sou · GQB388 · 2003-01-01 00:00:00 — Regeringen kan för det första belysa åtminsto- ne vissa sidor av det allmännas verksamhet i och för kontroll över ur här anförda synpunk- ter opålitliga personer. För det andra kan re- geringen klargöra vilka riktlinjer, den anser vara naturligt att företagsledningen vid offent- liga och enskilda företag, som beröras av dessa problem, intager i fråga om nyrekrytering och förflyttning av anställda. ... För det tredje in- ställer sig frågan, huruvida de för säkerhetspo- lisen tillgängliga upplysningarna om opålitliga personer utnyttjas vid övervakningen av sådana element inom försvaret i den utsträckning, som är förenlig med garantier mot missbruk. För det fjärde vore det av värde att veta, huru- vida regeringen känner sig fast övertygad att säkerhetspolisens nuvarande organisation och omfattning är tillräcklig och möjligheterna till nyrekrytering inom densamma tillfredsställan- de.94 För regeringen var Ohlins frågor obekväma. Vissa övervakningsåt- gärder som efterfrågade ingick i det hemliga personalkon- trollsystem som regeringen beslutat om och flera stats- råd höll säkert med honom om att övervakningen kunde skärpas. var regeringen ytterst ovillig att diskutera personalkon- trollen i offentliga sammanhang. Detta kan åskådliggöras med hjälp av material som belyser hur Ohlins interpellation hanterades in- ternt inom regeringen. Ohlins frågor föranledde regeringen att inhämta uppgifter från säkerhetspolisen dels om den pågående handläggningen av perso- nalkontrollen, dels om hur långt kartläggningsarbetet av kommu- nisternas verksamhet fortskridit. lämnade polis- intendent vid säkerhetspolisen i besked till statssekreterare vid . Hasselrot kunde då meddela att några färdiga resultat av kartlägg- 94 Interpellation av () i andra kammare den 15/4 1950 nr 13, s. 27. Politisk övervakning och personalkontroll 1945-1969 ningen av de svenska kommunisterna - som bedrivits med all den skyndsamhet som omständigheterna tillåtit och på allvar kommit i gång - ännu inte kunde redovisas. Av en sammanräk- ning av preliminära resultat från och 17 av Sveri- ges totalt 24 län framgick att antalet vid tredje roteln i registrerade kommunister uppgick till 16 000. I denna siffra ingick dock inte Norrbottenkommunisterna då Luleåpolisen ännu inte skickat in sina lokala registreringar. Hasselrot redogjorde också för omfattningen av säkerhetspolisens medverkan i olika myndigheters personalkontroll. hade försvarsstaben begärt registerundersökning av totalt 103 215 personer varav 277 stycken var registrerade som kommunister av säkerhetspolisen. Beträffande några av dessa kunde uppgifterna inte lämnas ut enligt gällande per- sonalkontrollbestämmelser. Totalt hade uppgifter om 232 personer lämnats till försvarsstaben. Från UD hade begärts registerslagning av 69 personer varav ingen fanns registrerad som kommunist hos säkerhetspolisen. Vid personalkontroll, som omfattat 745 personer, hade uppgifter om 25 kommunister utläm- nats. I ett fall som betecknades tveksamt hade inga uppgifter lämnats ut. Med tanke på Ohlins särskilda intresse för skyddet mot sabotage vid industrier och anläggningar med betydelse för försva- ret och folkförsörjningen beklagade att säkerhetspolisen ännu inte kunde presentera någon mer detaljerad kartläggning av förekomsten av kommunister vid industrierna. Det insamlade materialet har av arbetstekniska skäl icke hunnit göras till föremål för en sådan bearbetning, att sortering efter arbetsplatser kunnat genomföras. En specialregistrering av detta slag kan givetvis aldrig fullföljas annat än beträffande de allra viktigaste företagen, då rörligheten på arbetsmarknaden gör uppgiften synnerligen tungarbetad och förutsätter ett väl utvecklat rapportsystem.95 Hasselrot framhöll emellertid att säkerhetspolisen i , , och hade uppnått goda resultat med hjälp av sina kontakter med industrierna. 95 VPM av till statssekreterare den 25/4 1950. Sp 3:s arkiv, S nr 175/50. Politisk övervakning och personalkontroll 1945-1969 kunde han redovisa antalet kommunister vid 13 företag i Stock- holm.96 Slutligen redogjorde Hasselrot för ett antal exempel på aktuella fall av intresse för bedömande av det spörsmål, som tagits upp i in- terpellationen. Dessa exempel berörde kommunister som inneha- de känsliga befattningar vid viktiga industrier. Från telegrafverket i hade det rapporterats att två av de främsta kommu- nisterna inom verket tilldelats arbeten av hemlig natur och vid en biokemisk industri fanns det tre kommunister som innehade öm- tåliga befattningar av betydelse för läkemedelsförsörjningen. Även rapporterades ha kommunister anställda på känsliga poster. Även om Hasselrot inte kunde rapportera något fall av kommunis- tiskt sabotage nämnde han att man misstänkte sabotage vid de La- vals ångturbin och . Vidare uppgav han att en person som under kriget av politiska skäl vid saboterade viss till- verkning nu var anställd vid LM mätinstrument.97 Innehållet i denna grundliga genomgång av säkerhetspolisens kommunistinventering, personalkontrollen och aktuella fall av misstänkt sabotage var enligt regeringen föga lämpat för offentlig diskussion i en interpellationsdebatt i . Regeringens för- hoppning var istället att skulle låta sig nöja med att bli in- formerad om kommunistbekämpningen och personalkontrollen vid ett partiledarmöte. - efter att den ännu obesvarade interpellationen presenterats för - in- formerades de borgerliga partiledarna i saken av . Dagen därpå kommenterades mötet av i dagboken: Låtit redogöra för , och om våra åtgärder mot kommunisterna. Nyttigt och förbluffande stor förståelse. anslöt sig helt till vår linje att man inte bör babbla offentligt om dessa ting.98 96Hasselrots sammanställning omfattade följande företag (siffrorna anger dels antal anställ- da, dels antalet personer som betraktades som kommunister (inom parentes)). AEG 300 (39), ASEA 300 (41), Arenco 600 (96), 1500 (176), Ekensbergs varv 370 (42), varv 500 (93), Hammarbyverken 220 (83), El. 698 (132), Sthlms El verk 1800 (153), Sthlms 700 (94), Sthlms spårv. 7000 (575), Tanto sockerbruk 240 (78) och Örlogsvarvet 400 (69). För resultaten från andra städer se akt 5:770, löpnr 5. 97VPM av till statssekreterare den 25/4 1950. Sp 3:s arkiv, S nr 175/50. 98Tage den 11/5 1950. Utgivna av (2001). Politisk övervakning och personalkontroll 1945-1969 Regeringen hade således fått medhåll av högerledaren om att de vidtagna åtgärderna mot kommunisterna inte kunde of- fentliggöras. var emellertid inte benägen att vika från sin åsikt om att saken skulle vara föremål för öppen diskussion. Efter ett annat informellt samtal om interpellationen noterade följande i dagboken: vägrar att acceptera tanken att icke före- komsten av personalkontroll får diskuteras. Får man inte ta upp det, kan ju ingenting sä- gas.99 Inom regeringen fördes ingående diskussioner om vad som kunde anses tillåtligt i kampen mot kommunisterna och vilka bekämp- ningsmetoder som kunde diskuteras offentligt. Vid en allmän be- redning bestämdes riktlinjerna för interpellations- svaret och för vad som kunde sägas i den efterföljande debatten. I utrikesminister återfinns en informativ skildring av det som diskuterats av statsminister , socialminister , jordbruksminister , finansminister , försvarsminis- ter , konsultativa statsrådet och dagboksförfattaren. beredning om svar på Ohlins interpellation ang. kommunisterna. Om själva svarets innehåll - det refererades i korthet - blev ingen debatt. Men E. ville höra vad vi an- såg han borde svara under en följande interpel- lationsdebatt, då kunde väntas ställa di- rekta frågor. Enighet om att, om frågor ställdes ang. listor på kommunister, borde vägra att svara. Om telefon- o brevcensur borde svaras med hänvisning till lagen, som ger mkt begrän- sade befogenheter o endast vid misstanke för bestämda brott.100 Att inte skulle beröra registreringen av kommunister i de- batten var således statsråden överens om. De var också överens om 99Tage den 23/5 1950. Utgivna av (2001). 100Östen den 19/5 1950. Utgivna genom (2002). Politisk övervakning och personalkontroll 1945-1969 att frågan om säkerhetspolisens möjligheter till brev- och telefon- kontroll skulle besvaras med en redogörelse för gällande lag. I and- ra frågor var det svårare att komma överens. Däremot olika meningar om vad som borde sägas ang. kommunister i hemvärnet, på ar- betsplatser av ömtålig karaktär, om arbetsför- medlings rätt att tillhandahålla uppgifter om kommunistisk partitillhörighet, om avlägsnan- de av kommunister från vissa arbetsområden. avrådde bestämt från att sanktionera arbetsförmedlingens politisering o var överhu- vud emot att införa angiveri och bojkott av kommunister på arbetsplatserna. Jag instämde i huvudsak med , likaså Sträng. ville det skulle ges klart besked att kommunister ej tolererades i hemvärnet o var även i andra hän- seenden mer benägen än att - av tak- tiska skäl, med hänsyn till stämningar inom arbetarnas led - ge kraftiga stridssignaler. Han tycktes inte avvisa att arbetsförmedlingen in- kopplades. Lingman framhöll, liksom jag, att avskedande av kommunister från ömtåliga platser vid uppkommande ar- betsbrist kunde komma i konflikt med kollek- tivavtalen. föreföll uppfattning- arna närma sig varandra. Jag underströk att betr. hemvärnet de nuvarande bestämmelserna om pålitlighet o medborgarsinne redan i praktiken medfört att medlemskap i kommu- presumerades vara en brist i nämnda kvalifikationer o att man borde hålla sig härtill.101 Enligt var försvarsminister och finansminis- tern beredda att gå längst när det gällde att gå till klart och öppet angrepp mot kommunisterna. Så även i frågan om vilka samhälleliga resurser som skulle tas i anspråk i kommunistbe- kämpningen. En mer försiktig linje förespråkades av , Sträng Politisk övervakning och personalkontroll 1945-1969 och Undén.102 De tre sistnämnda tog uppenbarligen avstånd från idéerna om att man öppet skulle sanktionera att arbetsförmedling- arna skulle användas som en resurs för att kontrollera och övervaka kommunisterna.103 Meningsskiljaktigheterna tycks främst ha handlat om frågan om i vilken mån regeringen - inte minst med tanke på det stundande va- let - kunde blåsa till öppen strid mot kommunister- na.104 Att det dåvarande konsultativa statsrådet lik- som och förespråkade en mer öppen strid framgår av . ville, att vi skulle göra en jät- teaktion mot kommunisterna. Har inte hem- liga polisen något att komma med omkring 15/8. Möjligt att han kan ha rätt partitaktiskt, men ändå skrämmande att höra honom.105 När besvarade Ohlins interpellation yp- pade han ingenting om hur övervakningsverksamheten var upp- byggd eller dess praktiska tillämpning. Han konstaterade endast att han i motsats till ansåg det vara ytterst betänkligt att lägga stora delar av vår arbetsmarknad under polisiär kontroll. sade han sig anse det olämpligt att offentligt diskutera den verksamhet som bedrevs av de organ, vilkas uppgift är att hindra och uppdaga mot vår inre och yttre säkerhet riktad sabota- ge- och spioneriverksamhet.106 102Den beskrev beredningen på följande sätt i sin dagbok: Oh- lins kommunistinterpellation: En lång debatt där och hävdade att vi ingenting skulle säja, inte ens om vår uppfattning om kommunisternas deltagande i hemvärnet. , , hävdade motsatt uppfattning liksom och sannolikt . Debatten borde ha upptagits, då den otvivelaktigt hade sina poänger. var mera tveksam . Utgivna av (2001)). 103I träffades en överenskommelse mellan statspolisintendenten och arbets- marknadsstyrelsen om att arbetsförmedlingarna skulle lämna ut uppgifter till säkerhetspoli- sen (HSC nr 228/62. 104Att det var partitaktiska motiv som drev tycks varit övertygad om. Dagen före interpellationsdebatten antecknade han att han hade bråttom för att förbereda sig till den stora kommunistdebatten som provocerat genom sin idiotiska interpellation och efter debatten konstaterade han nöjt att den småfinurliga partitaktiker som satt det hela i scen, , blev grymt lurad på konfekten. (den 27/5 och 28/5 1950. Utgivna av (2001)). 105Tage den 24/5 1950. Utgivna av (2001). 106Protokoll från andra kammare den 27/5 1950 nr 23 s. 106-107. Politisk övervakning och personalkontroll 1945-1969 Ingenting av säkerhetspolisens verksamhet som Hasselrot in- formerat om redovisades i debatten. Av in- tresse i sammanhanget är att därmed valde samma taktik som praktiserats vid besvarandet av Ohlins interpellation om kommunisternas representation i de kommunala nämn- derna. Då hade inför interpellationssvaret in- hämtat information från statspolisintendenten om i vilken mån po- lisnämndens ordförande i , kommunisten , i realiteten hade insyn i statspolisens tredje rotels verksamhet. Stats- polisintendent hade då försäkrat att kunde hållas på betryggande avstånd från verksamheten. Sådant tidsläget nu är torde man kunna säga att -därest en kommunist har säte i polisnämnden -två viktiga grupper av ärenden helt komma att undandragas polisnämndens handläggning. Jag syftar på säkerhetsåtgärder mot yttre eller inre kupp samt spörsmål i samband med de landsskadliga brottens bekämpande.107 Eftersom säkerhetspolisens planering av kuppberedskapen i viss mån var beroende av kommunala resurser hade man anordnat sär- skilda arrangemang kring beslutsfattandet i denna fråga. Det är givet att man på sätt och vis på smussel- vägar delvis kunna nå sina syften. I en annan nämnd (ej polisnämnd) där en kommunist har säte, lära vissa mera allvarliga frågor först be- handlas internt inför ordföranden och nämn- dens icke kommunistiska ledamöter. När den överläggningen är klar föredrages ärendet inför nämnden i sin helhet, därvid frågan skiftat namn och blivit ett rent rutinärende.108 Dessa manipulationer av den kommunala beslutsgången kunde na- turligtvis inte diskuteras i . Där deklarerade istället att kommunisterna skulle försvagas med demokratiska me- del genom öppna argument i den politiska debatten. 107PM till Herr statssekreteraren angående polisnämnd. av G den 2/5 1949. Sp 3:s arkiv, S nr 170/49. Politisk övervakning och personalkontroll 1945-1969 beslöt regeringen att några av de frågor som diskuterats skulle bli föremål för utredning. fick i uppdrag att utreda formerna för utökade möjligheter för polisen att använda tvångsmedel för spioneri- och sabotage- brott och uppdrogs åt Hasselrot att undersöka möjlig- heterna att utföra personalkontroll vid privata vaktbolag.109 I de- cember 1950 utökades dessutom personalkontrollen inom de civila myndigheterna markant, vilket jag skall återkomma till i nästa kapi- tel. skickade ÖB återigen en skrivelse till reger- ingen där han argumenterade för att det behövdes skärpta perso- nalkontrollbestämmelser för försvaret. I skrivelsen påpekade ÖB - efter det att han redogjort för sin syn på hotet från kommunisterna och hänvisat till den tilltagande oron i världen - att reglerna för personalkontrollen som utfärdats inte räckte till för att förhindra kommunisters möj- ligheter till obehörig insyn i militära förhållanden, kommunis- tiskt sabotage och försvarsfientlig verksamhet vid förbanden.110 ÖB:s framställan kom att fungera som beslutsunderlag för de nya bestämmelserna för personalkontrollen inom försvarsväsendet som utfärdades . I bestämmelserna realiserades flera av de punkter som fanns upptagna i ovan nämn- da promemoria av den 23 juli 1949.111 Regeringens nya bestämmelser innehöll - i jämförelse med det tidigare regelverket - flera viktiga förändringar. För det första bort- togs inskränkningen att endast kollektivanställd personal i ledande befattning skulle kontrolleras. För det andra skulle personalkon- troll nu ske även för större, ej hemliga entreprenadarbeten inom militär anläggning. För det tredje infördes personalkontroll för uppskovsberättigad värnpliktig som skulle tas i anspråk för tjänst- i hemvärnet. För det fjärde slopades den tidigare inskränk- ningen om att uppgift om misstänkt medlemskap i ytterlighetsor- 109Ä.s InD till Spi den 7/7 1950 och den 14/7 1950. InD:s arkiv (H), B (koncept). 110ÖB till regeringen den 8/1 1951 Fst/in Dnr nr H 55:2. InD:s arkiv (H), konseljakt den 2/2 1951 Dnr SaH 1 ½. 111Delar av listan hade dock blivit inaktuell då personalkontroll inom SJ, och telegrafverket införts den 22/12 1950. Politisk övervakning och personalkontroll 1945-1969 ganisation endast skulle lämnas ut då den aktuella tjänsten var av särskild betydelse för rikets säkerhet.112 ÖB hade dessutom föreslagit att det skulle åligga statspolisin- tendenten att utlämna uppgifter om person som var inskriven som värnpliktig eller på annat sätt anlitad inom försvarsväsendet även då framställning inte gjorts i ärendet. I regeringsbestämmelserna hade förslaget i viss mån beaktats. Om nya uppgifter om en person inkom till säkerhetspolisen fick dessa spontant lämnas ut under förutsättning att personen hade en befattning som omfattades av försvarets personalkontroll. I den mån som personen inte innehade en sådan befattning men var värnpliktig eller på annat sätt anlitad inom försvarsväsendet kunde uppgifter om ledande ställning i en politisk ytterlighetsorganisation utlämnas spontant. Spontanupp- giftsutlämnandet förutsatte - liksom för den huvudsakliga delen av den övriga personalkontrollen - att samrådsnämnden var enig i var- je enskilt personalkontrollärende.113 Dessutom ålades polismyndig- heterna i , , , och Norr- att efter förfrågan från ordföranden i hemvärnsnämnden av- eller tillstyrka ansökningar till hemvärnet.114 beslöt regeringen att införa ytterligare någ- ra förändringar i personalkontrollbestämmelserna. Även dessa för- ändringar hade föranletts av militära uppvaktningar hos regeringen. hade inrikesminister och försvarsmi- nister fått besök av som då efter- trätt på posten som ÖB. När statsråden gett sitt godkännande kunde ÖB formulera ett förslag till regeringen som i allt väsentligt medtogs i bestämmelserna.115 Bestämmelserna - som gällde - föreskrev följande förändringar: För det första lättades nå- 112Det värnpliktiga hemvärnet tillkom den 1/10 1951 (enligt Kungl. den 29/1 1951, SFS nr 549/51). FöD till ÖB den 2/2 1951 Dnr HD nr 7. Fst/Säk:s arkiv (H) F VIII a vol. 113På ÖB-förslaget om utlämnande av spontanuppgifter antecknade statspolisintendent följande i marginalen: Såvitt jag kan förstå är ej detta motiverat i skrivelsen. Blir en tämligen stor uppgift. Har dock icke någon erinran i princip. Skrivelse från ÖB till reger- ingen den 8/1 1951 Fst/in Dnr nr H 55:2. InD:s arkiv (H), konseljakt den 2/2 1951 Dnr SaH InD till Spi den 2/2 1951 (InD:s arkiv (H), koncept. RA.). Hemvärnskontrollen hade tillkommit enligt ett militärt förslag som framförts underhand till regeringen (VPM angåen- de vissa ärenden som beröra . den 15/5 1950, föredraget för inrikesminis- ter av försvarsstabschefen. Fst/Säk:s arkiv (H), F VIII o vol. 115Om mötet med statsråden se 25/4 och PM 20/6 1952. N Swed- lunds arkiv (KrA). Se även VPM angående åtgärder som böra vidtas för att effektivisera perso- nalkontrollen. av H 27/6 1952 där det framgår att de militära önskemålen inte mötte några invändningar från statsrådens sida. Fst/Säk:s arkiv (H) F VIII a vol. För ÖB:s förslag till nya bestämmelser se skrivelse ÖB till regeringen den 15/8 1952 Fst/In nr H 55:2. Fst/Säk:s arkiv (H) F VIII a vol. Politisk övervakning och personalkontroll 1945-1969 got på sekretessen då det föreskrevs att försvarsgrenscheferna kun- de informera lägre myndigheter om innehållet i de registeruppgifter som utlämnats i personalkontrollen. Den person som kontrollerats skulle dock inte få ta del av uppgifterna. För det andra bestämdes det att ÖB skulle utfärda bestämmelser angående klausul om per- sonalkontroll i entreprenadkontrakt. För det tredje skulle chefen för försvarsstaben instruera myndigheterna beträffande värnplikti- ga som inte skulle erhålla uppskov på grund av uppgifter som ut- lämnats i personalkontrollen. För det fjärde skulle enskilda perso- ner (t.ex. anbudsgivare) som skulle utföra hemligt arbete för för- svaret personalkontrolleras.116 Det motstånd som chefen för säkerhetspolisen, statspolisintendent , hade mot att medverka i en utvidgning av personalkontrol- len kom alltmer att försvagas. Militärens på- tryckningar som pågått sedan krigsslutet om att övervakningen och personalkontrollen även skulle omfatta kommunisterna vann efter Pragkuppen regeringens stöd. Även gav med sig i detta läge. Under förutsättning att utlämnandet av uppgifter ur säkerhetspolisens register gick via den av regeringen utsedda sam- rådsnämnden sade han sig kunna gå med på att medverka i den mi- litära personalkontrollen. I samband med att regeringen utfärdade nya personalkontrollbe- stämmelser för försvaret utökades också antalet ledamöter i samrådsnämnden från två till fyra. utfärdades direktiv till säkerhetspolisen om att även uppgifter om kommunis- ter efter nämndens godkännande kunde lämnas ut i personalkon- trollen. De militära myndigheterna ansåg dock inte att bestäm- melser gav tillräckliga garantier för att kommunisterna i tillräcklig omfattning skulle utestängas från försvarsväsendet. Som särskilt allvarliga brister framhölls avsaknaden av personalkontroll inom hem- och driftvärnet, inom den krigsviktiga industrin och vid krigsplaceringar av värnpliktiga. Militären ansåg dessutom att möj- ligheterna att få ut uppgifter om personer som var medlemmar (och inte hade ledande ställning) i var alltför be- C FöD till ÖB den 17/10 1952, HD nr 302/52. Fst/Säk:s arkiv (H) F VIII a vol. Politisk övervakning och personalkontroll 1945-1969 lyckades försvaret genom skrivelser till och underhandskontakter med regeringen stegvis få igenom sina önskemål. När den antikommunistiska opinionen blev starkare 1950-1952 kunde militären stegvis få igenom sina förslag om skärpt personalkontroll. Successivt hade då införts personal- kontroll vid de krigsviktiga industrierna, för entreprenadarbetare och för hemvärnet i de större städerna. Dessutom ålades säkerhets- polisen att spontant lämna ut nytillkomna uppgifter om värnplik- tiga och försvarsanställda till försvarsstaben. Under förutsättning att de politiska uppgifterna nått upp till en viss misstankenivå (le- dande ställning inom ytterlighetsparti) fick uppgifter även utläm- nas för personalgrupper för vilka särskilda bestämmelser om perso- nalkontroll saknades. Politisk övervakning och personalkontroll 1945-1969 4Personalkontrollen inom de civila myndigheterna 1948-1961 kapitel har visat att militären var den mest pådrivande ak- tören för att utöka kommunistövervakningen och personalkontrol- len såväl vid det inledningsskede som när det fördjupades kring . Detta betyder emellertid inte att frågan om personalkontrollens utvidgning endast drevs av försvaret. Påtryckningar om att säkerhetspolisen skulle lämna ut uppgifter förekom också från civila myndigheter. Exempel på detta har återfunnits i en skrivelse från säkerhetspolisen i till säkerhetspolisen i . inkom kriminalpolisintendent med en skrivelse till statspolisintendent med den senaste informa- tionen om de krav som ställdes på tredje rotelns avdelning i . Åtskilliga förfrågningar för att utröna om olika personer var kommunister hade ställts till säkerhetspolisen från olika myndighe- ter. Civilförsvarsledningen i hade t.ex. begärt slagning beträffande personer som skulle användas för ömtåligare befatt- ningar och militära myndigheter hade önskat yttrande om pålitlig- heten hos personer som skulle tjänstgöra som expeditionspersonal. Enligt hade även vaksamhet mot kommunis- terna ökat. Slutligen ringde mig en ung läns- notarie och meddelade att nu hade landshöv- dingen bestämt att k. icke skulle få tillstånd till innehav av pistoler och älgstudsare.117 117 Skrivelse från till den 24/4 1948. Sp 3:s arkiv, S nr 166. Politisk övervakning och personalkontroll 1945-1969 Än så länge hade emellertid ingen av dessa myndigheter fått någon hjälp av säkerhetspolisen. Alla hade, enligt , bemötts med samma raka och entydiga svar från honom: Jag har sökt klargöra för de intresserade: