sou · GQB327d5 · 2003-01-01 00:00:00 — Både bland dem som tillstyrker och dem som avstyrker finns några av de till- frågade juridiska instanserna. De som tillstyrker (Hovrätten för Nedre , Länsrätten i län och Justitiekanslern) har inga särskilda motiveringar till varför det skulle vara bra med en lag. Justitiekanslern menar att den konkreta effekten av lagregleringen kan förväntas bli marginell, och har en del synpunkter på innehållet, men ställer sig positiv till förslaget som sådant. Tings- rätt är mer bestämd i sin kritik och menar att den lagstiftningsmetodik kommittén använt sig av kan få till följd en bristande respekt för lagarna och därmed en sämre laglydnad. Den av kommittén föreslagna lagen innehåller inte någon preciserad regel och inte någon delegationsbestämmelse varför den inte heller är någon ram- lag. Den är knappast någon lag överhuvudtaget i regeringsformens mening enligt Tingsrätt. Kammarrätten i ifrågasätter behovet av en särskild lag om svenska språket. Den föreslagna lagen verkar ha mer symbolvärde än vad den kan tänkas ha för egentlig betydelse för svenska språket. Dessa båda svar är representativa för flertalet av de övriga som avstyrker eller är tveksamma till förslaget. Remissinstanser som tillstyrker (inkl. positiva): Hovrätten för Nedre , Länsrätten i län, Justitiekanslern, , , Veten- skapsrådet, KTH, – Tema K, – Institu- tionen för nordiska språk, , forskning, , Talboks- och , , , , facköver- sättarförening, , , Glesbygds- verket, Ombudsmannen mot etnisk diskriminering, , SIS – , , SICS – , , , , Allmänhetens , , , , i Hovrätten för Nedre tillstyrker att det i lag slås fast att svenska språket är huvudspråk i och landets officiella språk i internationella sammanhang. Hovrätten tillstyrker även det föreslagna tillägget i kommittéförordningen. Länsrätten i län har inga erinringar mot förslaget, men vill angående över- sättningar av utgående handlingar framföra sin uppfattning, att en regel om att utgående handlingar normalt skall översättas när mottagaren inte behärskar svenska inte kan ställas upp. Länsrätten hänvisar till förarbetena till den äldre förvaltningslagen och till den rätt till tolk som myndigheterna där ges. Vidare hänvisar länsrätten till förarbetena till 33 kap. 9 § första stycket där det uttalas att regeln om översättning skall ha en fakultativ utformning och att man av kostnadsskäl bör vara försiktig med översättningar av från domstolen utgående handlingar. Endast om parten inte på annat sätt, t.ex. genom släktingar eller en invandrarbyrå, kan få en handling översatt, borde domstolen ordna med översättning. Översättningar för med sig stora kostnader och omfattande tidsut- dräkt, varför översättning enligt länsrättens mening bör ske endast om det står klart att den enskilde annars saknar möjlighet att tillgodogöra sig innehållet i den utsända handlingen. Justitiekanslern är positiv till att lagfästa om det svenska språkets ställning, även om den konkreta effekten av lagregleringen kan förväntas bli marginell, men har synpunkter på innehållet. I den föreslagna 1 § finns det skäl att överväga om inte de grundläggande bestämmelserna om framför allt de nationella minoritetsspråken också borde komma till uttryck direkt i lagen menar . Genom en sådan uppläggning skulle man få en samlad reglering av de officiella språkför- hållandena i landet, men lagens rubrik skulle då behöva ändras. Justitiekanslern ställer sig också tveksam till förslaget i 2 § om att den som fullgör uppgifter inom den offentliga förvaltningen i sin verksamhet skall använda klar och begriplig svenska. Eftersom nu gällande regleringar i förvaltningslagen och verksförord- ningen inte lett till eftersträvat resultat är frågan om ytterligare en bestämmelse av detta slag kommer att ge någon effekt. Dessutom är den föreslagna bestämmelsen oklar och allmänt hållen. En avgränsning av sådant slag som anges i 7 § verksför- ordningen som ålägger myndighetschefen att se till att det är ett klart och begrip- ligt språk i myndigheternas skrivelser och beslut framstår som mer ändamåls- enlig. Stadgandet och bestämmelsen i 7 § förvaltningslagen har myndigheten och dess ledning som adressater. I kommitténs föreslagna lagregel gärs däremot ingen åtskillnad på skyldigheterna utifrån befattningshavarens arbetsuppgifter, utbild- ning och ansvar; skyldigheterna åvilar envar som är offentligt anställd. Bakgrunden till denna ansvarsförskjutning har inte redovisats i betänkandet. Den utformning som bestämmelsen fått riskerar därtill att utgöra ett onödigt hinder för personer inom den offentliga förvaltningen som inte har svenska som modersmål eller som av andra skäl inte känner sig helt hemmastadda i det svenska språket. Justitie- kanslern ifrågasätter om förslaget i denna del bör genomföras. Statskontoret har inget att erinra mot handlingsprogrammets språkliga mål och att behöver en språklag. En språklag som slår fast att svenska är huvudspråk i kan vara bra att hänvisa till bl.a. då svenskas ställning i EU skall hävdas, i synnerhet som redan har en lag om minoritetsspråk. har inget att erinra mot att svenskan lagfästs som huvudspråk i och som landets officiella språk i internationella sammanhang. har inget att invända mot språklagen. KTH menar att det är en självklarhet att det svenska språket ska lagstadgas som huvudspråk i . – Tema K tillstyrker med reservation för att man inte anser sig fullt ut kunna bedöma de juridiska och ekonomiska konsekvenser som tillämp- ningen av den föreslagna lagen kan komma att få. Tema K tillstyrker även förslaget till ändring i kommittéförordningen. – stödjer förslaget om en särskild lag som fastställer svenskans status som huvudspråk i . Kommittén tänker sig lagen som en ramlag som inte innebär sanktioner om man bryter mot den. En sådan lag kan betraktas som uddlös, men det skulle ändå vara en mycket viktig och tydlig markering från politikernas sida och därmed en hjälp för dem som arbetar med språkpolitik och språkvård. Det blir dock inte riktigt klart vad som i praktiken menas med att svenskan är huvudspråk. När och av vem måste, bör eller får svenskan användas? Och hur ska den uppföljande verksamheten bedrivas? stödjer förslaget till ny lag om svenska språket. Det är vik- tigt att inte driva ambitionen att införa engelskspråkig kurslitteratur på högskolor alltför hårt. Det finns en uppenbar risk för domänförluster om studenterna inte först får tala om företeelser på sitt eget modersmål. sig bakom en lagstadgad status för svenska språket som huvudspråk i . Ett språk som svenskan som talas i en till storleken begränsad talgemenskap kan utsättas för hotet att tryckas tillbaka av mer dominerande språk från officiella språkanvändningsdomäner. är det viktigt att framhålla att en officiell status för svenskan som huvudspråk aldrig får tas som intäkt för ett undertryckande av landets officiella minoritetsspråk och de språk som tals bland invandrarbefolkningen. I lagtexter och förordnandetexter i vilka svenskans officiella status berörs bör alltid även landets officiella minoritets- språk och invandrarspråken nämnas tillsammans med vilka rättigheter som är kopplade till dessa språk. Centrums förslag är att det t.ex. i uppslagsböcker och på regeringens webbplats formuleras ungefär: Landets huvudspråk är svenska. Nationella minoritetsspråk är finska, meänkieli, jiddisch, och samiska. I invandrarbefolkningen talas ett stort antal olika språk; bland döva används teckenspråket. Alla skolelever har rätt till undervisning i sitt modersmål. välkomnar tillkomsten av en lag om svenska språkets ställning. Talboks- och instämmer med kommittén om att en särskild ramlag skall införas som fastställer svenskans status som huvudspråk i . har inget att invända mot en språklag som fastställer svenskans status som huvudspråk i . Centrum anser att en sådan lagstiftning även borde ta upp det lättlästa språket i samband med författningar som rör minoritets- språk, teckenspråk och andra språk. stödjer utredningens förslag till språklag. Den föreslagna lagtexten reser dock flera tolkningsproblem som bör utredas ytterligare. Det är oklart på vad sätt den första paragrafen ska följas av enskilda och myndigheters personal. Det kan knappast vara avsikten att företag i måste använda svenska som huvudspråk och inte engelska som koncernspråk eller att svenska delegater i internationellt förhandlingsarbete för räkning inte skulle få använda engelska eller franska, något som lagtexten kan ge intryck av. Varför avser den andra paragrafen bara den offentliga förvaltningen och inte all offentlig verksamhet inklusive domstolsväsende, riksdag och regering? Får en myndighet inte skriva på annat språk än svenska utan särskilt författningsstöd? Kan de som använder oklar och svårbegriplig svenska anses begå ett formellt fel som kan föranleda disciplinärt ingripande (jfr 7 § förvaltningslagen, där det talas om att myndigheten skall sträva efter att uttrycka sig lättbegripligt, och 7 § verks- förordningen, som inte heller är lika förbindande som den nya bestämmelsen)? finner förslaget om att svenskans status som huvud- språk i fastställs genom en särskild lag som mycket positivt. Nämnden anser dock att såväl svenskans som de fem nationella minoritetsspråkens status skall fastställas i samma lag. stödjer utredningens ståndpunkt att svenskan ska vara huvudspråk hemma och officiellt språk i internationella sammanhang. Likaså anser facköversättarföreningen att det är viktigt av både sociala och demokratiska skäl att alla invandrare har ett fullt fungerande språk gemensamt med varandra och med samhället i stort. En viktig synpunkt är att omprövning/erkännande av minoritetsspråk bör vara en kontinuerlig process, som återspeglar den demogra- fiska utvecklingen i landet. stödjer betänkandets förslag att inrätta en lag om svenska språket som, förutom att den ger svenskan ställning som huvudspråk och officiellt språk, också slår fast den offentliga förvaltningens skyldighet att använda språket klart och begripligt. instämmer i förslagen om språklag och språklig konsekvens- bedömning. har ingen erinran mot förslagen om att en särskild lag ska införas som fastställer svenskans status som huvudspråk i respektive att det i kommittéförordningen skall införas krav på bedömning av språkliga konsekvenser av förslag i betänkanden. Verket har heller ingen erinran mot förslagen till författ- ningstexter. Ombudsmannen mot etnisk diskriminering stödjer tanken på att lagstifta om svenska språkets ställning. Det är naturligt att införa en lag på detta område, inte minst eftersom det redan finns ett visst lagskydd för några av de nationella minoritetsspråken. tillstyrker förslaget om lag om svenska språket samt förslag om ändring i kommittéförordningen för att säkerställa svenskan som ett komplett och sam- hällsbärande språk, betydelsen av korrekt och välfungerande svenska och allas rätt till språk. SIS har inga invändningar mot att en svensk språklag införs. skriver att det kan vara motiverat att införa en särskild lagstiftning om svenska som huvudspråk. Detta kan givetvis inte få hindra att man inom näringslivet i allt större utsträckning använder sig av engelskan som koncernspråk. SICS har inget att erinra mot handlingsprogrammets förslag till lag om svenska språket. menar att det skulle ha stor praktisk och symbolisk betydelse att lagstifta om svenskan som huvudspråk i . Huvudinnehållet av första paragrafen i den föreslagna lagtexten skulle enligt uppfattning väl försvara en plats i grundlagen. KLYS tillstyrker förslaget att en särskild lag införs som fastställer svenskans status som huvudspråk i . Därmed avses att förhindra att svenskan förlorar sin samhällsbärande funktion som formuleringen är öppen för det faktum att det finns andra språk i . KLYS finner det oroväckande att engelskan införts som koncernspråk i flera stora svenska företag, eftersom man därmed riskerar att införa nya hierarkiska kulturer och barriärer som motverkar demokra- tin på dessa arbetsplatser. Det är en viktig markering att svenskan skall vara officiella språk i internationella sammanhang. har inget att erinra mot att svenska språkets ställning regleras i lag med den inriktning som utredningen föreslår. Detta steg kan bl.a. vara motive- rat av medlemskap i . SVT ifrågasätter dock om förslaget om en komplettering av kommittéförordningen med en skyldighet för utredningar att genomföra en språklig konsekvensbedömning är rimlig. En generell bestämmelse torde bli svårhanterlig. Rimligare är att språkliga aspekter uppmärksammas i de utredningar där påtagliga behov föreligger. Allmänhetens ställer sig bakom förslaget till lag om svenska språket eftersom PO till fullo delar kommitténs målsättningar att svenskan skall vara ett komplett och samhällsbärande språk, att den offentliga svenskan skall vara korrekt och välfungerande samt att alla skall ha rätt till språk: svenska, modersmål och främmande språk. tycker att förslagen om att lagstifta svenska språket som huvudspråk är korrekt, men poängterar att i lagen skall även minori- teternas språkliga rättigheter beaktas. SFRF anser att finska språket skall få minoritetsskydd reglerat i lag för hela landet. Språkvårdsgruppen stödjer förslaget om en lag som svenskan som huvud- språk. menar att de avvägningar som utredningen gjort i lagstift- ningsförslaget är rimliga. i anser att det är rimligt att i lag fastställa svenskans status som huvudspråk i framför allt med tanke på ett ökande hot av domänförluster gentemot engelskan. är det viktigt att säkerställa att minoritetsspråkens ställning inte försvagas på grund av ett regelverk till skydd för svenskan i förhållande till engelskan. Remissinstanser som avstyrker (inkl. avstyrker detaljer och tveksamma): Tingsrätt, Kammarrätten i , Statens kvalitets- och kompe- tensråd, , Folkbildnings- rådet/, , Svenska biotermgruppen, , , Patentbesvärsrätten, , Kungl. Tingsrätt anser att om man stiftar lagar som bara innehåller självklara konstateranden, osanktionerade uppmaningar till en vidsträckt och obestämd grupp av adressater samt hänvisningar till andra inte närmare angivna författ- ningar, så förlorar lagbegreppet sin egentliga innebörd. En lag är en normgivnings- akt. kan den lagstiftningsmetodik kommittén använt sig av få till följd en bristande respekt för lagarna och därmed en sämre laglydnad. Den av kommittén föreslagna lagen innehåller inte någon preciserad regel och inte någon delegations- bestämmelse varför den inte heller är någon ramlag. Den är knappast någon lag överhuvudtaget i regeringsformens mening enligt Tingsrätt. Kammarrätten i ifrågasätter om det finns ett praktiskt behov av en särskild lag om svenska språket. Lagstiftning bör i allmänhet begränsas till områden där den får påtagliga effekter. Den föreslagna lagen verkar ha mer symbolvärde än vad den kan tänkas ha för egentlig betydelse för svenska språket. Man kan till exempel fråga sig vad de två första paragraferna har för normerande verkan och vad som händer om man inte iakttar bestämmelserna. Kammarrätten ifrågasätter tillägget i kommittéförordningen och anser att det torde bara vara mera undantagsvis så att språkfrågan har något intresse i kommittéarbetet. ställer sig tveksamt till förslaget om att svenska språket ska regleras i lag. menar att förvaltningslagen och är skrivna så att svenska är officiellt språk i medborgarnas relationer med myndig- heterna. Om detta behöver förstärkas kan det göras med skrivningar i förvalt- ningslagen. påpekar att utredningens fastställande att svenska skall vara språket i internationella kontakter riskerar att bryta mot av ratificerade konventioner (stadga om regionala eller mino- ritetspråk och ramkonvention om skydd för nationella minoriteter), eftersom flera av de officiella minoritetsspråken används i gränsöverskridande kontakter, ibland även i officiella sammanhang. Enligt den svenska minoritetspoli- tiken är de nationella minoritetsspråken en del av det svenska kulturarvet och borde därför nämnas i den första paragrafen i lagförslaget. En liknande kompletteringar bör av samma orsaker, enligt centrum göras i den andra paragrafen, eftersom de officiella minoritetsspråken ska kunna användas i offentlig förvaltning. Dessutom kan man diskutera om detta att myndigheterna skall använda ett klart och begripligt språk är lämpligt som en rättslig förpliktelse. Centrum anser även att det ligger en värdering i termen huvudspråk som är olycklig, även om man säger sig inse svårigheterna att hitta en lämpligare term. /känner tveksamhet till förslaget och ifrågasätter behovet av en språklagstiftning. I de fall från andra länder som kom- mittén refererar till, där lagstiftning eller motsvarande införts förefaller det före- ligga särskilda skäl, som inte är aktuella i . /kommenterar kommitténs syn på engelskan som ett hot mot svenskan. Den frågan skulle tåla en problematise- rande diskussion av större omfattning än kommittén funnit motiverad. Frågan är utomordentligt komplex och inte bara en språkfråga. Språket är, som kommittén också framhåller, en del i vår kulturella identitet. Därför bör perspektivet vidgas. Åtgärder inom språkområdet måste kompletteras med åtgärder inom andra områden. Det är viktigt att skapa förutsättningar som gör att det känns angeläget att använda svenskan. Huvudargumentet får inte vara att man måste använda svenska därför att man upplever engelskan som ett hot. Enligt organisationernas mening företräder kommittén ett onödigt defensivt synsätt i frågan om engelskan i förhållande till svenskan. Ett annat område som kräver fördjupade resonemang, enligt rådet och för- bundet, är förhållandet mellan svenska och övriga i representerade modersmål. Kommitténs starka betoning av svenska som det kompletta och samhällsbärande språket måste ses mot bakgrund av dels det förhållande att det finns en lagstiftning om minoritetsspråk i , dels de resonemang som kommittén generellt för om alla människors rätt till ett modersmål. Betänkandets förslag om en lagstiftning om svenskan som det samhällsbärande språket ter sig i detta sammanhang inte helt oproblematiskt. konstaterar att betänkandet föreslår att svenska språket bör lagfästas som huvudspråk i . En mer vägande och inledande princip vore att först markera och lagfästa allas rätt till ett språk eller allas rätt till ett modersmål. Därefter följer att svenska liksom det samiska språket är två huvudspråk som skall kunna existera sida vid sida. Det svenska språket kan knappast ur samisk synvinkel tillåtas att ha ett lagfäst företräde. anför stöd i SOU 1986:36 Samernas folkrättsliga ställning och i direktiven till SOU 2002:77 roll i det svenska folkstyret. Lika självklart som den svenska minoriteten inför världssam- fundet eftersträvar utrymme för sitt språk och sin kultur eftersträvar det samiska samhället samma förhållanden. Svenska som (påtvingat) huvudspråk inom de samiska samhällsområdena kan med samepolitisk terminologi betraktas som en fortsatt marginalisering av den samiska världen. Paragraf två i författningsförslaget kan likaväl uttryckas med avslutningen klar och begriplig svenska och samiska. Förvaltningsområdet för användning av samiska enligt lagen om minoritetsspråk bör utvidgas till att gälla hela sameland. Särskilt viktigt är detta för det sydsamiska området, som helt saknar täckning. Svenska biotermgruppen kan se fördelarna med en språklagstiftning som fastställer svenska språkets status som huvudspråk i . Den föreslagna författnings- texten är emellertid så vag och otydlig att biotermgruppen inte kan tillstyrka för- slaget. Biotermgruppen frågar sig om bara svenska får användas i internationella sammanhang, om inget annat språk än svenska får användas inom offentlig för- valtning, var gränsen går inom t.ex. universitets- och högskoleområdet för vad som är förvaltningsuppgifter (myndighetsutövning) och andra uppgifter, om examination bara får ske på svenska och hur det i så fall går för studenter som inte talar svenska. menar att den normnivå förslagsställarna väljer är lämplig, men risken är uppenbar att den föreslagna ramlagen bara blir en symbollag utan egent- ligt juridiskt innehåll. Behovet av paragraferna två och tre kan också diskuteras. Lydelsen av dessa paragrafers förhållande till annan lagstiftning bör utredas vidare. Dessutom bör beaktas vad som sagts av UU angående behovet av en översyn av ett flertal rättsområden med siktet inställt på mänskliga rättigheter för att öka individens möjlighet att realisera sin rätt till språk. ifrågasätter behovet, och värdet, av en svensk språk- lag med föreslagen utformning. Om lagbestämmelser ändå skulle anses motivera- de, och då väl närmast för att klargöra svenskans ställning som huvudspråk, så är det i grundlag de naturligt hör hemma. PRV ser en risk för att betänkandets författningsförslag uppfattas så att svenska språket obligatoriskt ska användas i internationella förhandlingar och i myndighetssfären. Lagtexten framstår alltså som mer kategorisk än vad som är avsett. Det kan finnas anledning att försöka nyansera lydelsen eller, vilket PRV ser som ett mer realistiskt alternativ, helt avstå från lagstiftning. Patentbesvärsrätten har i och för sig inget att erinra mot att det svenska språkets ställning regleras i författning. En sådan reglering som också rör förhållandet mellan svenskan och övriga språk bör dock enligt domstolens mening göras i grundlag och närmast i regeringsformen. Vid dessa förhållanden avstyrker PBR kommitténs förslag till lag om svenska språket. Däremot har domstolen inte något att erinra mot den föreslagna ändringen i kommittéordningen. ställer sig tveksam till om inte § 2 i den föreslagna språklagen kan medföra att särskilt invandrare möter ökade svårigheter att få offentliga anställningar. Även om kommittén framhåller att lagregeln inte skall uppfattas som diskriminerande mot exempelvis dem som talat svenska med utländsk bryt- ning eller har språkliga funktionshinder, torde den kunna tas till intäkt för att ifrågasätta sådana personers anställningsbarhet. anser att förslaget till språklag är problematiskt och avstyrker det i dess nuvarande utformning. En minimal tolkning av 2 § i den föreslagna lagen är ett förbud att använda oklar eller obegriplig svenska. Men troligen avses något mer. Hur avgränsas begreppet offentlig förvaltning? Hör universitetens undervisning dit? Examina- tion inom den statliga högskolan hör till myndighetsutövning och därmed till offentlig förvaltning. Skulle det alltså bli förbjudet att ge tentamensfrågor på något annat språk än svenska? Vem skulle till svenska översätta tentamina som ges av lärare som inte kan svenska? Och vad skulle gälla beträffande sakkunnighets- utlåtanden, som ganska sällan är på svenska? Ingen av dessa frågor får en till- räcklig belysning i betänkandet. Föreskriften i 2 § kanske kan misstolkas så att den som inte kan uttrycka sig på korrekt svenska bör hålla tyst. Detta är förmodligen inte förslagsställarnas avsikt. anser att även icke svensktalande lärare skall få undervisa på högskolenivå. Om en lag med denna lydelse införs riskerar den – med tanke på den aktu- ella språksituationen på – att redan från början bli en död para- graf, vilket inte skulle vara av godo när det gäller att stärka det svenska språkets ställning. Om den å andra sidan tas på allvar, uppstår stora problem. Vetenskaps- anser att paragrafen är oklart formulerad och bör utredas närmare både vad gäller dess räckvidd och dess konsekvenser. avvisar förslaget om en svensk språklag. Lagförslaget innebär en reglering av redan existerande förhållanden Då svenska är det språk som används inom offentlig förvaltning och är ett av EUs officiella språk anser att behovet av en svensk språklag är ringa. avstyrker förslaget om en särskild författning angående svenska språket. Om uttalanden av det slag som förordats verkligen behöver lagfästas bör de hellre övervägas inom ramen för föränd- ringar av regeringsformen. delar inte kommitténs resonemang om att undanta teckenspråket från språklagstiftningen.