sou · GQB327d3 · 2003-01-01 00:00:00 — I och med inför- andet av svensk minoritetslagstiftning på området, finns det i vart fall tre minoritetsspråk som även dessa, inom sina respektive om- råden, kan göra anspråk på att vara officiella. har föreslagit att det skall slås fast att svenskan skall vara ett samhällsbärande språk och att det är rim- ligt att lagfästa svenskan ställning som huvudspråk i . Ordet samhällsbärande kan visserligen framstå som elegant för att i lagtexten beskriva svenskans ställning i , men är sam- tidigt ganska svårbegripligt och kan därför riskera att motverka sitt syfte. Även de nationella minoritetsspråken kan sägas vara sam- hällsbärande och uttrycket framstår därför som mindre lämpligt. Det uttryck som vi förordar är att fastslå att svenskan är huvud- språk i . Denna term betonar betydelsen av det svenska språket, och ger även tydliga signaler om att svenskan är det språk som talas av det stora flertalet av landets innevånare, som termen påminner om att det även finns andra språk att ta hänsyn till. Svenskan skall vara landets officiella språk i internationella sam- manhang I internationella sammanhang finns det ofta behov av att tala om ett lands språk, och det vanligaste förefaller då vara att man an- vänder benämningen officiellt språk. Vi föreslår därför att det fastslås att svenskan skall vara officiella språk i inter- nationella sammanhang, t.ex. inom EU och i det nordiska sam- arbetet. Språklagstiftning och språklig konsekvensbedömning 18.5.5Förslag till språklig konsekvensbedömning Det är kommitténs uppfattning att en sådan obligatorisk kon- sekvensbedömning som föreslår är alltför långtgående. Det är inte rimligt att samtliga offentliga beslut skall underkastas en språklig konsekvensbedömning. Däremot menar vi att en språklig konsekvensbedömning är önskvärd i samband med det offentliga utredningsväsendets arbete. Utgångspunkten för sådana bedömningar bör vara målen för den nationella språk- politiken. Vi föreslår därför en ändring av 15 § kommittéförordningen (1998:1474) som innebär att statliga utredningar skall ange kon- sekvenserna när ett förslag har betydelse för det svenska språket och dess bruk. Det bör vara en uppgift för språkvården att bevaka att sådana konsekvensbedömningar genomförs. Detta innebär att språkvården bör vara remissinstans för utredningsbetänkanden. Lag om svenska språket Det svenska språket är huvudspråk i och landets officiella språk i internationella sammanhang. De som fullgör uppgifter inom den offentliga förvaltningen skall i sin verksamhet använda klar och begriplig svenska. I andra författningar finns ytterligare bestämmelser om hur det svenska språket skall användas. Där finns också bestämmelser om an- vändningen av de nationella minoritetsspråken, teckenspråket och andra språk. 15 § kommittéförordningen (1998:1474) Om förslagen i ett betänkande har betydelse för den kommunala självstyrelsen, skall konsekvenserna i det avseendet anges i betänk- andet. Detsamma gäller när ett förslag har betydelse för brottslig- Språklagstiftning och språklig konsekvensbedömning heten och det brottsförebyggande arbetet, för sysselsättning och offentlig service i olika delar av landet, för små företags arbets- förutsättningar, konkurrensförmåga eller villkor i övrigt i förhåll- ande till större företags, för jämställdheten mellan kvinnor och män, för det svenska språket och dess bruk eller för möjligheterna att nå de integrationspolitiska målen. En av de uppgifter som anges i regeringens direktiv till kommittén är att lägga fram förslag om den svenska språkvårdens framtida uppgifter och organisation i ljuset av det handlingsprogram som föreslås. I de föregående kapitlen har ett flertal olika uppgifter för språkvården utpekats. Detta kapitel skall nu ägnas åt att samla ihop trådarna och redovisa vår samlade bedömning av vilka uppgifter den svenska språkvården bör ha. Vårt förslag innebär att den centrala, statligt finansierade språk- vården ges följande uppgifter: rådgivning, information och upplysning centralt stöd till myndighetsspråkvården 19.1Språkvård – en uppgift för alla Alla har ansvar för språket Språket är allas vår egendom. Att bevara, vårda och utveckla språk- et är allas vårt ansvar. I snäv mening är språkvården en liten verk- samhet, men i vid mening kan vården av språket sägas vara ett mycket omfattande företag som engagerar oss alla på olika sätt – som elever och lärare, barn och föräldrar, arbetstagare och arbets- givare, mediekonsumenter och medieproducenter osv. Detta kan jämföras med kulturminneslagens 1 § som slår fast att det är en nationell angelägenhet att skydda och vårda vår kulturmiljö. Ansva- ret för detta delas av alla. Såväl enskilda som myndigheter skall visa hänsyn och aktsamhet mot kulturmiljön. Statens insatser för språken i Insatser för framför allt svenska språket och minoritetsspråken, men även teckenspråket och invandrarspråken, görs på skilda sätt, i såväl offentlig som privat regi. Från statens sida ges bidrag både till allmän språkvårdsverksamhet och terminologiverksamhet. Inom statliga myndigheter bedrivs språkvårdande arbete, framför allt i syfte att skapa välfungerande texter. Vidare ger staten bidrag till olika former av kulturverksamheter som bl.a. syftar till att främja språken. Resurser för utbildning i och forskning om de olika språken är naturligtvis också viktiga statliga insatser för språkens bevarande, vård och utveckling. Till detta kommer olika verksam- heter inom t.ex. integrationspolitiken, minoritetspolitiken, handi- kappolitiken och andra politikområden. Det kan inledningsvis konstateras att det i inte finns någon statlig myndighet med uttalat ansvar för allmänna språkpolitiska frågor. Den svenska språkvården har i stället av tradition varit upp- delad på olika organ. Det finns inte någon språkvårdsinrättning vars verksamhet är reglerad i någon författning, med undantag för språkvårdande uppgifter. Språkvården har en blandad finansiering, där vissa delar är helt privat finansierade och andra är mer eller mindre offentligt finansierade. En närmare genomgång av den svenska språkvårdens olika inrättningar görs i bilaga 5. Den centrala, icke-statligt finansierade språkvården är det äldsta språkvårdande organet i . är en helt fristående inrättning, vars verksamhet huvud- sakligen finansieras genom egna fonder. Man har även betydande inkomster genom den statliga regleringen av kungörelseförfarandet i Post- och . ger bidrag till både Akade- mien äger också en minoritetspost av aktierna i rum TNC. Till den centrala språkvården som inte har statlig finansiering kan även t.ex. förlagens utgivning av ordböcker o.d. räknas. Den centrala, statligt finansierade språkvården är en ideell förening. upp- gift är att följa svenskans utveckling i tal och skrift och med denna kunskap som utgångspunkt ge råd till språkanvändarna i syfte att främja gott språkbruk. Av Språknämndens intäkter var knappt tre fjärdedelar bidrag. får ett statsbidrag via som uppgår till . För terminologins och fackspråkets del är av stor betydelse. gick dåvarande () i konkurs. Efter rekonstruktionen under det nya namnet har organisatio- nen krympt väsentligt vad gäller antalet verksamma m.m. TNC är ett aktiebolag. Liksom tidigare finansieras terminologi- arbetet genom både statliga bidrag och uppdragsintäkter. Vad gäller språket i förvaltning m.m. är språkexperter och Klarspråksgruppen de centrala institutionerna. I detta sammanhang bör också språkgrupp nämnas. språkexperter och Klarspråksgruppen finansi- eras inom ramen för anslaget till . Till språkvården hör dessutom ett antal samarbets- och term- grupper, t.ex. Språkvårdsgruppen, , Svenska datatermgruppen och Svenska biotermgruppen. Vad gäller term- grupperna har Biotermgruppen fått visst verksamhetsbidrag (totalt ). Biotermgruppen själv bedömer att ett bidrag på ca skulle behövas. Datatermgruppen hade tidigare viss finansiering från EU-programmet och från , men får nu inget direkt finansiellt stöd. Detta innebär att Datatermgrupp- ens verksamhet f.n. går på sparlåga. har finansierats genom (), men av ekonomiska skäl kommer sällskapet att tvingas upphöra att ge detta stöd fr.o.m. . Svenska arbetsgrupp för språkvårdsfrågor får ekonomiskt stöd från . När det gäller minoritetsspråken bedrivs den samiska språkvård- en inom den statliga myndigheten och dess samiska språkråd. Enligt Sametingslagen (1992:1433) skall verka för en levande samisk kultur och därvid ta initiativ till verksamheter och föreslå åtgärder som främjar denna kultur. Till uppgifter hör särskilt att leda det samiska språkarbetet. Den sve- rigefinska språkvården bedrivs av den ideella föreningen finska språknämnden som främst finansieras med bidrag från svenska staten (1,). skall vårda och utveckla finska språket i . För meänkielis del pågår försök att bygga upp språkvårdsverksamhet. chib och jiddisch har inga språknämnder eller liknande. För tecken- språkets del finns ingen språknämnd, men verksamhet inom Sve- riges dövas riksförbund (SDR) bör dock nämnas. () är en statlig myndighet vars uppgift är att på vetenskaplig grund dokumentera och öka kunskaperna om bl.a. dialekter, ortnamn och personnamn. Beträffande den språkvård som utförs inom företag och organisa- tioner kan språkvårdarna vid tidningar, TT och nämnas. Språkvårdande insatser utförs också inom myndigheter, kommuner m.m. av bl.a. utexaminerade språkkonsulter. Vårt förslag: Den centrala, statligt finansierade språkvården ges följande uppgifter: korpusarbete; status- och inlärningsarbete; råd- givning, information och upplysning; terminologiverksamhet; språkbanksverksamhet; språkteknologi; centralt stöd till myndig- hetsspråkvården; uppföljning och utvärdering samt internationellt samarbete. Språkvård omfattar olika typer av verksamheter. Dessa hänger alla på olika vis samman, och det går därför inte att entydigt avgränsa dem från varandra. Vi föreslår att den centrala statligt finansierade språkvården skall utföra följande funktioner: 3.rådgivning, information och upplysning Rådgivning, information och upplysning ingår naturligtvis som ett led i all språkvård, och därmed i de övriga funktionerna, men vi har valt att låta den verksamhet som består av mer direkt utåtriktat och informerande arbete bilda en egen funktion. Terminologiverksam- heten kan betraktas som en del av korpusverksamheten, men efter- som den har speciella förutsättningar har den här fått bilda en egen funktion. Internationellt samarbete ingår i de övriga funktionerna, men är även en viktig verksamhet i sig, varför vi valt att redovisa den som en egen funktion. Språkvårdens korpusarbete handlar om att vårda standardspråket genom normering, standardisering och reglering av stavning, uttal, ordböjning och meningsbyggnad, men också om att dokumentera språket. Korpusarbete i strikt mening innebär insatser för att nor- mera standardspråket och för att utveckla detta genom att ex- empelvis skapa uttryck för nya företeelser och begrepp. Till korpusarbetet i vid mening kan också räknas sådant som att ta fram skrivhandledningar inriktade mot att ge hjälp att producera enkla, begripliga och effektiva texter m.m. och insatser av mer renodlat beskrivande karaktär. Att dokumentera och normera ett språk i form av ordböcker, ordlistor, grammatikor etc. är en viktig uppgift för språkvården och sker både i offentlig och privat regi. () har getts ut i tolv upplagor och har rollen som norm för stavning och böjning av svenska ord. har arbetat med att ge ut sin stora historiska ordbok (). grammatik (SAG) är ett annat stort pro- jekt som har ansvarat för. senast på- började språkliga projekt är det nusvenska lexikonet (SO). arbetar med språkriktighets- och språk- bruksfrågor. Nämnden ger t.ex. ut sina skrivregler. Man tar också fram ordböcker som och arbetar på att ge ut en ny konstruktionsordbok. Nämnden arbet- ar kontinuerligt med excerpering och registrering av nya ord. Arbete med den svenska uttalsordboken pågår och en språk- riktighetshandbok har påbörjats. ger ut skrivregler och termlistor. Till TNC nära knutna termgrupper som Svenska bioterm- gruppen arbetar med terminologin inom speciella områden och ger råd och rekommendationer, publicerar termlistor m.m. bedrev Svenska datatermgruppen ett aktivt arbete på detta område, men har verksamheten där av främst ekonomiska skäl gått på sparlåga. med hjälp av dess språkexperter ger bl.a. ut Myndigheternas skrivregler och skrivhandledningar för olika textgenrer. Olika förlag ger ut ordböcker av olika slag och omfattning och man producerar även många andra verk med betydelse för språkvården, t.ex. läroböcker i svenska. Här bör uppslagsverk nämnas, eftersom dessa bl.a. fungerar språkligt normerande. Vidare kan nämnas tidningarnas egna normsamlingar, TT- språket och olika skrivstödsprogram för våra datorer, liksom den verksamhet som utförs av , ett sam- arbetsorgan för språkvårdare inom svenska nyhetsmedier. Insatser för att öka kunskapen om bl.a. dialekter, ortnamn och personnamn görs inom . Språkvårdsarbete bedrivs dessutom internt inom olika myndig- heter, organisationer och företag. Det finns språkvårdare vid t.ex. , vissa dagstidningar, Tidningarnas Telegrambyrå samt vid olika myndigheter, organisationer och företag. Det finns även olika föreningar och organisationer med inriktning på språk och språkvård. Dessutom görs insatser för språket inom en rad andra politik- områden, där särskilt forskningen och utbildningssektorn kan nämnas. Institutioner för nordiska språk eller svenska finns vid ett flertal universitet och högskolor. För de nationella minoritetsspråken i är situationen vari- erande. vårdar och utvecklar det finska språket i . Nämnden anordnar bl.a. språkvårdsseminarier och utarbetar svensk-finska ordlistor inom olika samhällsområden. är samlokaliserad med Svenska språk- nämnden och samverkar på skilda vis med denna. Samiska språk- rådet, som sorterar under , arbetar med samiska språk- vårdsfrågor, exempelvis genom att utveckla nya ord på samiska och en ny samisk terminologi. En annan uppgift är att arbeta med samiska ortnamn. Vid finns omfattande samlingar av samiskt dialektmaterial och samiska ortnamn. För chib och jiddisch finns inga språknämnder eller liknande som bedriver språkvårdsarbete. När det gäller teckenspråket kan teckenspråks- avdelningen vid SDR nämnas. För meänkieli pågår arbete med att bygga upp en språkvårdande verksamhet. Undervisning och forsk- ning i finska och samiska bedrivs vid några universitet och hög- skolor, och till någon del även för meänkieli. Under vårt utredningsarbete har det framkommit att det finns ytterligare behov av korpusarbete. Genom den ökade användningen av IT har behoven av att ta fram svenska ord och termer med IT- anknytning ökat. Sådant arbete har utförts av bl.a. Svenska data- termgruppen, men måste drivas vidare med kraft. Datoriseringen har medfört att villkoren för textframställning har förändrats samt att mycket kraftfulla språkliga standardiseringsinstrument har lagts i händerna på programkonstruktörer. Mycket kunskap saknas fortfarande om vilka effekter sådant får på svenska språket. Ett stort antal personer som brukar svenska har ett annat modersmål än svenska. Detta skapar behov av nya typer av ord- böcker, skrivregelsamlingar, grammatikor m.m. Erkännandet av samiska, finska, meänkieli, jiddisch och chib som nationella minoritetsspråk innebär att statens ansvar för dessa språk har ökat. Teckenspråket är de dövas första språk. För teckenspråkets del kan nämnas att t.ex. (), SDR och olika universitet på skilda sätt bedriver arbete för teckenspråket. har utarbetat en digital version av Svenskt teckenspråkslexikon. Man har pekat på behovet av kontinuerlig dokumentation av nybildningar inom teckenspråket och av tecken från specialiserade fackområden. SDR menar att en språknämnd liknande sådana som finns för andra språk bör bildas för tecken- språket, bl.a. för att garantera kvaliteten på teckenspråksmaterial. Korpusarbetet fungerar till stor del väl. Svenskan är ett av de bäst beskrivna språken i världen, bl.a. tack vare forskningen om svenska vid universitet och högskolor och de insatser gjort genom och grammatik. Vi är väl försedda med ordböcker och ordlistor av skilda slag. Även för skrivregler m.m. är situationen god. Vi konstaterar dock att behoven av språkvård ökar och att de har förändrats. Inom korpusarbetet uppfyller dagens organisation för språkvård flertalet behov, men vissa behov kan inte tillgodoses, ex- empelvis inom IT-området och för mediespråket. Dessutom är språkvårdsbehovet för de övriga språken i inte tillgodsett i tillräcklig omfattning. Beträffande mediespråket finns det behov av ökat stöd till medieföretagen i deras språkvårdsarbete. Behovet av att ta fram nya ord och termer på svenska ökar. Detta gäller kanske framför allt medierna, där det är viktigt att svenska uttryck introduceras så fort som möjligt. Samordningsarbete liknande det som utförs inom behöver intensifieras. Kunskapen om till- ståndet och utvecklingen för mediespråket behöver förbättras och översättningars kvalitet inom televisionen följas. Det finns även behov av att snabbt ge EU:s översättare hjälp med nya ord för nya företeelser och att ha tillgång till korpusar av skilda slag. Vidare behöver kunskapen om tillståndet och utveck- lingen för EU-språket förbättras och översättningarnas kvalitet inom EU följas. beslutade att skulle ge fem språk sta- tus som nationella minoritetsspråk. har fått en stor mängd nya språk genom invandring. Till detta kommer även teckenspråket, som är de barndomsdövas modersmål. Detta förändrar naturligtvis förutsättningarna för den statligt finansierade språkvården. och har ingen kompetens vad gäller mino- ritets- och invandrarspråkens korpusfrågor, och inte heller för teckenspråket. Som berörts utförs språkvård för finskans respek- tive samiskans del av och Samiska språkrådet, och för meänkieli pågår arbete för att bygga upp språk- vårdande organ. Vad gäller korpusarbete för chib och jiddisch finns det behov av någon inrättning som har i uppgift att följa utvecklingen och vid behov samordna statens insatser samt komma med eventu- ella åtgärdsförslag till statsmakterna. För teckenspråkets del bör det enligt vår bedömning skapas resurser för att inrätta en särskild funktion för teckenspråk inom den centrala, statligt finansierade språkvården. Det är viktigt att språkvården har ett nära samarbete med de institutioner vid universitet och högskolor som arbetar med minoritetsspråken och teckenspråket. Med statusarbete avses insatser för att kartlägga och påverka språk- ens roll och funktion i samhället. Svenska skall kunna talas och skrivas inom så många samhällsområden som möjligt, som vi i ett flertal sammanhang behöver ha goda färdigheter i eng- elska och andra internationella språk. Minoritetsspråkstalare och de döva måste ha möjlighet att bruka sina språk. Hur de olika språken i dagens skall fungera tillsammans är frågor som i mindre utsträckning har behandlats av språkvården. Inlärningsarbete handlar om olika åtgärder för att se till att språken förs vidare till kommande generationer. Frågan om hur språk kan läras ut och hur tillgängligheten till språk skall öka ingår i detta arbete. En viktig aspekt är hur minoritets- och invandrar- språken i kan föras vidare. Insatser för att alla skall ges möjligheter att tillägna sig svenska språket liksom åtgärder för minoritets- och invandrarspråken samt teckenspråket görs inom ramen för olika politikområden, såsom utbildningspolitiken, kulturpolitiken, mediepolitiken, integrationspolitiken och handi- kappolitiken. Vissa statusinsatser görs av dagens språkvårdsinrättningar. skall följa det svenska språkets utveckling. En naturlig aspekt av detta är att man försöker bevaka språkets an- vändningsområden och funktion i samhällslivet. Terminologi- centrum TNC har som uppgift att verka för att lämplig terminologi inte bara skapas utan också faktiskt används inom förvaltning, näringsliv, utbildningsväsen och massmedier. Det arbete som språkexperter gör för en klar, begriplig och effektiv offentlig svenska är en viktig del i arbetet med att försöka säkerställa allas rätt till språket. Samiska språkrådet har som ut- talad uppgift att stärka det samiska språkets ställning i samhället och att uppmuntra användningen av samiskan, både hemmavid och i officiella sammanhang. Insatser när det gäller språks status har dock på det hela taget haft en undanskymd plats inom svensk språkvård. Svenskans ställ- ning som landets huvudspråk har tidigare kunnat tas för självklar; nu är så inte längre fallet i stor utsträckning. Likaså har krav rests på en bättre ställning för landets olika minoritetsspråk. Företrädare för teckenspråket menar att detta språks position måste förbättras. Vidare har man allt mer uppmärksammat de problem som andra- språkstalare av svenska har att övervinna. Det finns behov av mer och förändrat statusarbete. De olika språk- vårdande organen saknar till stor del verktyg för sådant arbete och ett tydligt mandat inom området föreligger inte heller. Bruket av svenska i förhållande till engelska är en av de viktigaste språkpolitiska frågorna. Det finns behov av ökad kunskap om svenska språkets ställning och de eventuella domän- förlusterna som underlag för bl.a. politiska beslut. Svenskans ställ- ning inom EU är också en central fråga som bör bevakas och följas upp kontinuerligt. är ett mångkulturellt samhälle där ett stort antal olika modersmål används. Många människor har därmed svenska som sitt andraspråk. Detta innebär att olika språkvårdande organ ställs inför nya frågor och att behov av ny kompetens uppstått. har den svenska språkvården på många vis kunnat agera som om svenska var det enda språket i . har de gamla minoritetsspråken fått en annan, officiell ställning och de nya in- vandrarspråken har gett en språklig mångfald som ställer oss inför andra språkliga frågor . Detta gäller dels frågor om minoritetsspråkens bevarande och utveckling, dels allas möjlig- heter att utveckla sitt modersmål, dels möjligheten för alla att till- ägna sig svenska språket. Vi behöver mer kunskaper om t.ex. före- komsten av diskriminering i arbetslivet på grund av brytning. Vi behöver på ett mer aktivt sätt följa tillståndet och utvecklingen för de nationella minoritetsspråken och teckenspråket. Vi behöver även följa utvecklingen för invandrarspråken och deras användning i : hur många som behärskar dem på olika nivåer, vilken för- ändring i behärskning och bruk som förefaller vara på gång och lik- nande frågor. Frågor om modersmålsundervisning och moders- målets betydelse för andraspråksinlärningen bör uppmärksammas, liksom utvecklingen för undervisning i svenska som andraspråk. Minoritetsspråkens ställning i är fortfarande hotad, trots de insatser som statsmakterna vidtagit . Åtgärder för att bevara och utveckla minoritetsspråken behövs. De funktionshindrades rätt till språket är vidare en fråga som har uppmärksammats i utredningsarbetet. Flera aspekter har lyfts fram, bl.a. behov av språkteknologiska hjälpmedel av skilda slag, möjlig- het att ta del av medierna och insatser för att stödja elever med tal- och skriftspråkliga funktionshinder. I detta sammanhang är själv- fallet även teckenspråkets roll central. Vi har under vårt utredningsarbete identifierat flera nya behov av insatser som gäller status- och inlärningsarbete. kan vi konstatera att det inte finns resurser att möta dessa behov. Det finns bl.a. behov av insatser för att underlätta erövrandet av svenskan, både för t.ex. personer med annat modersmål och perso- ner med läs- och skrivsvårigheter. Det finns ingen aktör som ägnar sig åt språkpolitiska över- väganden kring status och funktion för svenskan och andra språk i . Insatser för minoritetsspråken eller för teckenspråket är inte koordinerade med insatser för svenska språkets status. Det finns behov av insatser för att underlätta vår utveckling till ett mångspråkigt samhälle i praktiken.