sou · GQB3121d4 · 2003-01-01 00:00:00 — Tredje stycket följer beslut om den s.k. allmänna förskolan, vilken träder i kraft (prop. 1999/2000:129). En redaktionell ändring har gjorts genom att det anges att den allmänna förskolan är avgiftsfri. Kommunen är således skyldig att erbjuda alla barn, oavsett behov, plats i förskola från och med höstterminen det år de fyller . Det skall vara obligatoriskt för kommunerna att anordna allmän förskola minst , men alltjämt frivilligt för barnen att delta i verksamheten. I den allmänna förskolan har barn rätt att delta till dess att barnet börjar i förskoleklassen. Ett barn som avstår från att börja i förskoleklass har således rätt att gå kvar i förskolan till dess barnet börjar . De flesta barn i åldern 4–behöver en längre vistelsetid för att föräldrar skall kunna sköta sina arbeten eller studier. Barnens rätt till längre vistelsetid prövas enligt de villkor som anges i första stycket dvs. antingen på grund av barnets eget särskilda behov eller på grund av vårdnadshavarnas förhållanden eller familjens behov och förutsättningar i övrigt. Hemkommunen skall svara för att barn erbjuds förskola i den omfatt- ning som de har rätt till. Kommunen får komma överens med någon annan kommun att denna skall utföra kommunens uppgifter inom förskolan. Första stycket är en nyhet för förskolan. Bestämmelsen anger att hemkommunen har det grundläggande ansvaret för att barnet får sin rätt till förskola tillgodosedd. Vad som avses med hemkommun följer av 21 kap. 2 §. Bakgrunden till att ansvaret för förskolan på detta sätt flyttas över från den kommun där barnet vistas till barnets hemkommun har behandlats i den allmänna motiveringen, avsnitt 12.5.2. Hemkommunens grundläggande ansvar för försko- lan innebär bl.a. att det är kommunen som skall finansiera och informera om verksamheten. Hemkommunen har också ansvaret för att barn faktiskt erbjuds förskola vilket framgår av 8 §. Ett barn kan också få sin rätt till förskola tillgodosedd genom att vårdnads- havarna väljer en enskild förskola för barnet. Andra stycket reglerar en möjlighet för en kommun att samverka med en annan kommun om förskolan eller en del av denna. Bestämmelsen har sin motsvarighet i nuvarande 2 a kap. 5 § andra stycket. Den kan avse situationer där t.ex. de geografiska förhållan- dena medför att en förskola i en grannkommun är lättare tillgänglig för elever och vårdnadshavare i en viss del av kommunen än en förskola i hemkommunen. Det kan också gälla fall där vårdnads- havare som utan att särskilda skäl föreligger enligt 7 § önskar att barnet skall gå i en annan kommuns förskola. Kommunens möjlighet att sluta avtal med enskilda om att utföra kommunens uppgifter inom förskolan regleras i 16 kap. 2 §. En kommun är skyldig att, efter önskemål från vårdnadshavarna, ta emot ett barn från en annan kommun i sin förskola om det finns särskilda skäl med hänsyn till barnets förhållanden. I sådana fall har kommunen rätt till ersättning för sina kostnader från barnets hemkommun. Bestämmelsen är också en nyhet för förskolan. Den hänger samman med att det i 6 § första stycket föreskrivs att det är varje barns hemkommun som skall ha det grundläggande ansvaret för att barn får utbildning i förskolan. På samma sätt som gäller för t.ex. föreslås en möjlighet för barnet att i stället bli mottaget i en annan kommun. En kommun är alltså skyldig att i sin förskola ta emot ett barn från en annan kommun om det finns särskilda skäl med hänsyn till barnets förhållanden. Vad som mer exakt skall krävas för att det skall anses föreligga särskilda skäl får utvecklas i rättstillämpningen på samma sätt som har skett för bl.a. . Skälen bör av princip vara av samma art och styrka som krävs för mottagande i en annan kommuns grundskola. Bedömningen måste självfallet dock anpassas till dels att det för förskolans del rör sig om yngre barn, dels att rätt till skolskjuts inte finns för förskoleelever. Bedömningen av särskilda skäl skall göras med hänsyn till barnets förhållanden och avgörs av den mottagande kommunen. Bestämmelsen om mottagande i en annan kommuns förskola avser ett mottagande för all den tid barnet har rätt att gå i försko- lan. Om förhållandena sedermera ändras, får även kommunens beslut att ta emot barnet omprövas. Däremot är inte avsikten att öppna en möjlighet att gå växelvis i två olika kommuners förskolor. För barn som bor växelvis hos sina föräldrar i olika kommuner medför bestämmelsen således inte någon rätt att på motsvarande sätt gå växelvis i de olika kommunernas förskolor. Frågan om beslut om mottagande i en annan kommuns förskola behandlas i avsnitt 12.5.2. När vårdnadshavaren har anmält önskemål om förskola skall kommunen erbjuda barnet en plats i sin förskola utan oskäligt dröjs- mål. Bestämmelsen motsvarar vad som gäller för en kommuns skyldighet att erbjuda förskoleverksamhet enligt 2 a kap. 7 § första stycket skollagen. I propositionen om utvidgad reglering på barn- omsorgsområdet (prop. 1993/94:11) framhöll regeringen att väntetiden normalt inte bör vara längre än . Detta har konfirmerats i ett flertal tillsynsbeslut. behöver särskilt stöd för sin utveckling är det dock inte rimligt att acceptera så lång väntetid, utan i sådana fall måste kommunerna erbjuda plats väsentligt snabbare. Med uttrycket plats i sin förskola avses att kommunen alltid är skyldig att tillhandahålla förskola om vårdnadshavarna önskar plats i en offentlig förskola. Härutöver finns möjlighet att välja enskild förskola för de föräldrar som så önskar. Kommunen är vidare skyl- dig att erbjuda en plats vilket innebär att barn som bor växelvis hos sina föräldrar har inte någon rätt att gå växelvis i två förskolor. Plats i förskola skall erbjudas vid en skolenhet så nära barnets eget hem som möjligt. Skälig hänsyn skall tas till vårdnadshavarnas önskemål. Paragrafen behandlar vilken förskola ett barn skall erbjudas. Den motsvarar nuvarande 2 a kap. 8 § och understryker att närhetsprin- cipen skall vara vägledande för erbjudandet av plats. Skolenhet definieras i 1 kap. 2 §. Den kan utgöras av enbart förskola. Men förskolan kan också ingå i en större enhet tillsammans med förskoleklass och grundskola. Kommunen bestämmer själv sin organisation. Ingenting hindrar att kommunen – liksom enskilda förskolor – inriktar en förskola för t.ex. barn som behöver särskilt stöd för sin utveckling eller inrättar förskola i närheten av en stor arbetsplats, t.ex. ett sjukhus för barn till föräldrar som arbetar där. Vårdnadshavares önskemål om en annan enhet med förskola än den kommunen erbjuder kan ha sin grund i att det för vårdnads- havarens möjligheter att skjutsa barnet är lämpligare, eller kanske t.o.m. nödvändigt för att kunna nyttja erbjudandet, med en plats i en annan förskola. I sådana fall bör vårdnadshavarnas önskemål naturligtvis beaktas så långt detta är möjligt. Av 17 kap. 1 § framgår att kommunen skall sträva efter att i stället för förskola erbjuda ett barn familjedaghem, om vårdnadshavarna önskar det. Av 3 § framgår att barn skall erbjudas förskola. Familjedaghem skall dock kunna erbjudas istället för förskola till de barn vars föräldrar hellre önskar den omsorgsformen för sina barn. Kommittén utgår från att kommunerna så långt möjligt tillmötes- går vårdnadshavarnas önskemål. Endast när det inte finns något familjedaghem att tillgå, kan kommunen, trots vårdnadshavarnas önskemål hänvisa barnet till förskola. Bestämmelser om familjedaghem finns i 17 kap. För plats i förskola får en kommun ta ut skäliga avgifter enligt grunder som kommunen bestämmer. Från och med höstterminen det år barnet fyller får avgift tas ut bara för den del av verksamheten som överstiger eller . Paragrafen reglerar en kommuns möjlighet att ta ut avgifter av vårdnadshavarna för de barn som går i kommunens förskola. Frågor om avgifter i enskilda förskolor behandlas i 14 §. Första stycket motsvarar nuvarande 2 a kap. 10 § skollagen. Andra stycket följer beslut om avgiftsfrihet för den allmänna förskolan, vilket träder i kraft . Iförsta stycket anges att kommunen får ta ut skäliga avgifter. Detta innebär att en avgift som visserligen inte är högre än kommunens egna kostnader ändå är otillåten om den inte är skälig. Att avgiften inte får överstiga kommunens självkostnader följer av kommunallagen och behöver inte regleras i skollagen. I denna del utgör regleringen ingen förändring av gällande rätt, utan tillämp- ningen av den nya bestämmelsen blir densamma som . Iandra stycket föreskrivs att 525 timmars förskola som en elev får det år denne fyller alltid skall vara avgiftsfri. Motiven bakom denna avgiftsbefrielse framgår av propositionen om maxtaxa och allmän förskola (prop. 1999/2000:129 s. 21). Nuvarande avgiftsbefrielse för barn som av fysiska, psykiska eller andra skäl anvisats plats i förskola har tagits bort. Kommunerna kan givetvis i sin taxa medge avgiftsbefrielse i det enskilda fallet. En enskild förskola skall vara öppen för alla som enligt 3 § har rätt till förskola, om inte den kommun där skolan är belägen medger undan- tag med hänsyn till skolans särskilda karaktär eller annat följer av andra stycket. Skolan är inte skyldig att ta emot eller ge fortsatt utbildning åt en elev, om det skulle medföra att betydande organisatoriska eller ekonomiska svårigheter uppstår för skolan. Av första stycket framgår kravet på att utbildning som anordnas av en enskild huvudman skall vara öppen för alla som har rätt till motsvarande utbildning i en offentlig förskola. Denna princip bör gälla även för en enskild förskola. Principen har nära samband med de grundläggande demokratiska värderingar som gäller för skol- väsendet. En enskild förskola får t.ex. inte neka att ta emot ett barn med funktionshinder eller särskilt stödbehövande barn. Bestämmelsen ger dock kommunen möjlighet att medge undan- tag från kravet på öppenhet för en enskild förskola, om det är motiverat med hänsyn till skolans särskilda karaktär, t.ex. att en enskild förskola önskar begränsa sin verksamhet till barn som behöver särskilt stöd för sin utveckling. Det kan även vara rimligt att en enskild förskola, liksom , får begränsa sin verksamhet till barn vilkas föräldrar är medlemmar i ett föräldrakooperativ eller till anställdas barn i ett företag. Av andra stycket framgår att en enskild förskola, liksom andra enskilda skolor, inte är skyldig att ta emot eller ge fortsatt utbild- ning till ett visst barn om det skulle medföra betydande organisato- riska eller ekonomiska svårigheter för skolan. Undantagen avser mycket speciella fall och motiveras av den begränsning av kommu- nens bidragsskyldighet som föreslås gälla för vissa särskilt stöd- behövande barn enligt 15 § andra stycket. Dessa bestämmelser finns för både offentliga och enskilda skolor. Om det inte finns plats för alla sökande till en enskild förskola, skall urvalet ske efter grunder som är godkända av den kommun där skolan är belägen. Bestämmelsen är ny för förskolan och motsvaras av en liknande bestämmelse för övriga skolformer där urvalet föreslås ske efter grunder som är godkända av . En skillnad är dock att kommunen, i motsats till , kan medge undantag från öppenheten vad avser inträdesvillkor i enlighet med 12 §. En enskild förskola får ta ut avgifter enligt samma grunder som barnets hemkommun tillämpar i sin förskola. Bestämmelsen är ny för enskild förskola. För varje barn i en enskild förskola lämnas bidrag av hemkommunen. Bidraget skall bestämmas med hänsyn till skolans åtagande och barnets behov efter samma grunder som kommunen tillämpar vid fördelning av resurser till de egna förskolorna. Bidraget minskas i förekommande fall med belopp som skolan får ta ut i avgift enligt 14 §. Kommunens bidragsskyldighet gäller endast i den omfattning som barnet har rätt till förskola enligt 3 §. Har ett barn ett omfattande behov av särskilt stöd är kommunen inte skyldig att lämna bidrag för det särskilda stödet, om ekonomiska svårigheter uppstår för kommu- nen. Kommunen har rätt till insyn i skolans verksamhet. Bestämmelsen är ny för enskild förskola och överensstämmer med de bestämmelser som gäller för övriga skolformer, se 7 kap. 17 § och vad som gäller för mottagande till förskola enligt bestämmel- serna i 3, 4 och 5 §§ i detta kapitel. Utbildningen i förskoleklassen skall stimulera varje barns utveckling och lärande och förbereda dem för fortsatt utbildning. Verksamheten skall utformas så att den främjar allsidiga kontakter och social gemenskap eleverna emellan. Förskoleklassen skall bidra till att ge elever som har ett annat modersmål än svenska tillfälle att utveckla såväl det svenska språket som sitt modersmål. I första styckets första mening anges syftet med utbildningen i förskoleklassen. Regleringen är hämtad från nuvarande 2 b kap. 1 § första stycket skollagen. I första styckets andra mening anges att verksamheten skall utformas så att den främjar allsidiga kontakter och social gemen- skap eleverna emellan. Det görs utifrån utgångspunkten att barn är olika, har olika behov och har alla rätt till en likvärdig utbildning. Därför måste barnen mötas på olika sätt och verksamheten måste således anpassas efter varje elevs förutsättningar. Detta är angeläget för att alla skall ges de bästa förutsättningarna att utvecklas. Denna anpassning får dock inte göras på ett sådant sätt att den leder till att elevernas möjligheter att knyta allsidiga kontakter inskränks. Inte heller elevernas grundläggande rätt att tillhöra en fast grupp, en social gemenskap, får inskränkas annat än om mycket starka skäl motiverar det. Det är ett stort värde mot bakgrund av utbildning- ens fostrande uppgift att elever med olika bakgrund och skilda förutsättningar inte skiljs åt. Andra stycket innehåller förskoleklassens bestämmelse om modersmålsundervisning. En sådan bestämmelse saknas i nuva- rande regleringar. (Jfr kommentaren till motsvarande bestämmelse för förskolan 5 kap. 1 §). Utbildningen i förskoleklassen är avsedd för barn som ännu inte har börjat någon utbildning för fullgörande av skolplikten. Hemkommunen skall informera vårdnadshavarna om verksam- heten och syftet med denna samt verka för att barnen deltar i utbild- ningen. Första stycket motsvarar delvis nuvarande 2 b kap. 2 § första stycket skollagen och anger för vilka verksamheten i förskoleklassen är avsedd. I bestämmelse finns ingen avgränsning nedåt i ålder. Detta hänger samman med att förskoleklassen visserligen normalt förut- setts starta höstterminen det år barnet fyller , men möjlighet finns att börja tidigare. Däremot anges i detta stycke en absolut gräns uppåt för när ett barn kan gå i förskoleklassen. När ett barn börjar en skolform där skolplikten kan fullgöras upphör möjligheten att delta i förskole- klassen. Eftersom förskoleklassen står öppen för alla barn obero- ende av hur de senare skall fortsätta sin skolgång är det av största vikt att undervisningen för varje barn anpassas efter det barnets förutsättningar. Vid tillämpningen av bestämmelsen är det oväsentligt hur det förhåller sig med barnets skolplikt. Genom denna utformning av bestämmelsen uppnås att barn, som visserligen är skolpliktiga men som har medgivits att börja fullgöra skolplikten än den inträdde, faller inom den grupp av barn som förskoleklassen vänder sig till. utesluts barn som visserligen ännu inte har blivit skolpliktiga, men trots detta har börjat i någon av skolformerna för fullgörande av skolplikten. Att ett barn inte kan kombinera förskola och försko- leklass följer av bestämmelserna om förskolan där det sägs att denna står öppen enbart för barn som ännu inte har börjat i förskoleklassen. Väsentligt att framhålla är att det är barnets vård- nadshavare som väljer om barnet skall gå i förskola, förskoleklass eller i grundskola eller motsvarande skolform det år barnet fyller och vårterminen påföljande år. Andra stycket behandlar den informationsskyldighet som varje kommun har gentemot sina invånare angående förskoleklassen. Bestämmelsen motsvarar vad som föreskrivs i 2 b kap. 3 § andra stycket skollagen. Informationsskyldigheten läggs på barnets hemkommun. Detta hänger samman med att ansvaret för att se till att de barn som har rätt till utbildning i förskoleklass föreslås bli kopplad till barnets hemkommun. Barn som är bosatta i landet har rätt till utbildning i förskoleklass från och med höstterminen det år de fyller . Barn får tas emot tidi- gare. Utbildningen i förskoleklassen skall omfatta minst under ett läsår. Paragrafen, som innehåller delar av det som behandlas i 2 b kap. 2 § första och andra styckena skollagen, reglerar rätten till försko- leklass samt förskoleklassens omfattning. Inledningsvis slås fast från vilken tidpunkt alla barn som är bosatta i landet har rätt till plats i förskoleklassen. Rätten till förskoleklass gäller för alla barn i den aktuella åldern, oberoende av hur de senare skall fullgöra sin skolplikt. Det spelar således ingen roll om barnet senare skall börja i , grundsärskolan, specialskolan, sameskolan eller delta i någon sådan utbildning som regleras i 17 kap. i vilken skolplikten också kan fullgöras. Vem som bär ansvaret för att barnet får sin rätt till förskoleklass tillgodosedd behandlas i 5 §. Det är bara barn som är bosatta i landet som med direkt stöd av denna bestämmelse har rätt till förskoleklass. Att vissa andra grup- per vid tillämpningen av bestämmelsen skall jämställas med perso- ner som är bosatta i landet framgår av särskilda bestämmelser 21 kap. 1 §. Ett barn skall även fortsättningsvis kunna tas in i förskoleklassen än när barnets rätt till sådan utbildning inträder. Här rör det sig alltså inte längre om en rätt för barnet utan om en möjlighet till en tidigare start i förskoleklassen om barnets vårdnadshavare önskar det. Paragrafen anger slutligen den minsta omfattning som verksam- heten i förskoleklassen skall ha. Motsvarande föreskrift finns i 2 b kap. 2 § första stycket nuvarande skollag. Den gäller för såväl sådana barn som har rätt till förskoleklass som andra barn som har tagits emot tidigare i förskoleklass. Någon ändring i sak är inte Bestämmelsen reglerar inte hur utbildningen skall fördelas eller struktureras. Detta är en sak för huvudmannen att ta ställning till. Utbildningen i förskoleklassen skall vara avgiftsfri. Förskoleklassen är genom förslaget alltid avgiftsfri. Detta gäller till skillnad från även om den omfattar . Hemkommunen skall svara för att utbildning i förskoleklass kommer till stånd för alla barn i kommunen som önskar utnyttja sin rätt till sådan utbildning. Denna skyldighet skall normalt fullgöras genom att hemkommunen anordnar förskoleklass i den omfattning som krävs för att bereda utbildning för samtliga i kommunen som avses i första stycket. Om det finns särskilda skäl får hemkommunen komma överens med någon annan kommun om att denna i sin förskoleklass skall ta emot barn vars utbildning hemkommunen har att svara för. I första och andra stycket behandlas hemkommunens ansvar för förskoleklassen. Enligt nuvarande regler i 2 b kap. 2 § första stycket skollagen faller ansvaret att se till att de barn som har rätt till förskoleklass också får sådan utbildning på den kommun där barnet vistas. Kommittén föreslår att detta ansvar för förskoleklassen, liksom för förskolan, flyttas över på barnets hemkommun. Vad som avses med begreppet hemkommun framgår av 21 kap. 2 §. Eftersom det i enstaka fall kan förekomma situationer med barn som mer eller mindre varaktigt vistas i en annan kommun än hemkommunen är det nödvändigt att komplettera hemkommunens primära ansvar att tillhandahålla plats i förskoleklass med en möjlighet för barnet att i stället bli mottaget i en annan kommuns förskoleklass. Förslag till en sådan bestämmelse ges i 6 §. Liksom för innebär bestämmelserna att en kommun inte kan neka att i sin offentliga förskolklass ta emot alla barn i kommunen som är berättigade till utbildning i förskoleklass. Kommunen kan således inte hänvisa till enskilda förskoleklasser. Det skall alltid finnas möjlighet att välja en offentlig förskoleklass. Tredje stycket avser att täcka in situationer där de geografiska förhållandena medför att utbildning i en annan kommun leder till betydligt kortare resvägar för eleverna. Det innebär att hemkom- munen avtalar med en annan kommun om att denna i stället för hemkommunen skall svara för de berörda elevernas utbildning. Det rör sig inte om ett entreprenadförhållande eftersom dessa fullt ut blir elever i den andra kommunens offentliga förskola. Om möjligheten att lägga ut förskoleklass på entreprenad finns bestämmelser i 16 kap. 2 §. Ett barn har rätt att bli mottaget i den offentliga förskoleklassen i en annan kommun än den som skall svara för barnets utbildning om, barnet med hänsyn till sina personliga förhållanden har särskilda skäl att få gå i den kommunens förskoleklass. Efter önskemål av vårdnadshavare får en kommun även i annat fall i sin förskoleklass ta emot en elev från en annan kommun. Bestämmelsen i första stycket är ny för förskoleklassen och är hämtad från vad som gäller för med den förändringen att bestämmelsen ändrats från en skyldighet för kommunen att ta emot till en överklagbar rättighet för ett barn att bli mottaget. En omständighet som talar för en likartad reglering är att utbild- ningen i förskoleklass är viktig för barnets utveckling och därför skall alla ha möjlighet att gå i förskoleklass. Ett annat skäl är strävan att integrera förskoleklassen och . Erfarenheten från visar att det kan uppstå situatio- ner där ett barn rent faktiskt vistas längre eller i en annan kommun än hemkommunen. För att ett sådant barn inte skall ställas utan praktiska förutsättningar att utnyttja sin rätt till utbildning måste det finnas en möjlighet att i stället få bli mottaget i en annan kommuns skolväsende. Ett sådant behov kan också uppstå när barnet inte vistas i en annan kommun än hemkommu- nen men familjen kanske bor så till att det är betydligt enklare att ta sig till förskoleklassen i en annan kommun än i hemkommunen. Även föräldrarnas möjligheter att skjutsa barnet till förskoleklassen måste beaktas särskilt, eftersom deltagande i förskoleklass inte ger någon lagenlig rätt till skolskjuts. När det gäller den närmare innebörden av motsvarande bestäm- melse för finns dels motivuttalanden från dess till- komst, dels praxis från . Det finns också tillsynsbeslut som har tagit upp frågan. I propositionen Ny skollag m.m. (1985/86:10 del A s. 99) framhölls att bedöm- ningen av om det föreligger särskilda skäl alltid måste göras med hänsyn till barnets förhållanden. Bedömningen av huruvida det föreligger särskilda skäl eller inte kan i vissa fall bli något annorlunda för förskoleklassen än för . Utöver avsaknaden av rätt till skolskjuts kan barnens lägre ålder och mognad tänkas påverka bedömningen. Möjlighe- terna för vårdnadshavarna att ombesörja transporten måste därför vägas in på ett annat sätt än vad som gäller för . Den nu föreslagna bestämmelsen reglerar således rätten för ett barn att bli mottaget i en annan kommuns förskoleklass. När det gäller inplaceringen på olika skolenheter i den andra kommunen tillämpas 8 §. Detta innebär också att när prövningen görs om det föreligger särskilda skäl eller inte för mottagande i en annan kommun än hemkommunen måste även i vissa situationer möjligheterna till placering på en viss skolenhet beaktas. Ett barn kanske skulle få en mycket enklare resväg till en viss skolenhet i grannkommunen än till någon i hemkommunen. För att det i ett sådant fall skall föreligga särskilda skäl för mottagande i den kommunens förskoleklass måste det också vara sannolikt att barnet kan komma att placeras på den aktuella skolenheten. I denna bedömningen måste också barnets fortsatta skolgång i vägas in. Innan en kommun fattar beslut om att i sin förskoleklass ta emot ett barn från en annan kommun bör kommunen normalt inhämta ett yttrande från barnets hemkommun. I motsvarande bestämmelse för finns i nuvarande reglering en föreskrift om att ett sådant yttrande skall inhämtas.