sou · GQB3100 · 2003-01-01 00:00:00 — Vid insamlingen av uppgifter för statistiska ändamål hänförs torv inte heller till förnybara bränslen utan till formuläret för kol. Inte heller och inkluderar torv i stati- stiken över förnybar energi, enligt uppgifterna från IEA. Från energidirektorat har förklarats att kommissionen betraktar torv som ett fossilt bränsle och varken som förnybart eller biobränsle. Visserligen sker en förnyelse av torv över men alla energislag som anses förnybara återbil- das fortlöpande eller nästan fortlöpande genom naturliga förlopp eller mänsklig aktivitet. Kommissionens ståndpunkt att torv är ett fossilt bränsle framfördes i CEN-arbetet och även om man förstår att torv är viktigt i , och betraktar, enligt företrädaren för energidirektoratet, alla andra EU-länder torv som ett fossilt bränsle. Miljödirektoratet inom kommissionen hänvisar till det interna- tionellt överenskomna systemet inom IPCC för rapportering av växthusgasutsläpp där torvanvändningens utsläpp ska upptas under fossila bränslen. Detta anges som den av den internationella veten- skapen allmänt vedertagna grunden för rapporteringen. Man fram- håller också att problemen med klimatförändringar orsakade av mänsklig påverkan måste lösas inom några decennier och att kolac- kumulation på (såsom när torv förnyas) sker . Från IPCC har bekräftats att torv i Revised IPCC Guide- lines for National Greenhouse Gas Inventories klassificeras som Solid Fossil inom energisektorn. Vidare anges att i avsnittet Land Use Change and Forestry (LUCF) räknas kolbindningen i torvmark inte som kolsänka medan dikning av torvmarker räknas som kolkälla. När det gäller torv och torvmark som kolkälla respektive kolsänka hänvisas till olika undersökningar. Någon direkt grund för klassificeringen fossilt redovisas inte. Inte heller tas frågan om förnybarhet upp explicit. Den har i energipropositionen 2001/02:143 angett att och rådets direktiv /77/EG bör vara vägledande vid avgränsningen av vilka energikällor som ska anses förnybara i samband med införandet av ett system med certifikat för förnybar el. I propositionen anges: En tillämpning av direktivets definition av förnybara energikällor innebär, för svenska förhållanden, att vindkraft, solenergi, geotermisk energi, vattenkraft, vågenergi och biobränslen är sådana icke-fossila energikällor som skall anses vara förnybara. El som produceras genom förbränning av torv ingår däremot inte i direktivets definition av el som produceras med förnybara energikällor. Motsvarande formulering återfinns i departementspromemorian Lag om elcertifikat, Ds 2002:40. Från svenska utredningars syn på klassificeringen av torv kan nämnas att (SOU 1992:30) framfört att torv kunde ses som en förnybar energiresurs på samma sätt som skogsbränslen om utnyttjandet hålls inom ramen för den beräknade årliga nybildningen. (1989) hade dessför- innan hävdat att torv inte kunde ses som förnybar på samma sätt som biomassa eftersom tillväxten av torvmossar är relativt långsam. (SOU 1997:11) konstaterade att frågan huruvida torv ska betraktas som ett fossilt bränsle och därmed belastas med koldioxidskatt har varit föremål för diskussion . Utredningen intog ståndpunkten att det finns starka skäl att klassa torv som ett fossilt bränsle. Bidraget till växthuseffekten är enligt utredningen i stort jämförbart med olja. Man diskuterar ett stegvis införande av koldioxid- och energiskatt på torv. I sina förslag konstaterar dock utredningen att torv är ett inhemskt bränsle och att det därför är önskvärt att torven är konkurrens- kraftig mot olja och kol. bör torven inte konkurrera ut biobränslen. Beskattningen bör ta hänsyn till detta, heter det. Det kan slutligen nämnas, att den finska regeringen – mot bak- grund bl.a. av en vetenskaplig rapport7 – i sin klimatstrategi8 klas- sificerar torven som ett långsamt förnybart biomassabränsle och anger att man avser agera för att torven i internationell statistisk praxis ska lösgöras från kategorin fossila bränslen och utgöra en egen kategori. Man vill också att torven ska ställas utanför de direktiv som gäller energibeskattningen inom EU och omfattas av den nationella beslutanderätten. Sammanfattningsvis kan konstateras att i flertalet internationella energisammanhang förefaller torven betraktas som eller likställas med fossila bränslen eller i vart fall inte explicit inräknas bland för- nybara bränslen eller biobränslen. Någon egentlig precisering av grunderna för detta har inte kunnat återfinnas. Tidsmässigt och med hänsyn till bildningssätt kan torv inte likställas med fossil i geologisk mening. Förnybarhet och varaktighet är begrepp som i stor utsträckning beror av vilken tidsrymd som anses relevant. En kontinuerlig nybildning av torv sker i våtmarker. 5.2Jämförelser mellan torv och alternativa bränslen Underlag till detta avsnitt finns bl.a. i bilaga 2 och 3. Jämförelser mellan olika bränslen kan – såsom framgår av utred- ningens direktiv – ske utifrån många olika aspekter och egenskaper, såsom utvinningens och användningens miljöpåverkan, energikäl- lans varaktighet och tillgänglighet i landet, ekonomiska, sociala och tekniska förhållanden. 7Crill m.fl. , , Studies and Reports 10/2000. 8Handels- och publikationer 3/2001 I fjärrvärme- och kraftvärmeverk är torv ett bland flera bränsleal- ternativ. Ett flertal olika faktorer kan påverka valet mellan olika bränslen och kombinationer av bränslen, såsom teknik, ekonomi, miljökonsekvenser, leveranstrygghet, regelverk (se kap. 3). De främsta alternativa bränslena till torv i befintliga eller nya anläggningar är: oförädlade skogsbränslen (avverkningsrester, sågspån, bark) förädlade skogsbränslen (träpellets, briketter, pulver) andra trädbränslen, främst returflis (s.k. RT-flis av utsorterade träfraktioner) I befintliga anläggningar varierar förutsättningarna för utbyte mel- lan olika bränslen. I en del fall kan t.ex. utbyte mellan olika fast- bränslen ske utan större ändringar. I andra fall kan ombyggnader ske som möjliggör användning av flera bränslen. När nybyggnad av anläggningar sker är valmöjligheterna större. Användning av exem- pelvis naturgas kräver dock särskild infrastruktur som endast är tillgänglig i en liten del av landet och fördelarna med användning av gas kan endast utnyttjas med specifik utrustning med mycket begränsade möjligheter till alternativa bränslen. Vid jämförelse mellan olika bränslen är ett stort antal parametrar av intresse. Dessa berör bränslenas energiinnehåll, hanteringsegenska- per samt deras kemiska sammansättning. har ett energiinnehåll, räknat som kalorimetriskt värme- värde på torr torvsubstans, som är högre än motsvarande för de flesta biobränslen, men lägre än för kol och olja. Uttryckt som megajoule (MJ) per kg torrsubstans är följande värden repre- sentativa:9 Skillnaden per viktenhet bränsle förstärks genom att torv och oför- ädlade biobränslen innehåller vatten i varierande mängd (30–) så att energiinnehållet i själva bränslet kan vara ca 10 MJ/kg fuktigt bränsle. Detta har praktisk betydelse främst vid lastbilstransporter; en tankbil kan lasta eldningsolja motsvarande ca , vilket med t.ex. frästorv eller flis kräver tre till fyra bilar. Med för- ädlade bränslen som pellets och briketter minskar skillnaden till en faktor ca 2 som en följd av att vatteninnehållet torkas bort och bränslesubstansen komprimeras. Därför är torv eller trädbränslen jämfört med olja mer kostsamt att transportera på landsväg och kräver större insats av drivmedel per enhet energi som transporte- ras. i ett helhetsperspektiv från utvinning till slutligt nyttig- görande av energin är dock såväl torv som trädbränslen energi- effektiva. Den totala energiåtgången för utvinning och transport är mindre än motsvarande för utvinning, transport och behandling av olja eller stenkol. Frästorv innehåller liksom flis ca per kubik- meter. Detta innebär att det åtgår flis eller torv för att ersätta en kubikmeter olja. I utrustning som är dimensionerad för att hantera t.ex. torv innebär dock detta inga större problem. De dyra komponenterna i t.ex. ett kraftvärmeverk är till stor del desamma oavsett vilket fastbränsle som används. Lagringen av torv till vintersäsongen sker i allmänhet i stackar invid torvmossen och den stora volymen är i detta sammanhang inget problem. 9 Ds I 1978:9, Energitillförsel – grunder och typexempel Beträffande den kemiska sammansättningen så är innehållet av svavel, kväve, askbildande ämnen samt tungmetaller m.m. av bety- delse. En jämförelse av innehåll av dessa ämnen i olika bränslen återges i följande tabell. Relativ jämförelse av innehåll av några tungmetaller, innehåll i bränsle angivet i µg/MJ i bränsle Källa: Ds 2000:73 och Svavelinnehållet i torv varierar mycket men är i allmänhet 100–/MJ, dvs. motsvarande olja med 0,4–0,svavel och upp emot 5 gånger högre än i biobränsle. Stenkol har högre svavel- halt medan naturgas och modern lätt eldningsolja är helt rena från svavel. Kväveinnehållet i torv är högre än i biobränsle. Askhalten för torv kan variera inom vida gränser men är i all- mänhet mindre än för kol och större än för trädbränslen. innehåller i allmänhet inte andra tungmetaller eller högre halter än de alternativa fastbränslena kol och trädbränsle men högre halter än olja och naturgas. Vissa torvfyndigheter innehåller höga till mycket höga halter av uran. Detta hanteras genom att man undviker att utvinna torv med förhöjd uranhalt. Vid förbränning av bränslen sker olika typer av utsläpp beroende på bränslets innehåll och förbränningsanläggningens utformning Det handlar om dels utsläpp till luft (såsom koldioxid, svaveldioxid, kväveoxid, stoft), dels utsläpp till vatten (vid rökgaskondensering) samt dels kvarstående restpro- dukter. Studier av växthusgasutsläpp från användning av torv jämfört med andra bränslen presenteras i särskilt avsnitt nedan. Flera av de större förbränningsanläggningarna har relativt om- fattande rökgasrening för att minska utsläppen av svavel, stoft och kväveoxider från de olika bränslen som används. Vid modern stoft- rening avskiljs vidare tungmetaller, med undantag av kvicksilver, från rökgaserna så att inga bränslen ger upphov till några betydande sådana emissioner till luft. Tungmetallerna återfinnes i torvaskan, som generellt inte har högre halter av dessa ämnen än ren träaska. Liksom träaska innehåller torvaska växtnäringsämnena kalium, magnesium och kalcium och torvaska kan fungera som mineralgöd- sel och leda till förbättrad skogstillväxt när den tillförs näringsfattig beskogad torvmark. Det finns ingen kommersiellt gångbar teknik för rening av koldioxidutsläpp från förbränningsanlägg- ningar. Utsläppen av svavel och kväveoxider från förbränning av torv är i flera befintliga anläggningar högre än från andra fasta bränslen men oftast lägre än från tung eldningsolja. Nyare, större anläggningar använder dock reningsteknik som gör att utsläppsnivåerna från förbränning av torv kan bli likvärdiga med dem som råder för trädbränsle. För övriga utsläpp till luft är skillnaderna mellan torv och övriga fasta bränslen inte påfallande. Vid förbränning bildas restprodukter, främst i askinnehållet i bränslen. Förbränning av torv ger mer aska än förbränning av träd- bränslen, men betydligt mindre aska än om samma energimängd skulle utvinnas ur kol. Askmängden i sig är emellertid ett dåligt mått på såväl kostnader som miljöbelastning kopplad till askan. Torvens aska är för förbränningsutrustningen generellt skonsam genom att den har hög smältpunkt och inte bidrar till beläggningar och högtemperaturkorrosion på samma sätt som aska av träd- bränslen (se vidare nedan om sameldning). Restprodukterna deponeras i de flesta fall. Arbete och studier pågår dock för att möjliggöra användning av aska som växtnäring i skog eller på myrmark i den mån önskad kvalitet på askan kan upp- rätthållas. Det gäller framför allt aska från sameldning av torv och skogsbränsle. Även försök med användning av askan som vägbygg- nadsmaterial pågår. I de fall rökgaskondensering används i anläggningar, vilket kan förekomma vid förbränning av fuktiga bränslen eller naturgas, måste rening av kondensvattnet ske före utsläpp till recipient. De växthusgaser som är aktuella i samband med torvmarker och deras utnyttjande är koldioxid (CO2), metan (CH4) och lustgas (N2O). Kol i form av koldioxid tas upp av växter genom fotosynte- sen och avges genom växtens andning och döda växters nedbryt- ning. Metan bildas vid jäsningsprocesser i organiskt material under syrebrist såsom i odränerad blöt torvmark. Lustgas bildas vid kväveomsättning i marker med partiell syrebrist och gynnas av god kvävetillgång. I bilaga 3 finns en sammanställning av studier av torvutvinningens effekter rörande växthusgaser, omfattande en bedömning av gene- raliserbarheten i befintlig vetenskaplig dokumentation avseende avgång av växthusgaser från olika typer av myrar, orörda och påverkade/nyttjade effekter på växthusgasbalansen av utvinning av torv (exklusive för- bränning) betydelsen av alternativa metoder för efterbehandling av torvtäk- ter för de totala växthusgasutsläppen vid torvutvinning. Av denna sammanställning framgår sammanfattningsvis följande. Torvmarker påverkar atmosfärens innehåll av växthusgaser genom en kombination av inbindning och avgång av berörda gaser. Orörda torvmarker tar sammantaget upp mer kol i form av kol- dioxid än vad de avger. Historiskt har de ackumulerat kol med i medeltal C per m2 och år med en betydande variation på mel- lan 2 och C per m2 och år beroende på myrtyp. Näringsfat- tiga nederbördsberoende torvmarker har i regel en snabbare acku- muleringshastighet än näringsrika grundvattenberoende marker. Den nuvarande kolackumuleringen är dock sannolikt i många fall betydligt mindre än den historiska även om upplagringen kan vari- era beroende på väderleken. Det kan röra sig om en nettoackumulering på mellan 5 och kol per m2 och år. Vad gäller metan sker en betydande avgång från orörda myrar. I medeltal beräknas öppna myrar avge metan per m2 och år. Detta motsvarar räknat som växthuseffekt CO2 (GWP- korrigerat) vilket i sin tur motsvarar kol. Avgången är störst i näringsrika myrar av starrtyp och mindre i näringsfattiga mossar. Avgången av lustgas från orörda torvmarker anses försumbar. Slutsatsen utifrån de studerade källorna blir enligt bilaga 3 att orörda, blöta och ej skogbevuxna torvmarker netto- utsläpper växthusgaser på grund av metanavgång. Skillnaderna mellan olika typer av torvmarker är dock betydande. Historiskt antas utsläppen ha varit något lägre på grund av större upptag av koldioxid. Vid dränering av en myr reduceras metanavgången medan utflödet av koldioxid ökar. Även växthusgasflöden från dikade skogbevuxna torvmarker har analyserats i . Flödena i en sådan process ändras starkt över tiden och varierar också med markernas bördighet. Genom torv- nedbrytning sker, främst genom ökad koldioxidavgång, en beräk- nad nettoavgång av kol på mellan 100 och C per m2 och år (medelvärde C per m2 och år) efter de första årens snabbare avgång efter dikningen. Lägre värden gäller för mossar och högre för kärr. Med hänsyn tagen till skogtillväxten och dess kolupptag beräknas nettoavgången av koldioxid för hela ekosystemet mot- svara 50 till kol per m2 och år. Den kolsänka skogsetable- ringen innebär reduceras dock i ett långsiktigt perspektiv då kol- innehållet i skogsbiomassan kommer att vara oförändrat. På lång sikt kan den årliga nettoavgången av koldioxid uppskattas till 80– C per m2. Dessutom kan biomassa användas till att reducera användningen av fossila bränslen, vilket ger en varaktig reduktion av utsläppen. Nettoeffekten av samtliga växthusgasflöden från dikad skogbe- vuxen torvmark, omräknat till koldioxidekvivalenter, beräknas till i genomsnitt motsvarande 110–CO2-C per m2 och år till 50 efter dikningen, med en höjning till 140–C per m2 och år fram till . Därefter beräknas en sänkning. När det gäller jordbruksmark på dikad torvmark konstateras att där sker en betydande bortodling som innebär större växthusgasav- gång än vid skogsodling på torvmark. I den mån tidigare jord- bruksmarker på torvmark nyttjas som torvtäkt torde detta vara en fördel från utsläppssynpunkt. Många odlade torvjordar (organo- gena jordar) är dock alltför tunna för att kunna nyttjas för torvtäkt. Torvmarker där ofullständig utvinning av torv skett bedöms som allvarliga från utsläppssynpunkt. En fortsatt torvtäkt kan förbättra situationen i sådana fall. för bearbetning av en torvtäkt sker till en början dränering och borttagning av vegetation, vilket på orörda torvmar- ker medför en betydande ökning av växthusgasavgången. Generellt sett ökar avgången av koldioxid och dikväveoxid medan metanavgången minskar. Utsläpp från arbetsmaskiner tillkommer. Hur återställningen/efterbehandlingen efter avslutad täkt sker och hur omgivande torvmarker behandlas har dock stor betydelse för de samlade utsläppen på lång sikt. Efterbehandling genom skogsodling eller genom återställning av våtmark innebär att myren på nytt blir en kolsänka. Kvarlämnad torv i täkten motverkar delvis denna positiva effekt i de fall då marken beskogas. Utvinning av torv från redan dränerade marker ger mindre effekter på växthus- gasavgången . Huvudslutsatserna i bilaga 3 av den gjorda redovisningen rörande effekten på växthusgasutsläpp vid utvinning av torv från olika torvmarker blir sammanfattningsvis: Såväl orörda myrar som dränerade torvmarker med skog eller jord- bruk nettoutsläpper växthusgaser i en betydande mängd sett i ett nationellt perspektiv. Dikning av myrmark med åtföljande skogsplantering är ett ur växthusgassynpunkt dåligt handlingsalternativ. Både orörda myrar och torvmark under skog eller jordbruk kan användas strategiskt för täkt av energitorv med positiv effekt för nettoemissioner från mark och markanvändning. Bland de orörda myrarna är de näringsrika att föredra. Efterbehandlingen är viktig. Redan dränerad torvmark bör prioriteras från utvinnings- synpunkt. I sammanställningen i bilaga 3 redovisas också olika efterbe- handlingsmetoder från utsläppssynpunkt. Skogsodling efter utvinning på en orörd myr kan innebära att en källa för växthusgaser ersätts av en sänka. Utbrytningen av torven bör dock vara så fullständig som möjligt både på djupet och i sidled för att undvika koldioxidavgång från kvarvarande torv. med beskogning är gynnsammast i och på bördig mark som ger högst kolinbindning. Återvätning och återställning av torvmark innebär initialt en årlig nettoinbindning av kol. På avtar emellertid inbindningen och myren kan återgå till att bli en nettokälla för växthusgaser enligt vad som gäller för orörda myrar. Återvätningen gör emeller- tid att utsläppen av koldioxid från omgivande torvmarker som på- verkats av dräneringen minskar. En sådan återställning kan vara sär- skilt befogad i lägen där man utgått från en orörd myr. Återställ- ning till myr ger också förutsättningar för förnyad torvtillväxt på platsen i fråga. Efterbehandling i form av bildande av öppen vattenyta bedöms vara i huvudsak neutral från utsläppssynpunkt, i vart fall om utbrytning skett ner till mineraljordytan. Studier av växthusgasutsläpp från förbränning av olika bränslen har som nämnts inte närmare värderats i den ovan relaterade samman- ställning som gjorts i bilaga 3. Användning av fossila bränslen, såsom kol, olja och naturgas, genererar liksom torv utsläpp av växthusgaser och ger även upphov till utsläpp av försurande ämnen och andra luftföroreningar. Vid framtagning av svensk utsläppsstatistik avseende växthusga- ser samt vid rapportering till klimatkonventionen används de av IPCC angivna emissionsfaktorerna för förbränning enligt nedan. Dessutom finns emissionsfaktorer för utsläpp av metan och di- kväveoxid från förbränning. 10 Emissionsfaktorn baseras på effektivt värmevärde hos tillfört bränsle vilket innebär att kondensationsvärmen i bränslets innehåll av fukt inte inkluderas. Torra bränslen får därför en något lägre emissionsfaktor än fuktiga. Utsläppsfaktorer för koldioxid från förbränning av några olika bränslen (enligt IPCC 1996, resp. för naturgas Ds 2000:73) Koldioxid, g CO2/MJ bränsle Olja, eldningsolja 2-5 Utsläppen av koldioxid från förbränning av torv är, beräknade med dessa emissionsfaktorer, högre än från kol, olja och naturgas. Det bör dock noteras att förändringar av utsläpp från torvmark i sam- band med ändrad markanvändning vid utvinning av torv inte är inräknade i emissionsfaktorerna från förbränning. Växthusgasflö- den orsakade av bränsleutvinning och förändrad markanvändning ska redovisas separerat från förbränning. Riktlinjer för beräkning av avgång av växthusgaser från torvmark saknas ännu och har liksom flertalet andra länder inte redovisat utsläppssiffror för torvmark. Arbete med att ta fram riktlinjer pågår inom IPCC. Enligt tidsplanen ska dessa finnas framme för att beslutas vid det nionde partsmötet . IPCC rekommenderar generellt att nationella emissionsfaktorer används när tillförlitliga sådana finns och det finns således inget hinder för att använda andra värden. Utsläppen från GROT (grenar och toppar) brukar anges till ca CO2/MJ. Utsläppen vid förbränning är således tämligen lika för torv och biobränslen. Till skillnad från torv räknas utsläppen av koldioxid från biobränslen inte in i den nationella utsläppsstatistiken och rapporteras inte till klimatkonventionen, eftersom utsläppen av koldioxid från biobränslen, som har en betydligt kortare omsättningstid än torv, anses motsvaras av kolbindningen i växande biomassa och av den koldioxid som skulle ha avgetts vid naturlig nedbrytning om biomassan inte förbränts. Samlad inverkan på växthusgasutsläpp Torvanvändningens samlade inverkan på utsläpp av växthusgaser och jämförelser med andra bränslen har främst studerats i har fyra mer omfattande svenska synteser av torvens växthusegenskaper jämfört med andra bränslen publicerats.11 I samtliga dessa studier har man analyserat den samlade effekten av de flöden av koldioxid, metan och dikväveoxid till och från atmosfären som uppstår vid användning av energitorv. Alla faser i torvutnyttjandet – från opåverkad myr via dränering, torvutvinning och förbränning av torven till efterbehandling av myren – ingår i studierna. Torvutvinning från andra typer av torvmark än myr ingår inte i studierna. Jämförelsen med andra bränslen har skett genom att analysera den samlade effekten av att använda en given mängd energi av varje energislag, och resultaten har uttryckts som den potentiella effekten på jordens strålningsbalans i olika tidsperspek- tiv. Detta uttrycks i form av ett modifierat GWP-begrepp eller som "radiative forcing" som tar hänsyn till när i tiden utsläpp eller upp- tag av växthusgaser sker, av växthusgasernas relativa styrka och av deras uppehållstid i atmosfären. De svenska studierna avser olika typfall, men de repre- senterar myrar som med tanke på myrtyp, läge i landet och efter- behandling kan tänkas bli föremål för torvtäkt. har ingen samlad nationell bedömning av den hittillsvarande torvbrytningens klimateffekter på nationell nivå genomförts. kan resultaten från de nämnda studierna få sådan användning, men de kan också användas som underlag för att reducera växthusgasutsläppen genom lämpligt val av myrar, utvinningsteknik och efterbehand- ling. Det krävs tillgång till en stor mängd data för att kvantifiera alla växthusgasflöden under en torvtäkts alla skeden. Resultaten varie- rar inom ganska vida gränser, beroende på skilda värden på ingå- ende faktorer i olika fall. Dessa skiljaktigheter beror i sin tur på att det finns en naturlig variation mellan olika myrar. Dessutom är det svårt att ange effekterna av en enskild torvtäkt utan mätprogram. Kunskapen har dock förbättrats , vilket lett till en förhållandevis god samstämmighet mellan undersökningarna vad gäller metanavgång från den orörda myren, växthusgasflöden under 11 , H. & , B., 1994. Impact on the greenhouse effect of peat mining and combustion. & Klemedtsson, L., 1996.