sou · GQB352 · 2003-01-01 00:00:00 — Utredningen instäm- mer i denna bedömning och föreslår därför en utvidgning av utom- ståenderegelns tillämpningsområde. i nuvarande 57 kap. 5 § andra stycket IL bör således även avses det företag i vilket andelsägaren äger de kvalificerade andelarna. Den här föreslagna utvidgningen av utomståendereglns tillämp- ningsområde är vidare en förutsättning för att den i avsnitt 7.3.9 föreslagna regeln om hopbuntning av företag i ekonomisk intres- segemenskap inte skall få ett tillämpningsområde som är mer vitt- gående än syftet med 3:12-reglerna. De senaste ändringarna av utomståenderegeln (SFS 2001:1176) gjordes för att förhindra att 3:12-reglerna kringgås genom olika bolagskonstruktioner. Fråga är emellertid om det enligt gällande regler fortfarande finns manöverutrymme för den som vill komma undan 3:12-beskattning. Ett exempel kan belysa frågeställningen. En person, A, äger ett fåmansföretag, vilket i sin tur äger av andelarna i ett fåmanshandelsbolag. Resterande andelar i fåmans- handelsbolaget ägs av A direkt. A är enbart verksam i fåmanshan- delsbolaget. Frågan är om A kan åberopa utomståenderegeln i följd varav hans andelar i fåmansföretaget inte skall anses kvalificerade. Det företag som skall beaktas vid prövningen av utomståendeägan- det är, enligt gällande regler, fåmanshandelsbolaget. Vid pröv- ningen av om detta bolag är utomståendeägt i tillräcklig omfattning enligt 57 kap. 5 § tredje stycket punkterna 1-3 IL blir bedömningen följande. Punkten 1: äger A kvalificerade andelar i fåmansföretaget? Nej, 3:12-reglerna innehåller inga bestämmelser om att andelar i ett fåmanshandelsbolag kan vara kvalificerade. Detta innebär att före- taget är utomståendeägt i erforderlig omfattning. Punkten 2: äger A indirekt andelar i fåmansföretaget som hade varit kvalificerade om de ägts direkt? A äger visserligen indirekt andelar i fåmanshandelsbolaget men av samma skäl som under punkten 1 blir svaret det samma som under denna punkt. Punkten 3: äger A kvalificerade andelar i ett annat fåmansföretag som avses i 4 § eller andelar i ett fåmanshandelsbolag som avses i den paragrafen? Endast om fåmansföretaget och fåmanshandels- bolaget bedriver samma eller likartad verksamhet är svaret ja efter- som A både direkt och indirekt äger andelar i fåmanshandelsbola- get. Svaret blir detsamma som under punkterna 1 och 2, dvs. att företaget är utomståendeägt till , under förutsättning att företagen inte bedriver samma eller likartad verksamhet. Slutsatsen blir att utomståenderegeln kan åberopas i den beskrivna situationen när företagen inte bedriver samma eller lik- artad verksamhet. Den märkliga situationen uppkommer då att A blir utomstående till sig själv. Möjligen kan situationen fångas upp av rekvisitet särskilda skäl. I RÅ 1999 ref. 28 (redovisat i avsnitt 7.4) fann Regeringsrätten att särskilda skäl förelåg. I det målet var ägarförhållandena i de båda företagen sådana att uttag i form av utdelning inte motverkades av att utomståendeägande förelåg. I förevarande situation skulle bedömningen troligen bli densamma. A skulle med andra ord inte komma undan 3:12-beskattning genom den aktuella bolagskonstruktionen. Enligt utredningens bedömning är det dock otillfredsställande att en så uppenbar kring- gåendemöjlighet inte förhindras av utomståenderegelns huvud- bestämmelser utan skall fångas upp av bestämmelsen om särskilda skäl. Ett sätt att komma till rätta med det beskrivna problemet är att begränsa tillämpningen av nuvarande 57 kap. 5 § andra stycket IL till fåmansföretag. I exemplet ovan skulle A således inte under några förhållanden kunna åberopa utomståenderegeln. I den aktu- ella situationen torde det med andra ord vara meningslöst att för- lägga verksamheten till ett handelsbolag för att därigenom försöka kringgå 3:12-reglerna. Hänvisningen till annat fåmansföretag som avses i 57 kap. 4 § IL RSV har vid upprepade tillfällen framfört synpunkten att den hän- visning som i 57 kap. 5 § tredje stycket punkten 3 IL görs till ett annat fåmansföretag som avses i 4 § bör preciseras. Enligt verket ger lagtexten i dess lydelse enligt SFS 1999:1229 utrymme för tre olika tolkningar, nämligen att som utomstående får inte räknas den som äger kvalificerade andelar 1.i vilket annat fåmansföretag som helst eller 2.i ett annat fåmansföretag som bedriver samma eller likartad verksamhet eller på grund av verksamhet i ett indirekt ägt företag eller 3.i ett annat fåmansföretag som bedriver samma eller likartad verksamhet Tolkningen under första punkten är endast möjlig om det bortses från såväl det grundläggande syftet med 3:12-reglerna – att för- hindra omvandling av arbetsinkomster till kapitalinkomster i före- tag där den aktiva delägaren har majoriteten och därmed bestäm- manderätten – som förarbetena. Den som tolkar hänvisningen på detta sätt, dvs. att andelsinnehav i vilket fåmansföretag som helst skulle diskvalificera från att i ett annat fåmansföretag anses som utomstående, går följaktligen allt för långt. Tolkningen kan med andra ord avvisas. Annorlunda kan det emellertid förhålla sig vid en tolkning av lagtexten i dess lydelse enligt SFS 2001:1176. I den promemoria som föregick lagrådsremissen i detta lagstiftningsärende hade 57 kap. 4 § första stycket punkten 1 IL följande lydelse. 1. andelsägaren eller någon närstående till honom under beskatt- ningsåret eller något av de fem föregående beskattningsåren varit verksam i betydande omfattning i företaget eller i ett annat fåmansföretag eller fåmanshandelsbolag (utredningens understryk- ning) som bedriver samma eller likartad verksamhet I lagråds- remissens lagförslag hade lagtexten omformulerats till eller i ett (utredningens understrykning) fåmanshandelsbolag som Om- formuleringen har inte kommenterats i förarbetena. Genom tillägget i ett framför ordet fåmanshandelsbolag syftar det efterföljande som inte längre på både annat fåmansföretag och fåmanshandelsbolag utan endast på fåmanshandelsbolag. Med en sådan formulering skulle uppräkningen i den aktuella punkten enligt dess ordalydelse kunna avse 1.verksamhet i ett direktägt företag, 2.verksamhet i ett annat fåmansföretag, vilket som helst, och slutligen 3.verksamhet i ett fåmanshandelsbolag som bedriver samma eller likartad verksamhet. Att lagtexten skall tolkas på detta sätt är naturligtvis inte avsikten. För att lagrummet skall överensstämma med intentionerna bakom detsamma föreslås att detta förtydligas och får följande lydelse: 1. andelsägaren eller någon som är eller har varit närstående till honom under beskattningsåret eller något av de fem föregående beskattnings- åren varit verksam i betydande omfattning a)i företaget, eller b)i ett annat fåmansföretag eller fåmanshandelsbolag som bedriver eller har bedrivit samma eller likartad verksamhet under för- utsättning att denna verksamhet inte påbörjades senare än efter det att verksamheten i det företag som avses i a) upphörde, eller RSV:s tolkning enligt den andra punkten andra ledet (se inled- ningsvis i detta underavsnitt) innebär att hänvisningen i 57 kap. 5 § tredje stycket punkten 3 IL även inkluderar den kvalifikations- grund som avses i 4 § första stycket punkten 2, dvs. verksamhet i indirekt ägt företag. Utomståenderegeln har , då kon- cernregeln byttes ut mot bestämmelsen om indirekt ägande, varit försedd med en bestämmelse som är kopplad till kvalifikation genom indirekt ägande. Efter den senaste ändringen av utomståen- deregeln finns denna bestämmelse i 57 kap. 5 § tredje stycket punkten 2 IL. I 4 § första stycket regleras förutom verksamhet i ett indirekt ägt företag (4 § första stycket punkten 2) även verksamhet i ett direktägt företag (4 § första stycket punkten 1 första ledet i meningen) respektive verksamhet i ett annat företag som bedriver samma eller likartad verksamhet (4 § första stycket punkten 1 andra ledet i meningen). Utomståenderegelns koppling till verk- samhet i ett direkt ägt företag regleras numera i 57 kap. 5 § tredje stycket punkten 1 IL. Det anförda innebär sammantaget att vad som i punkten 3 återstår att hänvisa till är den situationen att den skattskyldige äger kvalificerade andelar i ett företag till följd av kvalifikationsgrunden samma eller likartad verksamhet. Hänvis- ningen i 57 kap. 5 § tredje stycket punkten 3 IL bör lämpligen pre- ciseras i enlighet härmed. Vidare bör samma lagrum kompletteras med en fjärde punkt till följd av den i avsnitt 7.9.3 föreslagna sta- ketbestämmelsen. I avsnitt 7.4 har rättsfallen RÅ 2001 ref. 37 (I) och (II) redovisats. Den generella slutsats som kan dras av de båda rättsfallen är att den femårsperiod som skall beaktas vid tillämpning av utomstående- regeln visserligen skall ses som en sorts karenstid men att denna inte är absolut på samma sätt som femårsperioden i 57 kap. 4 § IL. I RÅ 2001 ref. 37 (I) anförde två skiljaktiga ledamöter i Skatte- rättsnämden bl.a. följande. Om en utomstående person förvärvar en betydande post i ett aktiebo- lag, måste det antas att den utdelning han erhåller är just så stor som hans insats och risktagande med beaktande av alternativa placeringar berättigar honom till. Om en i bolaget verksam aktieägare lyftar lika stor utdelning per aktie på sina aktier, måste även hans ut- delning anses utgöra ersättning för hans kapitalinsats och risktagande och ingenting annat. Resonemanget skulle kunna fullföljas på så sätt att så snart utom- stående förvärvat tillräcklig stor del av företaget är beskattning enligt 3:12-reglerna härefter inte längre behövlig. Enligt detta syn- sätt har den kvalificerat verksamma andelsägaren – genom att släppa in utomstående som han därefter skall dela med sig av av- kastningen i företaget till – realiserat eventuella upparbetade vinst- medel i företaget och någon omvandlingsrisk föreligger härefter inte. En konsekvens härav är bl.a. att det inte heller föreligger något behov av att beakta någon tidsperiod bakåt i tiden. Synsättet byg- ger dock på att den kvalificerat verksamma andelsägaren som avytt- rar t.ex. av sina kvalificerade andelar genom denna delavytt- ring erhåller ersättning även för de ackumulerade vinstmedel som belöper på hans återstående kvalificerade andelsinnehav för tiden fram till överlåtelsen till den utomstående. Vad som i förarbetena sägs om motiven till att utomståenderegeln infördes – att det inte är någon ekonomisk fördel för den kvalificerat verksamma deläga- ren att tillgodogöra sig vinsten i företaget i form av utdelning när utomstående äger del i företaget i betydande omfattning – gäller således i princip endast för vinstmedel som upparbetats som utomståendeägande föreligger. Undantagsvis kan dock, så som Regeringsrätten diskuterade i RÅ 2001 ref. 37 (I), omständig- heterna vara sådana att det är motiverat att underlåta 3:12-beskatt- ning såvitt gäller vinstmedel som genererats trots att det utomstående ägandet inte har bestått under hela . Ett slopande av den i förevarande samman- hang aktuella karensperioden torde dock förutsätta att hela det kvalificerade andelsinnehavet avyttras på sätt som skedde i RÅ 2001 ref. 37 (II). Av avsnitt 7.3.9. framgår att det enligt RSV råder osäkerhet beträffande tolkningen av karensregeln i 57 kap. 4 § punkten 1 IL. Fråga är om samma osäkerhet kan föreligga även i förevarande sammanhang. Ett exempel kan belysa problematiken. En fysisk person, A, äger ett fåmansföretag där han är kvalifice- rat verksam. Hans hustru, , äger ingen del i företaget och är inte heller verksam i detta. Makarna förrätter bodelning i samband med skilsmässa varvid A blir skyldig B ett visst belopp. A kan inte erlägga detta kontant utan B får i stället andelar i betydande om- fattning i fåmansföretaget. Frågan är om A efter bodelningen kan åberopa utomståenderegeln och därmed få alla inkomster från företaget kapitalinkomstbeskattade. På samma sätt som i RSV:s exempel i avsnitt 7.3.9. upphör närståendeskapet i och med skils- mässan. A och B är alltså inte längre närstående. I nyssnämnda avsnitt drogs slutsatsen att det är tillräckligt att verksamhet utförts under beskattningsåret eller den föregående femårsperioden av någon som vid verksamhetstidpunkten omfattades av närstående- kretsen. Enligt huvudregeln i 57 kap. 4 § punkten 1 IL blir B:s andelar i fåmansföretaget således kvalificerade eftersom A var när- stående till andelsägaren, B, fram till skilsmässan. A:s aktivitet smittar alltså B:s andelsinnehav. Enligt 57 kap. 5 § tredje stycket punkten 1 IL anses ett företag ägt av utomstående utom till den del det ägs av fysiska personer som äger kvalificerade andelar i företaget. Eftersom B:s andelar i företa- get är kvalificerade tillhör hon inte utomståendekretsen. A kan följaktligen inte åberopa utomståenderegeln. Det skulle kunna hävdas att det inte är rimligt att tillämpa 3:12- reglerna i situationer som den beskrivna. De f.d. makarna är inte längre, enligt allmänt språkbruk, närstående, har inte längre gemen- sam ekonomi och inte heller några ekonomiska skyldigheter gent- emot varandra (bortsett från vad som kan ha bestämts i fråga om underhåll m.m.). Närståendelänken kan, förutom på grund av skilsmässa, brista viddödsfall och ett barn adopteras bort. Det sist- nämnda är troligen oerhört sällsynt varför det här bortses från Dödsfallssituationen är specialreglerad (se avsnitt 7.3.7). Reglerna innebär bl.a. att dödsbodelägare likställs med när- stående. Dödsbodelägare är bl.a. arvingar och efterlevande make. Beroende på den avlidnes familjeförhållanden kan den krets av per- soner som även efter dödsfallet är närstående vara olika stor. I och med att även universella testamentstagare är dödsbodelägare kan t.o.m. nya närstående tillkomma efter dödsfallet. Det bakomlig- gande skälet till att närståendeskapet inte bryts och att nya närstå- ende kan tillkomma är att den avlidne och de nya närstående anses ha sammanfallande ekonomiska intressen på så sätt att de alla kan antas sträva efter att tillgodogöra sig inkomsterna som lägre beskattade kapitalinkomster i stället för som lön. Även när närstå- endelänken brister på grund av skilsmässa har det skilda paret i exemplet ovan sammanfallande ekonomiska intressen på det sätt som avses i förevarande sammanhang. Att de är närstå- ende enligt allmänt språkbruk, inte har gemensam ekonomi eller några ekonomiska skyldigheter gentemot varandra förändrar inte detta förhållande. Redan på denna grund finns det alltså skäl att inte betrakta skilsmässan som en sådan omständighet som skall bryta närståendeskapet i 3:12-sammanhang. I exemplet har B förvärvat sina andelar genom bodelning. Enligt 57 kap. 11 § IL övertar hon därmed A:s eventuellt sparade utdel- ningsutrymmen. Bodelningen utlöser alltså ingen beskattning hos A. I och med att A överlåtit andelar genom bodelning har han naturligtvis inte fått någon ersättning för andelarna. Han har alltså varken fått ersättning för de ackumulerade arbetsinkomster som belöper på de överlåtna andelarna och än mindre på de ackumule- rade arbetsinkomster som belöper på andelar han själv har kvar. Om A i denna situation skulle få åberopa utomståenderegeln skulle detta innebära att både han och B skulle få ta ut vad som i själva verket är arbetsinkomster som kapitalinkomster. Detta strider mot syftet med 3:12-reglerna. Det kan därför inte hävdas att det inte skulle vara rimligt att tillämpa 3:12-reglerna i den beskrivna situa- tionen. Närståendelänken kan brista av andra skäl än delägarens egen skilsmässa. Närståendekretsen är relativt vid och det kan därför vara fråga om relativt avlägsna närståendeskap som bryts. Personer som ingår i närståendekretsen har inkluderats i denna enbart med hänsyn till att de regelmässigt antas ha sammanfallande ekono- miska intressen på sätt som beskrivits ovan. De förda resone- äger således giltighet oavsett var närståendelänken brister. 7.5Fåmansföretag ändrar karaktär – gällande rätt 3:12-reglerna reglerar den skattemässiga behandlingen av utdelning och kapitalvinst på kvalificerade andelar i fåmansföretag. Det är således i normalfallet endast sådana andelar som blir föremål för beskattning enligt 57 kap. IL. Dock kan under särskilda omstän- digheter vissa andelar i börsnoterade bolag likväl omfattas av 3:12- reglerna. Så är fallet om ett företag upphör att vara fåmansföretag, t.ex. genom att aktierna i bolaget börsnoteras. I en sådan situation anses en andel ändå kvalificerad om andelsägaren eller någon honom närstående ägde andelen när företaget upphörde att vara fåmansföretag eller om han skaffat andelen med stöd av en sådan andel. Andelen anses dock kvalificerad som längst under fem beskattningsår (tio beskattningsår) efter det att före- taget ändrat karaktär. Bestämmelsen om denna utvidgning av kvalificeringen till att omfatta även tiden efter det att företaget upphört att vara fåmans- företag infördes redan i samband med regelsystemets tillkomst , då i 3 § 12 mom. fjärde stycket SIL. Syftet med karensregeln är att förhindra kringgående av reglerna. I förarbetena uttalades i denna del bl.a. att det inte räcker att ta hänsyn till förhållandena i anslutning till utdelnings- eller försäljningstillfället utan reglerna skall gälla även förfluten tid bl.a. i fråga om företagets karaktär av fåmansföretag (prop. 1989/90:110 s. 468). I specialmotiveringen anförs att tillämpningen av 3:12-reglerna endast avser sådana aktier som ägdes vid övergången eller förvärvats med stöd av dessa aktier t.ex. vid fondemission (a. prop. s. 703). I samband med lagstiftning (prop. 1995/96:109. bet. 1995/96:SkU20, SFS 1995:1626) flyttades bestämmelsen till 3 § 12 a mom. andra stycket SIL. Ordalydelsen ändrades med hänsyn till att begreppet kvalificerad aktie införts. Momentet fick – i samband med justeringarna av – ett nytt andra stycke (se avsnitt 7.3.6) varvid den nu aktuella bestämmelsen flyt- tades till momentets tredje stycke (prop. 1998/99:15, bet. 1998/99:SkU5, SFS 1998:1606). Bestämmelsen finns numera i 57 kap. 6 § IL. har i ett förhandsbesked prö- vat den här aktuella bestämmelsen. Frågan var om andelarna i ett företag som från ingången av upphört att vara fåmansföre- tag på grund av den nya fåmansföretagsdefinitionen i punkt 14 för- sta stycket av anvisningarna till 32 § KL (SFS 1999:1149) skulle an- ses kvalificerade efter denna tidpunkt. besva- rade frågan nekande med följande motivering. Den särskilda karensregeln tar sikte på sådana fall då åtgärder kan vidtas för att uppnå inte avsedda skattefördelar. I det aktuella fallet har bolaget inte genom egna åtgärder utan genom ändrad lag- stiftning upphört att vara fåmansföretag. Ett sådant upphörande innebär inte ett upphörande i karensregelns mening. Två ledamöter var av skiljaktig mening och anförde bl.a. att karensregelns ordalydelse är klar och inte ger utrymme för att låta orsaken till att ett företag upphör att vara ett fåmansföretag styra tillämpningen. RSV har inte överklagat förhandsbeskedet. 7.5.1Fåmansföretag ändrar karaktär – förslag Förslag: Vid beräkning av omkostnadsbeloppet för andelar som är kvalificerade till följd av 57 kap. 6 § IL skall dessa inte anses vara av samma slag och sort som andra andelar i företaget som delägaren förvärvat efter den tidpunkt då företaget upphörde att vara ett fåmansföretag. Om delägaren för avyttring av andelar i det noterade företaget äger andelar som inte är av samma slag och sort skall de gamla andelar som är kvalificerade till följd av bestämmelsen i 57 kap. 6 § IL anses avyttrade först och därefter de nya andelarna. Som framgår av det föregående kan ett fåmansföretag upphöra att vara ett sådant företag, t.ex. genom att andelarna i företaget note- ras. I så fall behåller en kvalificerad andel sin karaktär i andelsäga- rens eller närståendes hand under en karenstid av . Det- samma gör t.ex. en nyemitterad andel som förvärvats med stöd av en kvalificerad andel . Den aktuella bestämmel- sen anses av vissa – av i princip samma skäl som de skiljaktiga ledamöterna i beslut i RÅ 2001 ref. 37 (I) anförde som stöd för utomståenderegelns tillämpning (se avsnitt 7.4.1) – obehövlig. Vad som i nämnda avsnitt anförts om ett slo- pande av karenstiden i utomståenderegeln kan även anföras med avseende på förevarande karensregel. Någon ändring föreslås därför inte i denna del. När andelarna i ett fåmansföretag noterats och fåmansföretaget därmed upphört att vara ett sådant företag kan det tänkas att en delägare, som innehar andelar som är kvalificerade på grund av bestämmelsen i 57 kap. 6 § IL, förvärvar flera andelar i företaget. Utdelning och kapitalvinst på dessa andelar skall naturligtvis inte omfattas av 3:12-reglerna. Men vad händer om delägaren avyttrar en del av det totala andelsinnehavet innan karenstiden för de kvali- ficerade andelarna löpt ut? Vilka andelar skall han anses ha sålt, de gamla eller de nya? Gällande regler ger ingen ledning för att besvara frågan. Följande exempel kan vara utgångspunkt för den fortsatta diskussionen. X äger ett FÅAB. X:s anskaffnings- kostnad för de 1 000 andelarna är per st., dvs. Vid marknadsnoteringen är andelarna värde per andel, dvs. efter noteringen förvärvar X ytterligare 100 andelar i företaget á , dvs. Enligt genomsnittsmetoden är värdet på andelarna (100 000 + 50 000/1 100 =) per st. efter noteringen avyttrar X 100 av andelarna för per st. Skall 3:12-reglerna tillämpas vid beskattningen av kapitalvinsten eller kan X påstå att han avyttrat de 100 senast förvärvade andel- arna? Som framgår av exemplet innebär genomsnittsmetoden att X får ett högre omkostnadsbelopp på de kvalificerade andelarna än vad han skulle ha fått om han inte förvärvat nya andelar. Om man vill ha enkla skatteregler talar det mesta för att denna effekt måste godtas. Frågan är emellertid om förfarandet i exemplet kan sättas i system och leda till icke avsedda skatteförmåner? Totalt sett torde det visserligen inte vara så vanligt förekommande att andelar fåmansföretag noteras. Förfarandet gör det dock möjligt för X att genom upprepade förvärv och avyttringar av nya andelar höja omkostnadsbeloppet på de kvalificerade andelarna. Detta talar enligt utredningens uppfattning för att genomsnittsmetoden inte skall få tillämpas i den aktuella situationen. Utredningen föreslår därför att en bestämmelse av följande innebörd införs. Vid beräk- ning av omkostnadsbeloppet för andelar som är kvalificerade till följd av 57 kap. 6 § IL skall dessa inte anses vara av samma slag och sort som andra andelar i företaget som delägaren förvärvat efter den tidpunkt då företaget upphörde att vara ett fåmansföretag. Genom en sådan regel kommer omkostnadsbeloppet för de kvalifi- cerade andelarna inte att påverkas av delägarens förvärv av nya andelar efter tidpunkten för noteringen. Värdet på X:s nya andelar i exemplet består delvis av de eventu- ellt upparbetade vinstmedel som fanns i fåmansföretaget när ande- larna noterades. Om X skulle anses ha avyttrat de nya andelarna skall vinsten tas upp i inkomstslaget kapital. X har därmed lyckats omvandla del av vad som rätteligen är arbetsinkomst till kapitalin- komst. Detta talar för att X inte skall ha någon valfrihet att själv avgöra vilka andelar som avyttrats. För att komma till rätta med turordningsproblemet föreslår utredningen att en uttrycklig turordningsbestämmelse införs som innebär att om säljaren, dvs. delägaren, äger andelar i företaget som inte är av samma slag och sort skall andelarna anses avyttrade i föl- jande ordning: 1.gamla andelar som är kvalificerade enligt 57 kap. 6 § IL 8.1I vilket inkomstslag skall den särskilda inkomsten beskattas? Den principiella utgångspunkten för 3:12-reglerna är att en person som äger och arbetar i ett fåmansföretag i största möjliga utsträck- ning skall få samma skattebelastning som löntagare som äger aktier i t.ex. ett börsnoterat bolag vid samma faktiska arbetsinkomst och samma faktiska kapitalinkomst. Utdelning och kapitalvinst på andelar i fåmansföretag skall således beskattas i inkomstslaget kapital i den mån inkomsten utgör kapitalavkastning medan even- tuell överskjutande utdelning och kapitalvinst skall behandlas på samma sätt som lön.