sou · GQB387d3 · 2003-01-01 00:00:00 — I sam- band med krigsslutet avvecklades detaljen och arbetsupp- gifterna överfördes till civilförsvarsstyrelsen.42 Mycket av ansvaret för att upprätthålla kontakter med industrierna tycks ändå ha legat kvar på försvarsstaben. 41Förutom de i noterna särskilt angivna källorna ligger till grund för detta avsnitt även upp- gifter som lämnats till kommissionen av och . 42En historik rörande Försvarsstabens industriskyddsdetalj finns i F III, vol 1, MUST:s ar- kiv Säkerhetstjänsternas samarbete med partier, organisationer m.m. skärptes ånyo de internationella mot- sättningarna. fördubblades antalet industribränder i , vilket på många håll antogs vara en följd av politiskt mo- tiverat sabotage. Efter en omfattande undersökning av statspolisen och landsfogdarna kunde dock bara ett fall av misstänkt sabotage konstateras. Vid ytterligare undersökning avskrevs även detta fall.43 tog statspolisen över de industrikontakter som försvars- staben upprätthållit. konstaterades att kontak- terna resulterat i en kartläggning av kommunister inom varvs-, kommunikations- och elindustrin i och några andra stä- der, bl.a. , , och . När personalkontrollen utvidgades kom även kartlägg- ningen av kommunister vid industrierna att intensifieras och genomförde statspolisen över 100 industribesök runt om i landet. Industribesökens syfte var att informera om sabotagehotet från den kommunistiska femtekolonnen, uppmana företagen till egen kartläggning och etablera fasta kontakter med företagen i frå- ga. Vid vissa företag, t.ex. , fanns redan kontakt mellan före- taget och den lokala säkerhetspolisen. ställde också vissa penningmedel till polisens förfogande för medhjälpare och dy- likt. Statspolisen framhöll vid flera företagsbesök att det var av stor vikt att kartläggningen bedrevs i samarbete med de socialde- mokratiska fackklubbarna eftersom detta, som det uttrycktes vid ett sammanträde i , var den mest framkomliga vägen. Polisen var alltså mycket angelägen om att via industrikontakterna få in uppgifter. Däremot tycks polisen regelmässigt ha ställt sig av- visande då företag vid enstaka tillfällen ville få ut uppgifter om (bli- vande) anställda från de polisiära registren vid sidan om den gängse personalkontrollen. I ett fall lyckades dock företagsledningen vid ett kraftbolag övertyga en besökande polis om att denne skulle medverka i företagets personalkontroll. Vederbörande överkonsta- pel skall således ha gett ett halvt löfte om att företaget skulle få lämna över namnen på det tiotal personer som antogs som maskinistelever. Efter registerslagning skulle han återkomma med besked i form av ja eller nej beträffande personens lämplighet.44 Trots säkerhetspolisens industriresor fanns på flera håll, och framför allt inom försvarsstaben, en önskan om ett förbättrat skydd mot spioneri och sabotage. Som ett led i 43Magnus : Folk och försvar och kampen mot den femte kolonnen, s. 26 f. 44Sammanställning över viktigare utredningar och övriga händelser vid statspolisens 3. ro- telns 3. byrå. Påbörjad ; Sp 3:s arkiv, B V, vol.1. Jfr : Politisk övervakning och personalkontroll 1945-1969 (SOU 2002:88) s. 114 Säkerhetstjänsternas samarbete med partier, organisationer m.m. detta sjösattes, som nämnts, en stor upplys- ningskampanj rörande dessa frågor i Folk och Försvars (CFF) regi. Medel till verksamheten ställdes till förfogan- de från bl.a. SAF. Statspolisen, försvarsstabens inrikesavdelning och bidrog med föreläsare och undervis- ningsmateriel. Därtill bildades en expertgrupp som knöts till CFF med företrädare för nämnda myndigheter. Statspolisen var även behjälplig med vakthållning och inpasseringskontroll vid de konferenser som utgjorde upplysningskampanjens viktigaste inslag. Konferensdeltagarna kontrollerades också gentemot landsfogdar- nas lokala register över säkerhetsrisker innan de tilläts delta. hölls över 100 konferenser med drygt 25 000 deltagare. uppstod dock problem i form av för stor öppenhet under konferenserna. I samband med detta fram- fördes förslag från SAF att minska anslagen till CFF och i stället erbjuda statspolisen medel. Några belägg för att förslaget förverk- ligades har dock inte påträffats. Allmänt sett torde statspolisen ha ansett CFF:s konferenser som betydelsefulla för att få igång en kartläggning av personalen vid viktigare industrier. Kommissarie , som inom statspolisen var ansvarig för indu- striskyddsfrågor, redogjorde på följande sätt för sina in- tryck från några av konferenserna. Vid de två sistnämnda konferenserna voro ett stort antal indu- strimän närvarande och vid diskussionerna har man varit eniga om att åtgärder med det snaraste måste vidtagas för att få till stånd en kartläggning av personalen inom de olika företagen. Landsfogde , , ansåg för sin del vara angelä- get att besök gjordes hos de viktigaste industrierna inom Väst- manlands län och skulle återkomma härom till statspolisinten- denten. Som allmänt omdöme kan redan nu framhållas, att den pågående spioneriprocessen öppnat ögonen för kommunistfa- ran, och från industrihåll vädjar man om snar hjälp från myn- digheternas sida.45 Trots strävandena under det tidiga att motverka indu- strispionage kom från mitten av decenniet flera sådana fall att av- slöjas, bl.a. den s.k. radarspionen . För att komma till rätta med problemen tillsattes en utredning, industri- skyddskommitté, vilket ledde fram till inrättandet av en ny indu- 45 Sammanställning rörande utredningar mm som omhänderhafts av 3 rotelns 3 byrå , Statspolisen 3:e roteln, B V, vol. Säkerhetstjänsternas samarbete med partier, organisationer m.m. Detaljen placerades vid försvarsstaben men bemannades av personal från säkerhetspolisen och blev dess chef. I samband med att polisen förstatligades överfördes detaljen till RPS/Säk. Bestämmelserna om personalkontroll hade efter hand gett vidga- de möjligheter att kontrollera personal inom företag som skulle ut- föra känsliga arbeten för försvarets räkning. Följande ordning till- lämpades. Beställande myndighet fann en lämplig leverantör, varef- ter Fst/Säk begärde personalkontroll. RPS/Säk registrerade därefter företaget samt utförde personalkontroll på de personer som avsågs komma ifråga för det arbete som skulle utföras. Vid utfall lämnades uppgifterna ut till Fst/Säk, som sedan återrapporterade vilka perso- ner som till följd av utfallen betraktats som säkerhetsrisker. Indu- strigruppen inom säkerhetspolisen förde upp dessa på egen blan- kett som placerades i respektive företags ärende.46 I en inom säkerhetspolisen upprättad PM angavs att en stor del av arbetet inom industriskyddsgruppen gick ut på att besöka leverantörerna av SUA-arbeten. I samband med kontrollen av SUA-företag kunde det hända att uppgifter angående någon an- ställd fördes in i protokollet. I de flesta fall avsåg uppgifterna före- komst i öppna polisens belastningsregister men troligen förekom det även att uppgifter av politisk karaktär noterades. Eftersom en kopia av protokollet tillställdes företaget, medförde detta att upp- gifter ur polisregister lämnades ut vid sidan av personalkontrollen. Förfarandet skall ha stoppats av dåvarande chefen för säkerhetspolisen . CFF:s konferenser fick stor betydelse när det gällde SAF:s strävan att bygga upp en fastare organisation för rådgivning i säkerhetsfrå- gor till industrierna. anställde SAF den avgångne rikshemvärnschefen som konsult i säkerhetsfrå- gor.47 En av hans första uppgifter var att utreda om det fanns behov av att ytterligare se över hur de viktigare industriföretagen hantera- 46SUA-företagen och hotbildssystemet, SH 3401-78, 28.4.1980, , löpnr 3, 47Protokoll SAF:s arbetsutskott 25.2.1952, Svenskt Näringslivs arkiv Säkerhetstjänsternas samarbete med partier, organisationer m.m. I sin rapport konstaterade bl.a. följande beträffande industriernas personalkontroll. Samarbete sker regelmässigt med vederbörande polisiära organ. Resultatet är ojämnt, ofta magert, beroende på begränsa- de möjligheter från det hålletAnställningskontrollen för olika personalkategorier är växlande, i regel inte grundlig. Enligt Allstrin hade dock börjat byggas upp ett in- ternt övervakningssystem inom industrierna. Detta borde enligt hans mening kunna byggas ut på följande sätt: Genom bl a CFF inreförsvarskonferenser med deltagare ur oli- ka personalskikt håller på att skapas en kader av i sabotageskydd orienterade pålitliga och intresserade personer. Genom använd- ning av denna initierade personal borde vissa förutsättningar finnas att bygga upp ett, för vårt sätt att se i och för sig olustigt men dock sakligt motiverat system för kontinuerlig och rätt tätmaskig övervakningstjänst i verkens inre försvar (ett cellsystem). På sina håll har man också börjat överväga och delvis planlägga i denna riktning. Men en omsättning i prakti- ken tar sin tid, även om tankarna kan fullföljas, vilket inte är all- deles givet. Problemet är känsligt av många skäl. Det strider mot vad vi är vana vid. Men med vetskap om de skrupelfria me- toder man hänsynslöst utnyttjar från främmande håll för att in- filtrera och underminera vårt demokratiska samhälle för att i en given situation lamslå samhällsapparaten och söka överföra lan- det i sin politiska sfär, måste det ingå i vårt självförsvar att pare- ra sådant genom effektiva motmedel, även om dessa eljest är oss väsensfrämmande. Vi kan helt enkelt inte komma från sådana motåtgärder även inom industriernas inre försvar.48 Vad som i praktiken kom ut av Allstrins tankegångar om ett sy- stem för kontinuerlig och rätt tätmaskig övervakningstjänst i ver- kens inre försvar (ett cellsystem) är svårt att säga. bilda- des emellertid Industrins försvarsbyrå som ett gemensamt centralt säkerhetsorgan för SAF och med Allstrin som chef. Året därpå bildades Industrins försvarsråd som överordnades försvarsbyrån som fick karaktären av sekretariat. Det är tydligt att man inom näringslivet var missnöjd med perso- 48 Citerat efter : a.a. s. 60 f. Säkerhetstjänsternas samarbete med partier, organisationer m.m. nalkontrollens möjligheter att på ett betryggande sätt garantera att inga säkerhetsrisker anställdes vid känsliga företag.49 Det beslutades också om anställning av en person med särskilt ansvar för detta inom försvarsbyrån. I väntan på industriskyddskommitténs betän- kande 1957 rann denna anställning dock ut i sanden. Sannolikt önskade man från industrihåll en mer frikostig delgivning från statspolisen i samband med anställningar. Belägg saknas dock för att industrier och företag fick ut uppgifter vid sidan om den ordinarie personalkontrollen. tog SAF ensam över huvudmannaskapet för försvarsby- rån. Efter det att Allstrin avgått med pension och hans ef- terträdare avlidit låg försvarsbyrån i träda och planer på nedläggning fanns. Från militärt håll engagerade man sig dock i försvarsbyråns fortlevnad och ansåg det viktigt med en militär chef på denna post.50 Sedan överste till- trätt som chef 1964 tog arbetet fart igen.51 En av huvuduppgifterna var krigsproduktionsplanläggningen. skapade också inom vart och ett av de sex civilområdena ett nätverk för alla företag som hade uppgifter i krig, alltså inte endast de krigsviktiga företagen (K-företagen) utan även exempelvis skotill- verkare. ombildades Industrins försvarsråd till Närings- livets säkerhetsdelegation. Delegationens uppgift var att fungera som ett samarbetsorgan för företag med verksamhet av betydelse för folkförsörjningen. Till delegationen adjungerades företrädare på högsta nivå för de polisiära och militära säkerhetstjänsterna. Tyngdpunkten i arbetet synes ha legat på skydd mot dataintrång, tillträdesskydd och skydd mot industrispionage. Men man ägnade sig även åt beredskapsfrågor. inleddes på delegationens initiativ en regional kontakt- och informationsverksamhet som bedrevs civilområdesvis. Bak- grunden var att chefer för säkerhetspolisens sektioner framfört önskemål om bredare kontakt med företagen för ökad ömsesidig information rörande sekretess- och säkerhetsproblemen. Inom varje civilområde utsågs en kontaktman från näringslivet som fick ansvar för att två, ordna kontaktkonferenser. 49Industriens försvarsråds protokoll , arkiv, vol 12, KrA 50Carl 4.7, 20.9 och 23.9.1963, arkiv, vol. 51Vid mitten av hade IB två personer med täckanställning vid försvarsbyrån, , arkiv, KrA Säkerhetstjänsternas samarbete med partier, organisationer m.m. Som målgrupp för konferenserna nämndes säkerhets- och perso- nalchefer vid lämpliga företag samt länspolischeferna.52 Arbetet med att arrangera konferenserna ankom dock i första hand på försvarsbyrån. Kurserna ägnades åt företagsskydd i vid mening, såsom brand, explosioner och industrispionage. Poliser och ibland också säkerhetspoliser deltog. inleddes en våg av vilda strejker i . Inom arbetsgivarlägret upplevdes detta givetvis som oroande. Den kontaktverksamhet som byggts upp visade sig nu vara värdefull. uppgav vid ett sammanträde med säkerhetsdelegationen att kontaktverksamheten ytterligare byggts ut och att två sammanträden hållits i varje civilområde. Han var uppenbarli- gen nöjd med hur verksamheten utvecklats. Genom dessa sammanträden har vi fått en smidig direktkontakt dels mellan företagen och sekretariatet och dels mellan företa- gen och kontaktpersonal ute i länen. Denna direktkontakt har bl a i de nu pågående s k vilda strejkerna visat sig vara särskilt värdefull.53 Efter hand utvecklades ett system med grundkurser och fortsätt- ningskurser för företagens säkerhetschefer, vid vilka säkerhetspoli- sen alltid var representerad. Grundkurserna skall ha avsett utbild- ning i metoder för utländsk agentvärvning, rapportering av miss- tänkta sabotage och frågor om tillträdesskydd. Fortsättningskur- serna skall ha ägnats främst åt säkerhetsjuridiken. Bland före- dragshållarna förekom anställda vid försvarsbyrån, säkerhetschefer vid företag och befattningshavare vid RPS/Säk och Fst/Säk. talade chefen för , envoyén , om strejkerna i malmfälten och vid ett annat en säkerhetspolis om extremistorganisationerna. Kursverksamheten gav också företagens säkerhetschefer möjlighet att regelbundet träffas och utbyta erfa- renheter. Det har förnekats att försvarsbyrån eller, såvitt känt, något annat näringslivsorgan förde listor över arbetare som deltagit i vilda strej- ker. bytte försvarsbyrån namn till Näringslivets beredskapsby- rå. 52Protokoll från sammanträde med Näringslivets Säkerhetsdelegation 15.12.1967, HSC 28/68, 53Protokoll från sammanträde med Näringslivets Säkerhetsdelegation 28.1.1970, HSC 28/68, Säkerhetstjänsternas samarbete med partier, organisationer m.m. Av allt att döma ansågs kontaktverksamheten värdefull även för säkerhetspolisen. Handlingar påträffade i sakakter för de vänsterre- volutionära organisationer som verkade visar att sä- kerhetspolisen på många företag hade goda kontakter som kunde lämna information. På detta sätt kunde säkerhetspolisen få insyn i vänsterns aktiviteter på företagen, få del av flygblad och annat som spreds på industrierna samt få hjälp med att kontrollera personer. Som exempel kan nämnas nedanstående dagboksanteckning gjord av en kommissarie vid i . Säkerhetspolisen hade upprättat kontakt med två ingenjörer vid ett företag, vilka bedömdes vara pålitliga och användbara. F [ingenjör 1] skall på personalkontoret under någon förevänd- ning ta fram namnuppgifter på de han tror är r:are. Därefter ringer han mig för ett sammanträffande mellan oss och R [in- genjör 2]. F förde på tal att det inträffat händelser på företaget som smakat sabotage, t.ex. stora malmklumpar bland aluminiumsulfatet o.s.v. Det överenskoms att han kon- taktar oss vid liknande händelser.54 Företagskontakter kunde även vara behjälpliga med enklare spa- ningsuppgifter, t.ex. avseende personer som delade ut flygblad utanför företagsgrindarna.55 Att kontaktytan mot industrierna ansågs värdefull framgår även av uppgifter från en konferens med sektions- och rotelchefer inom säkerhetspolisen . Det framhölls då att de kontakter som upprättades vid säkerhetsdelegationens konferenser borde utnyttjas även inom kontraspionagets område.56 meddelade che- fen för säkerhetspolisen att Näringslivets bered- skapsbyrå nu satsade på att hårdare bevaka sabotage inom indu- strin. Rapportering kring detta skulle göras centralt till säkerhets- polisen. nämnde också att han tillsammans med chefen för beredskapsbyrån diskuterat ökat samarbete och utbyte av infor- mationer rörande utländska studiedelegationer och cellbildning inom företagen.57 Att RPS/Säk genom dessa kontakter fick stora mängder uppgif- ter rörande vänsteraktivitet vid företagen står klart. 54Sven anteckningar 18.10.1972, 55Sven anteckningar, t.ex. 25.6.1975, 56Protokoll från sektions- och rotelchefskonferens i 16-19.5.1972, 5:720/6, löpnr 3, 57Protokoll från sektions- och rotelchefskonferens i 28-31.5.1974, 5:720/6, löpnr 6, Säkerhetstjänsternas samarbete med partier, organisationer m.m. sträckning information även gick åt andra hållet, dvs. från säker- hetspolisen till företagen, är mera oklart. Att säkerhetspolisen läm- nade information till företagen framgår av uttalande om utbyte av informationer. Innehållet i detta informa- tionsutbyte är dock svårare att säga något om. har dock uppgett att en kommissarie vid i försåg både den fackliga sidan och arbetsgivarsidan med uppgifter som kunde vara av intresse, t.ex. om förestående vilda strejker.58 Det är också klart att i de fall säkerhetstjänsterna förhörde sig om viss person anställd vid något företag måste i regel också vissa upp- gifter lämnas till kontakten på företaget. Åtminstone kom det fram att man intresserade sig för personen. Det har, som nämnts, från olika håll gjorts gällande att en viktig förutsättning för grupp B/IB:s bildande ska ha varit en treparts- överenskommelse mellan försvaret, SAF och LO. Försvarets un- derrättelsenämnd (FUN) framhöll i sin utredning följande: Från flera håll har hävdats att det funnits en s.k. trepartsöver- enskommelse mellan försvaret, LO och SAF om att försvaret skulle ta sig an den inrikes kontrollen över säkerhetsrisker inom områden som var viktiga ur försvarssynpunkt. FUN anser sig inte ha anledning att ifrågasätta att en sådan överenskommelse funnits och att vad som redovisats var en av orsakerna till att en inrikesverksamhet organiserades inom ramen för den militära underrättelseverksamheten i den form som beskrivits.59 Överenskommelsen skulle ha träffats omkring av , SAF:s verkställande direktör och ordförande . Uppgifter som pekade i den riktningen lämnades till FUN av , och . Enligt skulle det dock mera handla om en kvalifice- rat hemlig ÖB-order undertecknad av och kontra- signerad av försvarsstabschefen . Innehållet i handlingen skulle enligt vara att överläggningar hållits mellan försvarsstaben, LO och SAF rörande säkerhetsfrågor vid krigsviktiga företag. Genom denna ÖB-order skulle ha beslu- 58Enn Kokk: s. 263. 59FUN:s rapport s. 6 f. Säkerhetstjänsternas samarbete med partier, organisationer m.m. tat att försvarsstaben skulle åta sig en kontroll.60 Enligt vad Synner- gren uppgivit skulle ÖB-ordern ha diarieförts som kvalificerat hemlig vid försvarsstaben. Någon handling som passar in på denna beskrivning har dock inte påträffats i Högkvarterets arkiv. Inte heller har några spår av den eller uppgifter om sådana överläggningar återfunnits i , i , bland efterlämnade handlingar (i ), i försvarsstabschefen eller i arkiv i . efterträdare, , har i förhör inför kom- missionen uppgett att han aldrig hört talas om någon sådan uppgö- relse. Tilläggas bör, att varken Synnergren eller hade någon insyn i dessa frågor. Uppgifterna om trepartsöverenskommelsen framstår som mind- re sannolika också med tanke på att grupp B:s inrikesverksamhet tycks ha funnit sina former . Det är möjligt att uppgifterna grundas på en sammanblandning av något slag, kan- ske med beslut att representanter för LO, SAF och TCO kunde ingå i statspolisintendentens samrådsnämnd vid behandling- en av vissa personalkontrollärenden. Eller kan de möjligen avse nå- got dokument i anslutning till förhandlingarna om ett säkerhetsav- tal mellan och . 11.3.4Något om kontakter mellan militärledningen och företagsledare Företrädare för militärledningen torde upp- rätthållit goda förbindelser med ledande personer inom näringsli- vet. Dessa kontakter har avsett bl.a. traditionell underrättelsetjänst. Men kring 1950 finns exempel på att man även diskuterat åtgärder mot svenska kommunister. hade utmärkta kontakter i ledande industrikret- sar, bl.a. med . Materialet i ger vid handen att kontakterna mellan militärledningen och Wal- lenbergsfären främst avsåg utrikes underrättelser samt totalförsva- rets utformning rent allmänt. Men av en dagboksanteckning av framgår att han träffat i samband med ett bröllop och att han då [t]alade även något med Dodde om kommunisterna.61 Försök har förgäves gjorts att i arkivmaterialet 61Helge , arkiv, KrA Säkerhetstjänsternas samarbete med partier, organisationer m.m. finna belägg för eventuella ytterligare kontakter mellan försvars- ledningen och Wallenbergsfären beträffande de svenska kommunis- terna. diskuterade kommunistfaran även med SAF-ledningen. fick han besök av SAF:s verkställande direktör . Enligt Jungs anteckningar tog bl.a. upp sin oro över att kommunisterna inte höllos efter tillräck- ligt.62 Även Jungs försvarsstabschef och efterträdare som ÖB, , hade goda kontakter inom näringslivet. träffade han verkställande direktören för , , och orienterade denne bl.a. om kommunismens utveckling.63 Swedlund umgicks åren kring 1950 med planer på vad han kallade fadderrörelsen, något som tydligen syftade till att oskadliggöra farliga kommunister. Han diskuterade saken med i vart fall någon företagsledare.64 Vad det hela närmare gick ut på och om något konkret kom ut av planerna är inte känt. Vid en middag diskuterade Swedlund åtgärder mot kommunisterna med 62Helge , arkiv, KrA. I anteckningen nämns även att talat om överflyttning av kontrollen av de finska kommunisterna till , något som fann synnerligen förmånligt. Vad som avses med detta har inte gått att klar- lägga. 63Nils 23.1.1948, arkiv, vol 1, KrA 64Nils Swedlunds anteckningar från Norrlandsresan 11-23.3.1950 och PM och 26.5.1950, arkiv, vol 1, KrA, och 23.3.1949, arkiv, KrA. Möjligen syftar ytterligare ett par av Jungs dagboksanteckningar, 28.10 och 10.11.1949, som rör samtal med ordföranden för Näringslivets Fond, , om bidrag till Fst/In för arb mot kommunismen på fadderrörelsen; huruvida något sådant bidrag utgick har inte kunnat klarläggas. 65PM , arkiv, vol. Säkerhetstjänsternas samarbete med partier, organisationer m.m. Den licensfinansierade radion och televisionen har med sitt långva- riga monopol haft en särställning som nyhetsförmedlare och kul- turbärare. Verksamheten har dessutom en central roll inom total- försvaret. Under krig eller krigsliknande förhållanden gör sig med- borgarnas behov av tillförlitliga nyheter särskilt gällande och för myndigheterna är etermedierna viktiga kanaler för informations- spridning. Verksamhetens speciella ställning har motiverat att kommissionen har ägnat en särskild studie åt säkerhetstjänsternas övervakning av anställda vid och Televi- sion.66 Den licensfinansierade radion bildades under namnet AB Radiotjänst, . Då televisionen star- tades kom att ingå i den nybildade koncernen . bildades kom också detta bolag att ingå i koncernen. Kort efter slut träffades en överenskommelse mellan regeringen och Radiotjänst om rundradions programverk- samhet vid krig eller krigsfara. Genom överenskommelsen fick Ra- diotjänst en egen krigsorganisation, vilket innebar att delar av sändnings- och programpersonalen krigsplacerades i företaget efter personalkontroll. I krig eller krissituationer skulle krigsorganisa- tionen fortsätta sändningarna. skulle krigsorganisationen vara samgrupperad med . Därefter decentraliserades verksamheten för att kunna bedrivas från säkra sändningsplatser på olika håll i landet.