sou · GQB390d1 · 2003-01-01 00:00:00 — tillkom då olika for- skare, framför allt historiker och statsvetare, inlett arbeten med projekt som låg nära kommissionens uppdrag. Flera av dessa pro- jekt hade påbörjats inom ramen för det forskningsprogram om svensk militär underrättelse- och säkerhetstjänst som Humanistisk- samhällsvetenskapliga forskningsrådet på regeringens uppdrag ut- lyst . Genom att anställa några av forskarna som ex- perter kunde kommissionen tillgodogöra sig deras kunskaper och kompetens och ge dem möjlighet att arbeta med fri tillgång till det relevanta källmaterialet. Resultatet av deras arbete publiceras som bilagor till kommissionens betänkande. Rapporterna har föredra- gits för och diskuterats i kommissionen. Författarna svarar dock själva för sakinnehållet. Det är med andra ord respektive författares analyser, tolkningar och slutsatser som presenteras i rapporterna. Vidare publiceras som bilagor till kommissionens betänkande ett antal rapporter som författats inom kommissionens sekretariat och av enskilda kommissionsledamöter. 2 och världsfredsrörelsen .............. En hotbild tar form ........................................................................... Fredsarbetet - och övervakningen - fortsätter................................. Konferenser och kongresser ............................................................. Övervakningen av Pustegränd 3 ....................................................... Särskilda metoder för inhämtning .................................................... Kommunistisk infiltration?.............................................................. Världsmedborgarrörelsens återkomst 1956..................................... Världsmedborgarrörelsen som hotbild............................................ Kommunistisk infiltration i Världsmedborgarrörelsen? Världsmedborgarna som antimilitära uppviglare .......................... Världsmedborgarna som avvikare .................................................. Aktionsgruppen mot svensk atombomb (AMSA)....................... AMSA som hotbild......................................................................... Kampanjen mot atomvapen (KMA) .............................................. Kampanjen går vidare ...................................................................... KMA som hotbild ........................................................................... Vapenfri tjänst - en fråga på den politiska dagordningen ............. Vapenvägrarnas riksorganisation (VRO)....................................... Värnpliktsvägrarnas () - från vapenvägran till infiltration.................................................... Värnpliktsvägrarrörelsen som hotbild............................................ En Vietnamrörelse tar form ............................................................ Svenska kommittén för (SKfV)....................................... Telefonavlyssningen av FNL-rörelsen .......................................... FNL-rörelsen som hotbild ............................................................. Narkotika - det dubbla beroendet.............................................. De stora demonstrationerna........................................................... Hotbilden presenteras inför ................................... Övervakningen fortsätter - och avvecklas..................................... Övervakningen på lokal nivå.......................................................... 8 Det röda ........................................................... - en central för freds-, pacifistisk och 1980-talets fredsrörelse som hotbild ............................................. 10 Avslutande kommentarer ........................................... Vilka organisationer har säkerhetstjänsterna intresserat sig Fredsrörelsen som hotbild 1945-1990 .................... Hotbilden i ett större perspektiv.................................................... Säkerhetspolisens metoder för övervakning........... Källor och litteratur .......................................................... De svenska säkerhetstjänsternas arbete med att kartlägga och över- vaka svenska medborgare har sedan slutet av va- rit föremål för en intensiv debatt. Debatten har gått i vågor med höjdpunkter som angreppen på säkerhetspolisen , skandalerna då IB, sjukhusspionen1, och övervakningen av värnpliktskonferensen avslöjades. En senare höjdpunkt kom då Leanderfallet2 åter ställde säkerhetstjänsternas verksamhet i fokus. Efter att länge ha förnekat behovet av en djupare belysning av dessa frågor försökte regeringen komma till rätta med problemet genom att ge till forskning om den militära underrät- telse- och säkerhetstjänsten. Det som var tänkt som en elegant lös- ning på ett delikat problem visade sig dock vara befattat med ett par allvarliga brister. Dels ställdes säkerhetspolisens verksamhet utanför, dels medgavs inte de lättnader i sekretessen som hade varit nödvändiga för att forskningsprogrammet skulle ha haft en chans att på allvar utreda frågorna. Tvärtom skärptes nu sekretessen på den militära sidan och källmaterial som varit öppet förkla- rades återigen vara hemligt. gav så regeringen efter för trycket och tillsatte en kommission med uppgift att kartlägga och granska den författningsskyddande verksamhet som de svenska säkerhetstjäns- terna bedrivit när det gäller hot som härrör ur inrikes förhållan- den. Med författningsskyddande verksamhet avsåg regeringen säkerhetstjänsternas arbete med att kartlägga sådana svenska poli- 1Om sjukhusaffären se Lampers, : Granskningsmakten och sjukhusaffären i 1975. En studie av kontrollorganen och utredningarna i en politisk affär (otryckt). 2Om snickaren och den upphörda anställningen vid Marinmuséet i se Töllborg, : The case in reflection when we know the true story, i And The Rule Of . The Symposium 1997. Cent- rum för Europaforskning, , 1997. tiska ytterlighetsorganisationer och grupperingar som har bedömts utgöra eller kan komma att utgöra ett hot mot rikets säkerhet. Uppdraget skulle vidare mynna ut i ett samlat, uttömmande och definitivt klarläggande av säkerhetstjänsternas inrikes verksam- het.3 Föreliggande arbete är skrivet som en expertutredning på uppdrag av . Rapporten har beställts av kom- missionen men är dessutom sprungen ur mitt eget forskningsin- tresse kring dessa frågor. I rapporten behandlas övervakningen av fredsrörelsen i en bredare bemärkelse. Förutom den traditionella fredsrörelsen har i detta begrepp här även inkluderats antikärnva- penrörelsen, värnpliktsvägrarrörelsen och FNL-rörelsen. Detta medför egentligen inga problem utom i det sistnämnda fallet. FNL- rörelsen var ingen fredsrörelse i vanlig mening. Tvärtom tog man avstånd från parollen Fred i som formulerats av freds- och antikärnvapenrörelsen. Eller som uttryckte det: Är det verkligen fred vi vill ha, till varje tänkbart pris? Nej, det var ju inte det, utan freden måste enligt FNL-rörelsen kopplas till begrepp som frihet, oberoende och en ny samhällsordning. Trots detta anser jag att FNL-rörelsen har en självklar plats i detta arbete. I likhet med fredsrörelsen var det en ideell rörelse byggd på enskilda människors engagemang. FNL-aktivisternas historia leder också bakåt till en aktivism som grundlagts inom freds- och anti- kärnvapenrörelserna. Dessutom skulle ett kapitel om Vietnam- rörelsen som enbart innehöll den bit som den traditionella fredsrö- relsen stod för med nödvändighet bara ge en liten del av bilden. Det blir därigenom rimligt att även behandla FNL-rörelsen i detta sam- manhang. har frågor om övervakning och registrering av fredsaktivister, kärnvapenmotståndare och FNL-are kommit upp i olika sammanhang. Detta berördes offentliga debatt och även i åren 1972 och 1974.4 Vid 1988/riksdag framställde Per () en interpellation rörande frågan om åsiktsregistrering där han bl.a. tog upp frågan om registrering av 1999:26 Departement: . Beslut vid regeringssammanträde: 1999- 03-25 Rubrik: Kommission för granskning av de svenska säkerhetstjänsternas författnings- skyddande verksamhet. 4Rydenfelt, och , : Säkerhetspolisens hemliga register. Om åsiktsfrihet och åsiktsförföljelse. Zindermans förlag 1966, s. 59-60 samt 113. protokoll 11/12 1972, 8/5 1974. fredsaktivister.5 Inte vid något av dessa tillfällen då registrering av fredsaktivister togs upp i gav ansvariga statsråd något egentligt svar, förutom sedvanliga förnekanden om att åsiktsregi- strering bedrivits. Vid 1989/riksdag tog åter upp frågan om åsiktsregistrering riktad mot freds- och miljörörelsen. Med anledning av att detta diskuterats i pressen ville ha svar på hur det egentligen låg till i denna fråga.6 Civilminister nämnde i sitt svar att han haft ett samman- träffande med företrädare för Svenska Freds- och Skiljedomsföre- ningen och då meddelat att säkerhetspolisen inte ägnar – eller har ägnat – någon särskild uppmärksamhet åt Svenska Freds- och . förklarade vidare att han lämnat motsvarande uppgifter till ytterligare en fredsorganisation och en miljöorganisation.7 Påståenden om att säkerhetspolisen skulle ha övervakat FNL- rörelsen bemöttes i P G Vinges memoarer som kom ut . , som var chef för säkerhetspolisen 1962-1970, skriver: Registrerade vi, som det påstods, vänsterfolk i allmänhet som exempelvis FNL-sympatisörer? Om någon, förutom att han deltog i FNL-demonstration, betedde sig på ett sätt som tydde på att han gick andras ären- den - då kunde väl ett sådant medlemskap fin- nas med i noteringarna. Men att registrera ex- empelvis alla FNL-aktiva - det inser var och en skulle kräva en hel armé av anställda. Och vad skulle en sådan registrering tjäna till? Inget vettigt syfte, vad jag kan förstå.8 När förhördes av Säkerhetstjänstkommissio- nen hävdade han att övervakningen av FNL-rörelsen var margi- nell. Enligt var inte heller fredsrörelsen i form av eller atomvapenmotståndare av något intresse för säkerhetspolisen under hans tid.9 Liknande upp- gifter lämnades till av , rikspolischef 1965-1978, som menade att FNL-rörelsen främst var 5Riksdagens protokoll: Interpellation 1988/89:203. 6Riksdagens protokoll: Fråga 1989/90:3. 7Riksdagens protokoll: 1989/90:18, 27/10 1989. 8Vinge, P G: Säpochef 1962-1970. W & W, 1988, s. 98. 9Uppteckning från förhör med 14/6 2000. en fråga för ordningspolisen. För säkerhetspolisen var FNL-rörel- sen av mindre intresse enligt Persson.10 Det kan alltså konstateras att det från ansvarigt håll – både poli- tiskt och polisiärt – finns en fastlagd linje, som går ut på att antingen förneka eller tona ned uppgifter om övervakning av freds- och FNL-rörelserna eller helt avstå från att kommentera sådana uppgifter. Trots detta har uppgifter som pekat åt ett annat håll fortsatt att komma till offentlighetens kännedom. Historikern publicerade 1999 boken verksamhet som behandlade övervakningen av svenska kärnvapen-motståndare . visade här att organisationer som Aktions- gruppen mot svensk atombomb (AMSA) och Kampanjen mot atom- vapen (KMA) utsattes för en närgången granskning av de svenska säkerhetstjänsterna. hade den norska s.k. presenterat sin utredning av de norska säker- hetstjänsternas övervakning av norska medborgare. Här visades att organisationer som Folkereisning mot krig, Fredens Forkjempere, Nei til atomvåpen och Den norske solidaritetskomité for under det var föremål för övervakning.11 Detta har ock- så kortfattat berörts av de norska historikerna i tvåbandsverket krigen. Over- våking i 1914-1997. och ansåg också att de begränsade upplysningar som inhämtats rörande de nordiska grannländernas säkerhetstjänster gav intrycket att hotbilder, åtgär- der och metoder i hög grad var gemensamma för de nordiska län- derna.12 Med detta som bakgrund framstår det som en väsentlig forsk- ningsuppgift att klarlägga hur det egentligen var med övervak- ningen av svenska freds-, antikärnvapen- och FNL-aktivister. Vid formuleringen av forskningsproblemet har utgångspunkt tagits i de av regeringen för kommissionen utfärdade direktiven. Det finns därför anledning att relativt utförligt citera just dessa direktiv: Kommissionen skall kartlägga och granska de svenska säkerhetstjänsternas författningsskyd- 10Uppteckning från förhör med 11/5 2000. 11Dokument nr 15. Rapport till fra kommissionen som ble nedsatt av for å granske påstander om ulovlig overvåking av norske borgere (). (Avgitt till Stor- tingets presidentskap ), s. 195, 227-228, 243, 322. 12Bergh, och , : Den hemmelige krigen. Overvåking i 1914- 1997. Övervakningen av fredsrörelsen nämns på s. 105- 106.Övervakningen av den norska FNL-rörelsen berörs på s. 241 och 247. Angående den eventuella likheten mellan de nordiska säkerhetstjänsternas hotbild, metoder och åtgärder, se s. 545. Samtliga sidhänvisningar avser band 1. dande verksamhet när det gäller hot som här- rör ur inrikes förhållanden. Med författnings- skyddande verksamhet avses säkerhetstjänster- nas arbete med att kartlägga sådana svenska politiska ytterlighetsorganisationer och grup- peringar som har bedömts utgöra eller kan komma att utgöra ett hot mot rikets säkerhet. Kommissionen skall beskriva i vilken om- fattning de personer har övervakats som haft anknytning till sådana organisationer. Kom- missionen skall vidare belysa vilka person- och sakuppgifter som från tid till annan bedömts relevanta, vilka metoder som använts för in- samling av uppgifter, vilka regler som gällt för verksamheten samt om reglerna efterlevts. Kommissionen skall även kartlägga och analy- sera det inbördes förhållandet mellan de organ som bedrivit den författningsskyddande verk- samheten samt i vilken utsträckning det har funnits kopplingar mellan säkerhetstjänsterna och andra myndigheter eller organisationer och politiska partier. Kommissionen skall också i möjligaste mån redovisa och värdera de avväg- ningar som gjorts av den politiska, polisiära och militära ledningen under granskningsperi- oden. En viktig uppgift för kommissionen är bl.a. att värdera de hotbildsanalyser som legat till grund för regeringarnas och säkerhets- tjänsternas ställningstaganden. Kommissionens arbete skall avse tiden från det andra världskri- gets slut fram till dess kommissionens arbete är slutfört. Kommissionen skall inte granska den underrättelseverksamhet som avser endast för- hållanden utomlands.13 Med direktiven som utgångspunkt har följande frågeställningar lagts till grund för arbetet: Vilka fredsorganisationer har övervakats eller på annat sätt följts av de svenska säkerhetstjänsterna? 13 Dir. 1999:26 Departement: . 2.Vilken hotbild har legat till grund för detta och hur har den för- ändrats ? 3.Framstår hotbilderna som realistiska med utgångspunkt från det material som säkerhetstjänsterna hade till sitt förfogande? 4.Vilka metoder har använts för inhämtning av information och vilka uppgifter har bedömts relevanta att inhämta? Går det att säga något om uppgifternas kvalitet med ledning av senare tids forsk- ning och vad som kan utvinnas ur andra arkiv? 5.Efter vilka principer har pacifister, fredsaktivister, värnpliktsväg- rare, FNL-are och andra som på ett eller annat sätt arbetat för fred registrerats i säkerhetstjänsternas register? Den relativt korta tid som stått till buds för detta arbete har med- fört att vissa moment som normalt ingår i ett forskningsarbete har fått utgå eller reduceras. Så till exempel har endast begränsade stu- dier kunnat göras i den bakgrundslitteratur som finns. Därtill kommer att jämförelser med utländska förhållanden samt teore- tiska, övergripande resonemang och generaliseringar inte hunnits med. Vad som här presenteras är alltså en empirisk studie syftande till att utifrån ovan redovisade frågeställningar reda ut vissa sakför- hållanden. Studien avsågs först täcka hela den tid som kommissio- nens arbete sträcker sig över, alltså 1945-2002. På begäran av sek- retariatet ändrades tidsperioden genom kommissionsbeslut till 1945-1990. När det gäller forskning om säkerhetstjänsternas verksamhet är normalt sekretessen ett stort problem. Arkivmaterialet ska grans- kas och vissa uppgifter döljas t.ex. källor, metoder, namn på perso- nal och kontakter med utländska underrättelse- och säkerhets- tjänster. I detta arbete har emellertid helt andra förutsättningar va- rit rådande. Jag har alltså kunnat ta del av alla de akter i ar- kiv som jag önskat ta del av. Inga handlingar har plockats bort eller maskats av sekretesskäl. Detsamma gäller för handlingar i . En svårighet är att många handlingar har gallrats, särskilt i . Detta utgör naturligtvis ett problem och kommer även för framtida granskningar att utgöra ett problem eftersom gallringen av handlingar, ibland , fortsätter som van- ligt. Med detta sagt är det klart att det inte är möjligt att fullt ut re- konstruera den övervakningsverksamhet som bedrivits, vilket det i och för sig inte hade varit ens om alla handlingar funnits kvar. Tan- ken att det förflutna skulle låta sig helt återskapas genom studiet av kompletta serier arkivhandlingar är naturligtvis naiv. Däremot hade den bild jag kunnat ge varit mer fullständig om inga gallringar alls hade skett. Till viss del kan gallrade handlingar återfinnas i andra akter i . Andra dokument är naturligtvis borta för all- tid. I någon mån har intervjuer med befattningshavare kunnat fylla i de luckor som därmed uppstått. Arbetet har bedrivits under stor tidspress. Ett mycket stort ar- kivmaterial har bearbetats på en . Detta har fram- tvingat vissa prioriteringar i arbetet. En sådan har varit att vid ar- kivgenomgången har störst vikt lagts vid handlingar i SÄPO-arki- vet. Detta val som medfört att har fått komma i andra hand har motiverats av följande skäl: aktsystem med sak- och personakter gör det mycket lätt att direkt hitta relevant källmaterial. I arkivvolymerna på MUST är ordningen en annan vil- ket innebär en hel del letande efter de relevanta handlingar som eventuellt kan finnas i en viss volym. Detta har medfört att den mi- litära säkerhetstjänsten i viss mån har blivit mindre undersökt än den polisiära. Det finns dock några saker som talar för att detta inte utgör något allvarligare problem. har huvudansvaret för säkerhets- tjänsten vilat på polisen. Vidare finns många handlingar från den militära säkerhetstjänsten i sak- och personakter. Grupp B/IB:s rapportering finns till stor del bevarad i sakakter i . har för räkning gjort en inventering av . Med utgångspunkt från denna inventering har de handlingar gåtts igenom som förefallit vara av relevans för mitt arbete. Jag menar därför att den bild som här presenteras av den militära säkerhetstjänstens verksamhet i stort kan bedömas vara rättvisande även om den inte kan sägas vara lika detaljerad och komplett som när det gäller säkerhetspolisen. Genom de speciella förutsättningar som gällt för kommissio- nens arbete har även annat källmaterial, som normalt inte är till- gängligt för forskning, kunnat användas. Det gäller här och dagböcker. cerperats av kommissionens huvudsekreterare och de utdrag som därvid har gjorts har kunnat användas i detta ar- bete. har gåtts igenom av två av kommis- sionens ledamöter, , varvid kopior tagits av de för kommissionens arbete relevanta avsnitten. Även dessa kopior har stått till förfogande vid genomförandet av mitt ar- bete. Utöver detta har jag även använt källmaterial i arkiv som inte di- rekt berörts av den särskilda lagstiftning som beslutat om för att möjliggöra kommissionens granskning. Sålunda har för- svarsstabens och vissa enskilda arkiv i använts liksom VPK:s och Svenska Fredskommitténs arkiv i och bibliotek. Arbetet disponeras så att kapitlen 2-4 och 9 behandlar fredsrörel- sen i mer traditionell bemärkelse. Här undersöks övervakningen av , Svenska Freds- och Skiljedomsförening- en med lokal- och ungdomsorganisationer, Världsmedborgarrörels- en samt, i kapitel 9, fredsrörelsen . Kapitlen 5-7 hand- lar i tur och ordning om atomvapenmotståndet, värnpliktsväg- rarrörelsen och Vietnamrörelsen. Det bevarade källmaterialet har tyvärr en viss slagsida åt och den centrala administra- tionen av säkerhetstjänsterna. Detta har i sin tur medfört en mot- svarande slagsida åt Stockholmshållet även i framställningen. För att i viss mån råda bot på detta har jag inkluderat två kortare av- snitt, om och i kapitel 7. Dessutom har ett kortare kapitel 8 ägnats åt . I kapitel 10 summeras erfarenheterna i kapitlen 2-9 för en slutlig diskussion av de resultat som uppnåtts. Av hänsyn till den personliga integriteten har en del personnamn fingerats både i den löpande texten och i not- apparaten. Det gäller personer som inte är allmänt kända och som det förefaller onödigt att nämna vid namn. Likaså har källbeteckningar som avser fysiska personer fingerats.14 I några fall har namn på tidigare anställda inom säkerhetstjänsterna ansetts vara underkastade sek- retess. Detta medför egentligen inga problem utom i de fall då hänvis- ning görs till ett samtal som hållit med vederbörande. Samtliga samtalsuppteckningar har dock numrerats och 14 En förseglad kodnyckel som översätter fingerade namn och källbeteckningar förvaras i Sä- kerhetstjänstkommissionens arkiv. Självfallet innehåller kodnyckeln inte källornas riktiga identitet utan endast den egentliga källbeteckningen. nothänvisning har då gjorts till det nummer som korresponderar med respektive samtalsuppteckning. En lista över samtliga förhör och sam- tal som hållits av med tillhörande num- mer finns i kommissionens arkiv. Avslutningsvis ska sägas något om den terminologi som används i denna studie. Den polisiära säkerhetstjänsten har gått under flera olika namn som behandlas här. Allmänna säkerhetstjänsten, 1946-1957 Statspolisens tredje rotel, 1958-1965 Särskilda polisverksamheten och RPS/säk. används det namn som myntades som ett skälls- ord, . För enkelhetens skull kommer jag dock att i regel be- nämna den polisiära säkerhetstjänsten säkerhetspolisen oavsett un- der vilket namn den gick just för tillfället. När det gäller IB finns liknande terminologiska snårigheter. När Elmérs grupp bildades hade den förmodligen inget bestämt namn. I budgetsammanhang kallades den bearbetningsdetaljen och var placerad under försvarsstabens inrikesavdelning. Detalj VI inom Fst/In är en annan beteckning som användes kring 1960. Mera informellt framskymtar benämningar som E:s avd, den elmérska verksamheten och byrå K. fick dock namnen Grupp B eller B-kontoret allt mer genomslag. Efter sam- manslagningen med 1965 förekommer namnet IB och det är under detta namn som verksamheten är känd i media. Paral- lellt med detta användes beteckningar som , MSU och i budgetsammanhang försvarsstabens särskilda byrå. I texten har jag konsekvent använt namnet Grupp B för och IB . (, WPC) och dess svenska gren, () har sina rötter i det kalla kri- get första år. bildades efter en konferens i De in- tellektuellas samarbetsorganisation för fred med säte i . Tillsam- mans med () arran- gerade denna organisation den första världsfredskongressen som hölls i med början . Den franska regeringen vägrade inresevisum till 384 delegater men detta till trots hade näs- tan 2000 personer samlats i . Inledningstalet hölls av den franske kommunisten och nobelpristagaren som förklarade att kongressen var ett folkens svar till dem som un- dertecknat avtalet om . Redan från början var världs- fredsrörelsens prosovjetiska inriktning klar vilket också bekräftades i övriga tal under kongressen.15 Konstnären och världs-federalisten skrev efter kongressen en artikel i tidningen där han hävdade att ingen fri diskussion eller spontana inlägg tillåtits. Vidare hade världsmedborgaren nekats tala och delega- terna istället matats med i förväg kontrollerade och godkända anfö- randen. Kan ordet FRED tvättas rent igen frågade sig Beskow.16 I kongressen i deltog 15 svenskar som delegater eller ob- servatörer. Av de svenska delegaterna var flertalet knutna till , Clarté eller liknande organisatio- ner på vänsterkanten. De fyra observatörerna tillhörde , dvs. den svenska kväkarrörelsen respektive den kristna fredsaktionen. Som observatör för de sistnämnda deltog bl.a. dess sekreterare, .