstörning ges möjlighet att fullgöra sin skolplikt i i det fall föräldrarna inte lämnar sitt medgivande till att barnet tas emot i särskolan. Dessa barn kommer således att ha avslutat en grundskoleutbildning och uppfyller på så sätt det grundläggande behörighetskravet för ut- bildning i gymnasieskolan. Resultatet av , (U 2002:01), arbete bör, en- ligt kommitténs uppfattning, avvaktas innan frågan om hur kopp- lingen mellan särskolan och gymnasieskolan skall se ut och regleras . Individuell studiegång i gymnasieskolan Kommunens uppföljningsansvar regleras i 5 kap.13 § skol- lagen. Här framgår att varje kommun är skyldig att erbjuda gymnasieutbildning i form av specialutformade eller individuella program för de ungdomar som inte tagits in på något nationellt program i gymnasieskolan. Detsamma gäller den som tagits emot på ett nationellt program i gymnasieskolan men som avbrutit utbildningen där. har på regeringens uppdrag undersökt hur uppfölj- ningsansvaret fungerar och vilka åtgärder kommunerna vidtagit för att de ungdomar som inte går i gymnasieskolan, skall påbörja, respektive ta upp, studierna igen. Resultatet av undersökning visar bl.a. följande.13 N Övergången mellan och gymnasieskolan fungerar i huvudsak väl, även om det sker på något enhetligt sätt vare sig i en jämförelse mellan kommunerna eller inom en kommun. Det saknas emellertid rutiner och tillförlitligt datorstöd för att se till att ingen hamnar mellan stolarna. Det kan handla om ung- domar som går i fristående skolor eller de som flyttar till kommunen i 15 . Det kan också gälla ungdomar som bor på behandlingshem i eller utanför kommunen eller ungdomar som är kriminella. N Kommunerna har svårt att redovisa någon samlad bild av vilken sysselsättning ungdomar i ålder 16 , som inte går i gym- nasieskolan, har. Vissa kommuner uppfattar sitt uppdrag som att de inte har behov av en samlad bild över sina ungdomar och har därför inte byggt upp ett sådant informationssystem. I andra kommuner beror det snarare på att ansvaret för att till- handahålla sådan information inte har tydliggjorts. N För att kunna lägga upp uppföljningen på ett bra sätt och med en hög ambitionsnivå krävs det, åtminstone i lite större kom- muner, ett datoriserat individregister. Kommunerna har i vissa fall varit osäkra på om det är förenligt med personuppgiftslagen (PUL) att lägga upp sådana register. Ett förtydligande i skol- lagen skulle lösa denna problematik. N Erbjudande om gymnasieutbildning ges generellt till alla elever i kommunens grundskolor. Det kan hända att det saknas 13 Det kommunala uppföljningsansvaret – finns det? (2002) Redovisning av ett regerings- uppdrag i regleringsbrevet om ungdomar i åldern som inte går i gym- nasieskolan, Dnr 2002:2046, . Individuell studiegång i gymnasieskolan rutiner för de elever som får sin utbildning i en fristående skola eller på ett behandlingshem. Erbjudande om gymnasieutbild- ning till de ungdomar som avbryter studierna ges generellt i samband med avbrottet. För elever som avbryter vid gymna- sieskolor i andra kommuner än hemkommunen kan det dock variera. N Stora skillnader finns i om kommunerna väljer att kontinuerligt ge ett erbjudande om utbildning eller endast i samband med övergången från eller vid avbrott i gymnasie- skolan. Detta ser olika ut beroende på vilken tolkning kom- munerna gör av gällande regelsystem. Kommittén konstaterar att det i de tidigare bestämmelserna angavs ett antal åtgärder som kommunen var skyldig att erbjuda de ung- domar som inte hade fast anställning eller studerade i gymnasie- skolan. Nuvarande bestämmelser innebär en skyldighet att erbjuda ett individuellt program som till stor del täcker in de tidigare an- givna åtgärderna. I de tidigare bestämmelserna fanns emellertid explicit uttryckt att hemkommunen skulle hålla sig underrättad om hur ungdomarna var sysselsatta (det s.k. informationsansvaret). En sådan bestämmelse saknas i dagens bestämmelser, något som uppenbarligen lett till att kommunerna uppfattat reglerna som otydliga. 13.7.1De kommunala ungdomsprogrammen (KUP) Något kort bör nämnas om de kommunala ungdomsprogram (KUP) som funnits och som innebär en möjlighet för kommunen att, efter avtal med respektive länsarbetsnämnd, ta det samlade ansvaret för arbetslösa ungdomar upp till som inte genomgår gymnasieskola eller liknande utbildning. Kommunala ungdomsprogram kan innehålla såväl praktik som utbildningsinslag och enligt den utvärdering som Statskontoret gjort av de kommu- nala ungdomsprogrammen varierar det mellan kommunerna vilken grad av samverkan som finns mellan de som ansvarar för KUP och utbildningsansvariga i kommunen. Det finns en växande grupp ungdomar som hamnat vid sidan av såväl skola som arbetsliv. Arbetsmarknadspolitiken har inte kunnat erbjuda någon uthållig lösning för dessa ungdomar. Internationell erfarenhet på området visar att okvalificerade prak- Individuell studiegång i gymnasieskolan tikplatser ger mycket begränsad utdelning i termer av framtida sysselsättning och löneutveckling. Regeringen har i budgetpropositionen 2002/02:1 deklarerat sin avsikt att återkomma till med ett förslag om hur de kommunala ungdomsprogrammen skall avveck- las. Kommittén är av den uppfattningen att ungdomar som saknar en gymnasieutbildning bör omfattas av kommunernas uppföljningsansvar och erbjudas insatser som syftar till studier i gymnasieskolan. Arbetslösa ungdomar som har en gymnasieutbildning har tillgång till de kommunala ungdoms- programmen. Om dessa avvecklas finns möjlighet till hjälp och stöd från arbetsförmedlingens service. Som systemet är utformat är dock de arbetsmarknadspolitiska programmen i allmänhet inte öppna för denna kategori ungdomar eftersom huvudregeln är att man fyllt . Vid en eventuell avveckling av de kommunala ungdomsprogrammen är detta ett förhållande som bör uppmärk- sammas. 13.8Kommitténs överväganden och förslag