sou · GQB3122d2 · 2003-01-01 00:00:00 — Man pekade tydligt på riskerna för att antalet demonstranter i skulle kunna komma att bli mycket högt, och att flera av dessa skulle kunna visa sig vara våldsamma. Man ställde även frågan om de lokala myndigheterna var villiga att visa de fredliga demonstranterna gästfrihet. I det sammanhanget förde de fram frågor av logistisk natur bl.a. boende- problemet för demonstranterna och frågan om tillträde till med tåg. På detta fick man emellertid inget gensvar. Vid mötet stod det även klart att åsikterna skilde sig åt mellan myndigheterna och organisationsrepresentanterna avseende vilka aktiviteter G8-motståndarna skulle tillåtas genom- föra. Företrädarna för Patto di Lavoro planerade för genomföran- det av olika evenemang, t.ex. seminarier, parallellt med de officiella evenemangen samt demonstrationer mellan . Myndigheterna, och mer specifikt prefekten i , var å sin sida endast beredda att tillåta demonstrationer veckan före mötet. Patto di Lavoro kom att övergå i GSF, men det var samma personer som fortsatte dialogen med myndigheterna. hölls därefter möten på såväl lokal och provinsiell som nationell nivå mellan GSF och inrikes- och utrikes- Demonstrationer vid internationella möten Första mötet med den italienska polischefen ägde rum först en månad före G8-mötet. Dialogen fördes på två plan; ett politiskt och ett tekniskt. På lokal politisk nivå diskuterades bl.a. arrangemangen för demonstranternas boende, medan dialogen mellan polis och GSF i stor utsträckning handlade om demonstra- tionsvägar och demonstrationstillstånd. Dialogen inleddes under center-vänsterregeringen, men övertogs av Berlusconis regering i och med regeringsskiftet. har uppgett att regeringen genom dialogen ville säkerställa demon- strationsrätten som den ville övertyga GSF att G8-mötet var så viktigt att det inte fick störas. Han har vidare uppgett att han anser att regeringsföreträdare visade sitt stöd för rätten att de- monstrera, inte minst genom att det var Berlusconis regering som fattade principbeslutet om att tillåta demonstrationer i samband med G8-mötet. De specifika demonstrationstillstånden utfärdades senare av Questuran i . har uppgett att GSF:s representanter var missnöjda med dialogen. De ansåg att mötena saknade substans och att deras frågor inte togs på allvar av myndigheterna. Enligt försökte GSF varna myndigheterna och frågade om de visste vad de förberedde sig för. Från GSF:s sida betonade man att det skulle komma 10 000-tals människor till och om myndigheterna inte gjorde sig redo för det, och om de och GSF inte samarbetade, skulle det kunna leda till allvarliga problem. Enligt verkade GSF för att säkerställa att de civila rättigheterna efterlevdes i samband med G8-mötet, såsom rätten att demonstrera och rätten för aktivister att komma till och vistas i staden. Redan i ett tidigt skede hade det stått klart för GSF att myndigheterna övervägde att stänga av staden, vilket stred mot GSF:s grundläggande krav på möjligheter att demonstrera mot G8- mötet liksom kravet på tillträde till . I GSF:s rapport redogörs för de, ur deras synvinkel, särskilt viktiga datum och möten som ägde rum . Den 3 och ägde de första mötena på nationell nivå rum med justitieministern respektive kabinettschefen på riet. Samma frågor diskuterades som . Inte heller uppfattade GSF att de fick gehör för de synpunkter och förslag som de framförde. Parallellt med att mötet med kabinettschefen på ägde rum genomfördes runt om i tiotals fredliga sit-ins framför Prefekturen i olika städer med kravet att skulle vara en öppen stad. Demonstrationer vid internationella möten som dialogen med myndigheterna pågick nationellt, ägde det första internationella rum . Cirka 300 personer från olika länder deltog för att diskutera olika ämnen, vilka sedan skulle tas upp under det seminarieprogram som var planerat till samma vecka som G8-mötet. Under mötet disku- terades även demonstrationerna och, enligt rapporten, stärktes under diskussionerna uppfattningen att dessa skulle kännetecknas av fred och icke-våld. Enligt , vilket även framförts av , förbättrades inte dialogen av regeringsskiftet; inget hände. Enligt GSF:s rapport fick man inget svar på deras förfrågan om ett möte med inrikesministern. På lokal nivå var det ständiga budskapet att man inte kunde fatta några beslut avseende boende, säkerhet och ekonomiskt stöd för genomförandet av seminarier förrän beslut om detta hade fattats på nationell nivå. Från GSF:s sida var man besviken på bemötandet från politikernas och polisens sida. Man uppfattade det som att ingen från myndigheternas sida tog GSF:s frågor på allvar förrän . av dialog var, enligt , bortkastade. När en månad återstod till G8-mötet ägde det första mötet rum mellan GSF och den nationelle polischefen. Enligt meddelade polischefen då att regeringen hade fattat beslut om att tillåta demonstrationer i anslutning till mötet. I samband med diskussioner om GSF:s övriga frågor (transport, rörlighet, gräns- frågor etc.) föreslog GSF att poliserna i första ledet inte skulle vara beväpnande, och att den gula zonen skulle tas bort. Ett ytterligare problem som GSF pekade på var beslutet om stängningen av Genuas båda tågstationer inför och för G8-mötet, vilket skulle innebära stora svårigheter för demonstranterna att ta sig till staden. GSF lyckades senare att förhandla sig fram till att den ena stationen, med vissa restriktioner, skulle hållas öppen. Vid mötet med polischefen stod det dock klart, enligt GSF, att denne inte var beredd att medverka till några lösningar. GSF bad då om uppehåll i förhandlingarna och upprepade sin begäran om ett möte med inrikesministern. I GSF:s rapport redogörs för ett möte då en delegation från GSF hade kallats till för att träffa utrikesministern och inrikesministern. Vid detta möte an- modades, enligt vad som uppges i GSF:s rapport, GSF att tillsam- mans med regeringen skriva under ett dokument rörande globalise- ringsprocessen som skulle presenteras vid ett kommande möte i med representanter för ett antal utvecklingsländer. Demonstrationer vid internationella möten vägrade då det politiska avståndet mellan dem och regeringen var mycket stort beträffande tolkningen av dynamiken i globalise- ringsprocessen. Denna händelse nämns inte i parlamentsrapporten som endast behandlar den senare delen av mötet. Enligt den för- säkrade GSF att demonstrationerna skulle gå fredligt till. Av framgår att begäran om obeväpnade poliser i första ledet avslogs medan frågorna om den gula zonen, gränser, reglering av trafik och transport till och inom sköts upp till ett möte vid prefekturen . Av GSF:s rapport framgår att det vid mötet på prefekturen meddelades att temporära gränskontroller skulle upprättas i enlighet med de möjligheter som erbjöds genom . Vid mötet meddelades även att östra delen av var det enda område där demonstrationer och demonstranters boende skulle tillåtas. GSF protesterade mot detta, liksom mot upprättandet av den gula zonen. Enligt rapporten kom man efter långa diskussioner fram till två saker. För det första att vissa korteger skulle tillåtas i den västra delen. För det andra, avseende den gula zonen, att samtliga planerade aktiviteter; demonstrationer, sit-ins dvs. sitt- demonstrationer, utdelning av flygblad m.m. skulle förhandsan- mälas till polisen. Enligt GSF:s uppfattning kunde därmed den gula zonen anses som obefintlig då protestförbudet de facto togs bort. GSF hade föreslagit att skolor och idrottsstadion skulle upplåtas för att lösa demonstranternas boendeproblem. Så- som det framgår av parlamentsrapporten accepterade de lokala och provinsiella myndigheterna förslaget , som man även kom överens om att GSF skulle få använda vissa områden som samlingsplatser. Såväl , som de myndighetsrepresentanter vi har talat med anser att den dialog som fördes under förberedelserna in- för mötet inte var bra. Enligt ordföranden för den parlamentariska utredningen, samt polisen och prefekten i var det GSF:s agerande som var orsaken till det. GSF å sin sida lägger, enligt , ansvaret på myndigheterna och vad GSF uppfattade som bristande vilja hos myndigheterna att sam- arbeta. I parlamentsrapporten har, liksom från sida, framhållits uppfattningen att GSF var en alltför bred sammanslut- ning, som omfattade allt från katolska organisationer till mer radi- kala rörelser och att bredden på nätverket innebar att det inte var korrekt när ordföranden i GSF sade sig representera alla de organisationer och sammanslutningar som hade anslutit sig till det. Demonstrationer vid internationella möten Kritikerna menar att bredden vad gällde såväl sakfrågor som form på protestaktioner var för stor. Enligt lyssnade inte myndigheterna på deras var- ningar om vad som riskerade att ske i i samband med demonstrationerna och de tog inte heller deras konkreta frågor och problem på allvar. Efter upplevde företrädare för att ansvaret för händelseutvecklingen lades på dem och inte på poliser- na som borde ha haft i uppgift att stoppa de personer som deltog i förstörelsen och som använde sig av våld i sina protester. Dialogen som syftade till att uppnå lugna och fredliga demon- strationer nådde inte det uppsatta målet. Trots det betonade såväl , som bl.a. ordföranden för parlamentsrapporten och vice polischefen att dialog behövs. Utöver dialogen som tillkom efter påtryckningar av GSF, hade den dåvarande regeringen, , initierat en process kallad NGO-initiativet. Såsom uppfattade det var regeringens syfte med initiativet att skapa sig en bild av de olika nationella och internationella ståndpunkterna som olika NGO:s företrädde. har vidare uppgivet följande angående hur han uppfattade initiativets utgångspunkt och innehåll. Initiativets tillkomst var starkt påverkat av en omfattande lobbyverksamhet av NGO:s gentemot regeringsföreträdare. Detta initiativ ansågs viktigt i form av ömsesidigt erkännande och förståelse, men substansmässigt var, enligt många av de inblandade NGO:s, initia- tivet innehållslöst. Initiativet avslutades med en internationell konferens i . Konferensen uppfattades av NGO:s som bra i perspektivet av diskussionerna om sakfrågor, men efter den skedde ingen uppföljning. Från NGO:s sida hade man önskat att deras synpunkter på något sätt hade kunnat få framföras i samband med G8-mötet. Förberedelserna inför inleddes då utsågs till mötesort. i hade genomförts, och de våldsamheter som hade ägt rum i samband med demonstrationerna där utgjorde ett mycket viktigt underlag för den italienska polisens arbete. Vice polischefen har redogjort för de över- gripande prioriteringar som vägledde planeringen inför polisens Demonstrationer vid internationella möten insats under mötesdagarna. Enligt honom syftade polisens insats till att garantera delegaternas säkerhet, att G8-mötet skulle kunna genomföras utan störningar, att och dess invånare inte skulle utsättas för våldsamheter samt att fredliga demonstrationer skulle kunna genomföras. Chefen för vid polishögkvarteret i samt säkerhetspolisen vid uppgav i sammanhanget att antiterrorism samt upprätthållandet av allmän ordning och säkerhet utgjorde de två huvudsakliga aspekterna i de specifika säkerhetsförberedelserna för att nå dessa prioteringar. Enligt fanns det vissa nackdelar med som mötesort, sett ur ett säkerhetsperspektiv. är en backig stad med ett gytter av smågator vilket, ur polisens perspektiv, försvårar en polisinsats avseende upprätthållande av allmän ord- ning. Prefekten i , , pekade på Genuas geografiska läge, utsträckt längs en lång kuststräcka, som möjlig- gjorde anfall från såväl land, luft som hav. Detta låg till grund för att man beslutade om en rad olika säkerhetsåtgärder. Digoschefen i , , har uppgett att av- seende det faktiska terroristhotet hade inga konkreta underrättelser som pekade i den riktningen framkommit före det att mötet ägde rum. Trots det var risken för terroristaktioner något som polisen tog på största allvar. Enligt har de efteråt fått bekräftat från utländska myndigheter att terroristaktioner hade planerats mot G8-mötet. har lämnat följande redogörelse avseende den formella arbets- och ansvarfördelningen i avseende upp- rätthållandet av allmän ordning och säkerhet. På nationell nivå är inrikesministern den högst ansvarige för allmän ordning och säkerhet. Under honom lyder den italienska polischefen som är operativ chef för allmän ordning och säkerhet, och i den rollen koordinerar han de tre poliskårerna på nationell nivå. Statens lokala myndighet, prefekturen, kan likställas med svensk länsstyrelse avseende geografisk avgränsning. Prefekturen har bl.a. yttersta ansvaret för allmän ordning och säkerhet i provinsen. På operativ nivå hanteras uppgiften av den underlydande Questura, vilket motsvaras av svensk länspolismyndighet. Polischefen vid har även koordineringsansvaret för de tre poliskårerna i . Demonstrationer vid internationella möten Enligt på säkerhetspolisen vid Inrikes- ministeriet ansågs mötet i emellertid vara en uppgift av särskild vikt. För oss förefaller det därmed som den formella ord- ningen frångicks, och direkt nationell inblandning skedde även under pågående insats där Genuas polischef formellt hade det operativa ansvaret. Det har inte varit möjligt för oss att helt klarlägga arbets- och ansvarsfördelningen mellan de olika myndigheter, organ och kom- mittéer på lokal, provinsiell och nationell nivå som var involverade i säkerhetsförberedelserna inför . Normalt hade det varit en uppgift för prefekten i samarbete med polischefen i att utforma strategin för säkerhetsåtgärderna. Med hänvisning till vikten av mötet i har uppgett att en nationell strategi emellertid var nödvändig. Det var dock prefekten som, efter konsultationer med regeringsföreträdare, fattade be- sluten om säkerhetsåtgärderna. I parlamentsrapporten redogörs för hur planeringen gick till. På ett översiktligt plan bestod strukturen för planeringen av säker- hetsåtgärderna av en politisk del på central respektive provinsiell nivå samt en teknisk/polisiär del på motsvarande nivåer. Den politiska delen omfattade en nationell respektive en provinsiell kommitté för allmän ordning och säkerhet. Under den provinsiella kommittén inrättades en arbetsgrupp med uppgift att bl.a. se över säkerhetsrelaterade aspekter av plane- ringen, fastställa behovet av att stänga av vissa delar av samt utse områden som skulle få utnyttjas av demonstranterna. Ungefär inrättade Genuas polischef en arbetsgrupp med representanter från statspolisen, karabinjären och finans- polisen för att planera skydds- och säkerhetsåtgärder. möttes den nationella kommittén för allmän ordning och säkerhet för att diskutera åtgärder under G8-mötet. På inrikesministeriet inrättades en arbetsgrupp för identifiering och definiering av möjliga hot mot mötet. Arbetsgruppen fick i uppgift att koordinera statspolisens och underrättelsetjänstens arbete, liks- om samarbetet med utländska polismyndigheter och säkerhets- tjänster. Besluten om säkerhetsåtgärderna fattades formellt av prefekten i , efter konsultationer med i vars involvering i förberedelsearbetet var omfattande. Det operativa ansvaret för insatsen lades sedan på polischefen, i enlighet med den formella ansvarsfördelningen. Demonstrationer vid internationella möten på Säkerhetspolisen vid har uppgett att bidraget från central nivå under förberedelsefasen var begränsat och att de insatser man gjorde var riktade och specifika. De uppgifterna stämmer inte överens med uppfattningen i parlamentsrapporten, av vilken det framgår att involvering snarare var omfattande. Enligt säkerhetspolisen sände personal till för att underlätta den lokala polischefens arbete, främst genom att hantera frågan om polisernas boende och förtäring. Även kriminalpolisen på nationell nivå bidrog genom att ansvara för alla genomsökningar av centrum före upprättandet av den inre säkerhetszonen. Under insatsen koordine- rade sedan den nationella polisen den internationella lägescentralen, med deltagande av internationella sambandsmän. Det var polisens uppgift att planera för de specifika skydds- och säkerhetsåtgärderna. Säkerhetspolisen vid har uppgett att internationell samverkan ingick som en del i arbetet med hotbildsbedömningen. Den italienska polisen mötte polis som deltagit i , , , och . Italiensk polis var även på plats under själva mötena i och . Säkerhetspolisen vid hänvisade till den eskalering av våldet som de hade bevittnat ända fram till mötet i och de förutsåg därmed att många utländska aktivister som inte var främmande för att använda våld i samband med sina protestaktioner skulle försöka ta sig till inför . Ur den skriftliga information som polisen sammanställde till de internationella sambandsmännen framgår att samtliga regionala polischefer gavs i uppgift att utöva och intensifiera underrättelseaktiviteten. Det skedde även ett omfattande utbyte av information mellan polisen och den italienska säkerhetstjänsten. Vice polischefen har under intervju uppgett att avlyssningsinsatser genomfördes inför mot personer som misstänktes kunna störa mötet och demonstrationerna. Enligt på säkerhetspolisen vid använde polisen sig även av informatörer för att skapa sig en bild av demonstranternas taktik Demonstrationer vid internationella möten hade även före inrättandet av den internationella sam- bandscentralen efterfrågat bistående från utländska myndigheter med information om aktivister som tidigare hade använt våld i samband med demonstrationer eller liknande, i respektive land. Enligt säkerhetspolisen vid hade förfrågan inte nått för polisen önskvärt resultat. Polisens uppfattning av demonstranternas sammansättning på Säkerhetspolisen vid har lämnat följande redogörelse avseende polisens hotbildsbedömning av demonstranterna inför mötet. På basis av den information som polisen fick fram under sitt förberedande underrättelsearbete gjordes en indelning av de förväntade demonstrationsgrupperna i fyra block efter deras respektive mål och taktik. Polisens utgångs- punkt inför insatsen var dock uppfattningen att majoriteten av demonstranterna inom samtliga block ville förhindra G8-mötet från att äga rum. Vi har ingen information över hur denna in- delning konkret utnyttjades av polisen under insatsen. Uppdel- ningen var den följande, vilken även framgår av det underlag som lämnades till sambandsmännen inför mötet: xDet rosa blocket bedömdes bestå av demonstranter från t.ex. katolska grupper och miljöorganisationer. Deras mål uppfattades av polisen som att med fredliga aktioner försena, bojkotta och hindra G8-mötet från att genomföras. xSom tillhörande det gula blocket räknades bl.a. Ya basta/Vita overallerna. Målet var detsamma som för rosa blocket, men med tillägget att de skulle ta sig in i den röda zonen. Taktiken var direkta aktioner och vägran att samarbeta med myndigheterna, dock utan utnyttjande av våld. Polisen var förberedd på att grupperna tillhörande detta block skulle använda SMS-meddelan- den för kommunikation mellan de olika ledarna. xI det blå blocket ingick olika socialistiska grupperingar som bl.a. ansåg att Vita overallerna stod för nära etablissemanget. Polisens bedömning var att de inom detta block planerade direkta aktioner mot specifika mål inklusive mot polisen, och att man liksom det gula blocket avsåg att tränga in i den röda zonen. xI svarta blocket ingick anarkister från olika sammanslutningar. Svarta blockets anhängare förespråkade, enligt polisen, direkta och våldsamma aktioner, särskilt mot symboler för globaliseringen. Demonstrationer vid internationella möten Enligt utgör svarta blocket i sig ingen organisation eller sammanslutning utan det är snarare beteckning på en taktik. GSF bedömdes av polisen, åtminstone före G8-mötet, omfatta det rosa och det gula blocket med inslag av det blå blocket. På förklarades att de från polisens sida inte räknar in Ya Basta i det svarta blocket. Vita overallerna ses av den italienska polisen som tillhörande grupperingen av organisationer som förespråkar civil olydnad och som använder sig av symboliska handlingar och inte av våld för att uttrycka sin kritik. Jämförelse gjordes med de grupperingar i norra som sade sig tillhöra Ya Basta, men som var mer inriktade på våldsamma attacker. I utgjorde Ya Basta en mycket stor grupp och gruppen var även en av de ledande inom GSF. Följande åtgärder vidtogs för att avvärja potentiella terrorist- aktioner, i form av möjliga luftanfall eller anfall från havet, respek- tive säkerställa den allmänna ordningen och säkerheten i samband med G8-mötet i . Redogörelsen är till största del baserad på den skriftliga informationen som lämnades till de internationella sambandsmännen, samt på vad vice polischefen har uppgett. Inrättandet av den röda och den gula zonen utgjorde hörnstenen i de extraordinära åtgärder som vidtogs. Den röda zonen gick som en kil genom och var det område där säkerhetsbevakningen och säkerhetsåtgärderna var som mest omfattande. Den röda zonens yttre gräns uppgick av staket och naturliga hinder, exklusive sjögräns. Det omgärdande staketet, ett galler, hade 14 ingångar utrustade med video- övervakning och metalldetektorer. Ingångarna stod under ständig polisbevakning. Inne i den röda zonen hade samtliga brunnsluckor plomberats för att förhindra intrång via kloaksystemet. Det skedde ständig övervakning av vissa särskilda objekt såsom (möteslokalen), vattensystemet, gasledningar och radiosändare. Demonstrationer vid internationella möten Särskild uppmärksamhet ägnades åt telekommunikationer. I sam- arbete med tele- och postministeriet upprättades ett system för att övervaka telekommunikationerna generellt och för att förhindra intrång av hackers. Tillträde till den röda zonen var starkt begränsat mellan och . Polisen utfärdade särskilda passerkort till 30 000 personer som kunde placeras i någon av kategorierna bo- ende, arbetande eller näringsidkare i området. I den grupp av de 30 000 personer som gavs tillträde till den röda zonen ingick även mötesdelegater samt pressrepresentanter. Utanför den röda zonen inrättades den s.k. gula zonen som en buffert. Polisen hade där möjlighet att vid eventuella våldsamheter snabbt stänga av området med hjälp av containrar. Allmänheten hade tillgång till den gula zonen. Dock var det förbjudet att stanna invid känsliga platser eller byggnader, och endast demonstrationer med tillstånd av polischefen fick genomföras. Ansvaret för säkerheten i hamnområdet ålåg den italienska . Inga fartyg eller båtar var tillåtna i den del av hamnområdet som låg inom den röda zonen mellan och midnatt . Samtliga delegationer, exklusive den amerikanska, bodde på kryssningsfartyg i hamnen. Detta gällde även press och polis. Flyg-, bil-, och tågtrafik Med hänvisning till att luftanfall bedömdes som en tänkbar risk var stängt för såväl kommersiellt som privat flyg mellan och . Man hade även ställt upp luftvärnsbatterier med missiler. Flera infarter till var avstängda fr.o.m. . Lastbilar var inte tillåtna på fyra motorvägar i Genuas omedelbara närhet. Demonstrationer vid internationella möten Genuas två järnvägsstationer planerades att hållas stängda. GSF förhandlade sig emellertid till att den ena skulle hållas öppen för att möjliggöra för aktivisterna att komma till staden. Temporära gränskontroller upprättades enligt vice polischefen den 14–i syfte att skapa den legala grunden för genomförandet av noggranna kontroller. Av underlaget till sambandmännen framgår även att det inrättandes en internationell sambandscentral vid polishögkvarteret i . Det var en åtgärd som vidtogs för att förhindra demonstranter som bedömdes vara benägna att använda våld i samband med demonstrationer att resa in i . Samtliga G8-länders polismyn- digheter var representerade i sambandscentralen samt även polis- myndigheterna i , Tjeckiska republiken, , , och .