sou · GQB33d1 · 2003-01-01 00:00:00 — Domstolen skulle förordna om en brottspåföljd, över- lämnande till vård enligt sinnessjuklagen, för de lagöverträdare som bedömdes som sinnesjuka, sinnesslöa eller som omfattades av det s.k. jämställdhetsbegreppet och var i behov av vård. Kortfattad historik och frågans... 167 sedermera namn till överlämnande till sluten psykiatrisk vård i sam- band med att LSPV trädde 1967. Påföljderna för de psykiskt störda lagöverträdarna kom att bli före- mål för en fortsatt översyn . lade den s.k. fram sitt betänkande Psykiskt störda lagöverträdare (SOU 1977:23) i vilket det föreslogs att bestämmelserna avseende de psykiskt störda lagöverträdarna skulle revideras. förslag lämnades över för fortsatt beredning till Socialberedningen som avgav sina förslag när det gäller de psykiskt störda lagöverträdarna i sitt betänkande Psykiatrin, tvånget och rättssä- kerheten (SOU 1984:64). Enligt förslaget skulle utgångspunkten vara att vanliga påföljdsregler i så stor utsträckning som möjligt skulle till- lämpas även beträffande psykiskt störda lagöverträdare. Beredningen ansåg att man inte helt kunde undvara särskilda regler för lag- överträdare som är psykiskt avvikande. Bl.a. föreslogs en ny påföljds- kombination som innebar att domstolarna skulle ges en möjlighet att med en dom på fängelse förordna att den dömde tills vidare skulle genomgå rättspsykiatrisk vård. När vården inte längre behövdes skulle den dömde föras tillbaka till fängelset. På grundval av Socialberedningens betänkande och remissbehand- lingen av detta utarbetades inom en promemoria med bl.a. en skiss till en ny reglering av behandlingen av de psykiskt störda lagöverträdarna. Promemorian behandlades vid en hearing och blev även föremål för viss remissbehandling. Den vidare be- redningen av denna promemoria ledde sedermera fram till den proposi- tion som låg till grund reform. Denna reform behandlas i samband med beskrivningen av gällande rätt.3 I sitt huvudbetänkande Påföljd för brott (SOU 1986:13–15) ifråga- satte om överlämnade till särskild vård borde anses som en särskild påföljd. Kommittén föreslog också att påföljden överlämnande till öppen psykiatrisk vård skulle avskaffas, vilket ge- nomfördes i samband påföljdsbestämningsreform. föreslog i sitt betänkande Straffansvarets gränser (SOU 1996:185) bl.a. att en tillräknelighetsreglering skulle återinföras i svensk rätt och att den särskilda påföljden överlämnande till rättspsykiatrisk vård skulle avskaffas. Utredningens modellförslag behandlas i ett särskilt avsnitt. Den senaste utredningen som berör psykiskt störda lagöverträdare, , lade fram sitt slutbetänkande Rättssäkerhet, vårdbehov och samhällsskydd (SOU 1998:32) . 168 Kortfattad historik och frågans... slås vissa ändringar i LRV, bl.a. föreslås en ny vårdform, öppen vård med särskilda villkor. förslag har lett till lagstiftning genom propositionen Psykiatrisk tvångsvård och rättspsy- kiatrisk vård (prop. 1999/2000:44). Ändringar har gjorts i LRV som bl.a. medfört att permissioner alltid skall tidsbestämmas och att en vårdplan skall upprättas för behandlingen. Däremot förkastades kom- mitténs förslag om att införa en möjlighet till öppen vård med särskilda villkor. De som tillfälligt förlorat sitt förstånd eller sin förmåga till viljebe- stämning likställdes i äldre rätt med psykiskt störda lagöverträdare i ansvarshänseende. Bestämmelsen i 5 kap. 5 § SL, som innebar att den gärningsman som utan egen skuld råkat i sådan förvirring att han inte till sig visste skulle vara strafflös, tog sikte på fall av tillfällig sinnesförvirring. En- ligt kommentaren till SL, som hänvisade till ett uttalande av , kunde bestämmelsen vara tillämplig när det var fråga om gärningar som sker i sömn, i tillstånd av kraftig skrämsel – som ute- sluter all besinning – och vid högsta grad av rusighet som inte är själv- förvållad.5 Även den bestämmelse om straffnedsättning som fanns i 5 kap. 6 § SL var tillämplig när det gällde fall av tillfällig sinnesförvir- ring. I sitt principförslag till en ny strafflag föreslog Thyrén en bestäm- melse om tillfällig sinnesförvirring som innebar att det i lagtexten skulle föras in ett kriterium som tog sikte på avsaknad av förmåga att handla efter sin vilja. Som ett exempel på detta angav han gärningar som begåtts under hypnos. 1923 presenterade Förslag till ny strafflag. Allmänna delen (SOU 1923:9) behandlade problematiken kring tillfällig sinnesförvirring. Enligt kommissionen var det när det gällde tillfälligt sinnesförvirrade nödvändigt att ställa upp särskilda psykologiska kriterier som syftade till att beskriva de tillstånd som kunde medföra straffrihet. Förslaget innebar att straffrihet skulle om- fatta även den som tillfälligt befann sig i ett sådant tillstånd att han fullständigt saknade insikt om sin handlings betydelse eller förmåga att handla efter sin vilja. Det krävdes enligt kommissionen att störningen var så djupgående att den till graden motsvarade den störning som före- kommer vid sinnessjukdom eller sinnesslöhet. 5 Se Kommentar öfver Strafflagen, 1866, s. 91 Kortfattad historik och frågans... 169 terade dessutom en bestämmelse om straffnedsättning. Kommissionens lagförslag ledde inte till lagstiftning. lade Strafflagberedningen fram ett betänkande angående , sinnesundersökning m.m. (SOU 1942:59) i vilket behovet av en särskild bestämmelse om tillfällig sin- nesförvirring ifrågasattes. Anledningen härtill var att beredningen an- såg att även tillstånd av mera övergående natur borde kunna bedömas som sinnessjukdom. Beredningens förslag innebar att bestämmelsen om straffrihet för sinnessjukdom skulle omfatta även övergående psy- kiska rubbningar. Vidare ansåg beredningen att det saknades behov av den särskilda straffnedsättningsregeln i 5 kap. 6 § SL och föreslog där- för att den skulle upphävas. Beredningens förslag utsattes för kritik vid remissbehandlingen och förslaget att upphäva den särskilda bestäm- melsen om tillfällig sinnesförvirring godtogs inte i lagstiftningsärendet. I sitt slutbetänkande Skyddslag (SOU 1956:55) föreslog Strafflag- beredningen att problematiken med de tillfälligt sinnesförvirrade skulle lösas genom att den som begått brott i ett sådant tillstånd inte skulle ådömas någon påföljd. Förutsättningen var dock att gärningsmannen inte var i behov av särskild vård eller att skyddstillsyn, villkorlig dom eller böter inte kunde komma ifråga. Som framgått gjordes i samband med BrB:s tillkomst vissa andra överväganden.6 Förslaget i denna del genomfördes därför inte. föreslog i sitt slutbetänkande Frihet från ansvar (SOU 1988:7) att en särskild bestämmelse om ansvarsfrihet skulle införas i 24 kap. BrB. Som ett skäl till förslaget åberopade att det hade varit lagstiftarens avsikt att de fall som täcktes av 5 kap. 5 § (andra stycket) SL skulle vara fria från ansvar men att lagstiftarens syfte i detta hänseende inte hade kommit till uttryck i lagtexten. Vidare ansåg kommittén att uppsåtsregleringen var ett otill- räckligt skydd mot att de tillfälligt sinnesförvirrade fälldes till ansvar. Förslaget ledde emellertid inte till lagstiftning. föreslog i sitt betänkande Straffansvarets gränser (SOU 1996:185) att tillfällig sinnesförvirring skulle regleras i en tillräknelighetsbestämmelse på motsvarande sätt som allvarlig psy- kisk störning (se särskilt avsnitt nedan). 6 Se avsnitt 2.6 170 Kortfattad historik och frågans... 3.3.1Vård i specialsjukhus införs På SL:s tid fick ingen fällas till ansvar för en gärning som han begått under inflytande av sinnesslöhet, dvs. en höggradig psykisk utveck- lingsstörning (5 kap. 5 § SL). I och med att BrB infördes och tillräkne- lighetsregleringen avskaffades kunde emellertid också svårt utveck- lingsstörda dömas till ansvar. För brott som någon begått under infly- tande av sinnesslöhet fick dock inga andra påföljder än överlämnande till särskild vård, böter eller skyddstillsyn dömas ut. Den vårdpåföljd som stod till buds för utvecklingsstörda lagöverträdare när BrB inför- des var överlämnande till sluten psykiatrisk vård. infördes en särskild vårdpåföljd för utvecklings- störda, vård i specialsjukhus för psykiskt utvecklingsstörda. Bakgrun- den var att man införde en särskild lag angående omsorger om vissa psykiskt utvecklingsstörda, omsorgslag. Man ansåg att vissa psykiskt utvecklingsstörda behövde särskilt kvalificerade medicinska omsorger och att sådana borde ges på specialsjukhus. De psykiskt ut- vecklingsstörda man närmast avsåg var vissa rörelsehindrade, personer som behövde vårdas för sig själva och höggradigt utvecklingsstörda som var svårskötta.7 Om en utvecklingsstörd lagöverträdare uppfyllde förutsättningarna i 35 § omsorgslagen för vård i specialsjukhus, kunde han överlämnas till denna vårdform som påföljd. Förutsättningarna var att vården var oundgängligen påkallad med hänsyn till utvecklingsstörningens grad och att den utvecklingsstörde till följd av störningen a)var farlig för annans personliga säkerhet eller fysiska eller psykiska hälsa eller för eget liv, b)var ur stånd att ta vård om sig själv, c)var ur stånd att skydda sig själv mot att bli sexuellt utnyttjad eller d)hade ett för närboende eller andra grovt störande levnadssätt. I de fall det förelåg både en utvecklingsstörning och en annan psykisk störning fick rätten göra ett val mellan de båda vårdpåföljderna. Avgö- rande för valet fick bli om det var hämningen av förståndsutvecklingen eller någon annan form av psykisk avvikelse som mest präglade den tilltalade.8 ersattes omsorgslag av lag i samma ämne. Den nya omsorgslagen upptog inte några regler om vård i 8Se NJA II 1967 s. 661 Kortfattad historik och frågans... 171 Intentionerna var nu i stället att utmönstra denna form av tvångsvård ur lagstiftningen. Den gamla lagens bestämmelser om vård i specialsjukhus fortsatte dock att gälla tills vidare med stöd av särskilda bestämmelser.9 Detta innebar att domstolarna alltjämt kunde döma till denna påföljd. 3.3.2Vård i specialsjukhus avskaffas reform medförde förändringar för de utvecklingsstörda. Be- greppet allvarlig psykisk störning infördes såväl i den allmänna vård- lagstiftningen som i BrB. Det i BrB tidigare använda begreppet sin- nesslöhet var utmönstrat ur den särskilda vårdlagstiftning- en på området. I 1967 och omsorgslagar talades i stället om psykisk utvecklingsstörning, som var ett betydligt mer omfattande be- grepp än sinnesslöhet. Den bristande överensstämmelsen mellan den straffrättsliga regleringen och vårdlagstiftningen skulle nu undanröjas. Någon fullständig samstämmighet mellan lagarna blev det emeller- tid inte när det gäller frågan om hur utvecklingsstörning förhåller sig till allvarlig psykisk störning. I LPT föreskrevs uttryckligen att tvångsvård enligt den lagen inte fick ges, om patientens psykiska stör- ning utgjorde enbart en psykisk utvecklingsstörning som kunde ge rätt till särskilda omsorger enligt omsorgslag.10 I propositionen11 uttalas emellertid att vid tillämpning av det s.k. fängelseförbudet i 30 kap. 6 § BrB begreppet allvarlig psykisk störning skall innefatta så- dana kvalificerade former av psykisk utvecklingsstörning som enligt den äldre terminologin betecknades som sinnesslöhet. Detsamma gäller beträffande andra former av intellektuell funktionsnedsättning som om- fattas av begreppet psykisk störning och som kan likställas med sin- nesslöhet. I propositionen uttalas vidare att den omständigheten att fängelse inte får ådömas i kvalificerade fall av psykisk utvecklingsstör- ning självfallet inte utesluter att fängelse bör användas med stor försik- tighet för psykiskt utvecklingsstörda i andra fall. Skyddstillsyn och böter är de påföljder som i första hand bör komma i fråga. En annan fråga som behandlades lagstiftningsärende var avskaffandet av påföljden vård i specialsjukhus. I lagrådsremissen pe- kade departementschefen på att den föreslagna möjligheten att över- 9Se lagen (1985:569) om införande av lagen (1985:568) om särskilda omsor- ger om psykiskt utvecklingsstörda m.fl. 10I samband med införandet av LSS slopades hänvisningen till om- sorgslagen 1990/91:58 s. 531 172 Kortfattad historik och frågans... lämna lagöverträdare till rättspsykiatrisk vård med särskild utskriv- ningsprövning gav utrymme för att döma också psykiskt utvecklings- störda till sådan påföljd. Hon uttalade därvid att, i de sällsynta fall då en psykiskt utvecklingsstörd gör sig skyldig till t.ex. ett grovt vålds- brott, denne i allmänhet också lider av en psykisk störning som kräver psykiatrisk behandling. Om den psykiskt utvecklingsstörde i ett sådant fall kan sägas ha en allvarlig psykisk störning och kriterierna för över- lämnande till rättspsykiatrisk vård med särskild utskrivningsprövning angående orsakssamband mellan brott och störning är uppfyllda, kan alltså domstolen döma till sådan påföljd. Hon ansåg därför inte att det med hänsyn till skyddsaspekterna var påkallat med en särskild form av påföljd för de psykiskt utvecklingsstörda som gav möjlighet till tvångs- omhändertagande. Inte heller av kriminalpolitiska skäl i övrigt var det enligt hennes uppfattning motiverat att ha kvar möjligheten att över- lämna lagöverträdare till vård i specialsjukhus för psykiskt utvecklings- störda. Departementschefen föreslog därför att denna påföljd skulle avskaffas.12 Lagrådet uttalade däremot att ett förlitande enbart på möjligheten att överlämna psykiskt utvecklingsstörda till rättspsykiatrisk vård kunde leda till svårigheter i rättstillämpningen. Enligt Lagrådet skulle dom- stolen till följd av diagnostiska problem, eftersom det för överlämnande måste påvisas att lagöverträdaren utöver en manifesterad psykisk ut- vecklingsstörning lider av en annan psykisk störning som kräver vård, i ett enskilt fall kunna hamna i den situationen att den psykiska utveck- lingsstörningen, trots att den var allvarlig och framstod som kausal till gärningen, inte skulle kunna föranleda överlämnande till särskild vård. Lagrådet förordade därför att möjligheten för domstol att överlämna till vård i specialsjukhus skulle bibehållas så länge denna vårdform kvar- stod.13 I propositionen uttalade departementschefen att enligt hennes upp- fattning de i lagrådsremissen angivna möjligheterna att tillämpa påfölj- den överlämnande till rättspsykiatrisk vård på lagöverträdare som är psykiskt utvecklingsstörda gav tillräckligt utrymme för det omhänder- tagande genom brottspåföljd för denna grupp som krävs utanför krimi- nalvården. Hon ansåg att det speciella problem i ett enskilt fall som Lagrådet tog upp var av extrem undantagskaraktär, om det ens kunde tänkas uppstå i rättstillämpningen. Departementschefen fann sålunda inte tillräckliga skäl att ändra sitt tidigare ställningstagande. Förslaget i propositionen, som antogs av , överensstämde därför med 1990/91:58 s. 470 f. 1990/91:58 s. 471 Kortfattad historik och frågans... 173 förslaget i lagrådsremissen, och i samband med reform av- skaffades påföljden vård i specialsjukhus.14 3.3.3Lagen om stöd och service till vissa funktionshindrade (LSS) införs trädde lagen (1993:387) om stöd och service till vissa funktionshindrade (LSS) i kraft. I samband med att LSS infördes upphörde omsorgslag och dess införandelag att gälla med vis- sa undantag. Ett sådant undantag var att specialsjukhusen fortfarande fick användas för sitt ändamål beträffande dem som redan var intagna för vård. I en ny införandelag15 fastslogs dock att landstingen och kommunerna gemensamt skulle planera för avveckling av de befintliga specialsjukhusen. Denna avveckling skedde med stöd av en särskild lag.16 Det sista specialsjukhuset, Salberga i Sala, avvecklades . Personer som vid avvecklingen var intagna för vård i specialsjukhus på grund av domstols dom ansågs genom domen ha överlämnats till rättspsykiatrisk vård med särskild utskrivningsprövning. 1990/91:58 s. 471 f. 15Se lagen (1993:388) om införande av lagen (1993:387) om stöd och service till vissa funktionshindrade 16Se lagen (1997:724) om avveckling av specialsjukhus och vårdhem I dansk rätt är tillräknelighet en förutsättning för straffbarhet. Detta framgår av 16 § straffeloven (SL) som har följande lydelse: Personer, der var utilregnelige på grund af sindssygdom eller tilstande, der må ligestilles hermed, straffes ikke. Tilsvarende gælder personer, der var mentalt retarderede i højere grad. Befandt gernings- manden sig som følge af indtagelse af alkohol eller andre rusmidler forbi- gående i en tilstand af sindssygdom eller i en tilstand, der må ligestilles hermed, kan straf dog pålægges, når særlige omstændigheder taler derfor. Personer, der var mentalt retarderede i lettere grad, straffes ikke, medmindre særlige omstændigheder taler for at pålægge straf. Tilsvarende gælder personer, der befandt sig i en tilstand, som ganske må ligestilles med mental retardering. Som framgår av bestämmelsen använder man sig i inte av ett rent psykiatriskt kriterium för att ange gränsen för straffrihet. De till- stånd som räknas upp i bestämmelsen är endast indicier på att otillräk- nelighet kan föreligga, och domstolen är förbehållen rätten att skön- mässigt avgöra om ett sådant tillstånd är för handen. Frågan om tillräk- nelighet är alltså en juridisk fråga som den rättspsykiatriska undersök- ningen inte uttalar sig om. Med begreppet sindssygdom avses främst olika former av psyko- ser. Bland annat räknas hit manodepressiva psykoser, schizofreni, or- ganiska psykoser och psykogena (reaktiva) psykoser. Uttrycket tilstande, der må ligestilles hermed avser såväl mer varaktiga som tillfälliga psykiska rubbningar som har lett till en lika ingripande sjuklig förändring av medvetenheten som en psykos. Till- stånden är varierande och kan ha såväl organiska som externa orsaker. Som exempel kan nämnas epileptiska förvirringstillstånd, verkningar av tablettmissbruk eller långvarig fasta, följder av hjärnskador och grumlad medvetenhet på grund av sockerfall vid diabetes. Begreppet mentalt retarderede har ersatt det tidigare uttrycket åndssvaghed (psykisk utvecklingsstörning). Retarderingens eller ånds- svaghedens grad bestäms preliminärt vid ett intelligenstest. Därefter görs en värdering av den totala psykiska statusen där intelligenskvoten utgör en del av beslutsunderlaget. Frågan om rusutlösta psykiska sjukdomstillstånd har fått en särskild reglering i 16 § första stycket tredje punkten SL. Även dessa fall med- för enligt huvudregeln straffrihet, men rätten har en möjlighet att åläg- ga den psykiskt störde lagöverträdaren ett straffrättsligt ansvar, om hans tillstånd utlösts av att han intagit alkohol eller något annat berus- ningsmedel. För straffansvar krävs att det föreligger särskilda omstän- digheter. Om en tilltalad går fri från straff med stöd av 16 § SL, kan rätten i stället enligt 68 § SL besluta om olika særforanstaltninger (särreak- tioner) som anses ändamålsenliga för att förebygga ytterligare lagöver- trädelser. I första hand skall mindre ingripande åtgärder vidtas, såsom över- vakning, föreskrift om vistelseort eller arbete, missbruksavvänjande behandling eller psykiatrisk behandling. Om sådana åtgärder inte anses tillräckliga, kan rätten besluta om mer ingripande särreaktioner, t.ex. att personen i fråga skall tas in på ett sinnessjukhus eller en psykiskt handikappade. Domstolen kan också besluta om förvaring. Denna åtgärd omfattas, till skillnad från de övriga i 68 § SL nämnda åtgärderna, av det vanliga straffrättsliga sanktionssystemet och kan alltså ådömas även andra än psykiskt störda lagöverträdare. Förutsättningarna för förvaring anges i 70 § SL. En person kan dö- mas till förvaring om 1han har gjort sig skyldig till vissa allvarliga brott såsom mord, rån, eller mordbrand, 2det mot bakgrund av karaktären av det begångna brottet och upplys- ningarna om hans person, särskilt upplysningarna om tidigare brottslighet, kan antas att han framkallar närliggande fara för andras liv, kropp, hälsa eller frihet och 3användning av förvaring i stället för fängelse är påkallat för att fö- rebygga denna fara.1 Vad som sagts gäller också den som gjort sig skyldig till våldtäkt eller annan allvarlig sedlighetsförbrytelse eller till försök härtill. I detta fall uppställs dock ett krav på att det skall föreligga väsentlig fara för andras liv, kropp, hälsa eller frihet. En annan skillnad är att det inte uppställs krav på att farligheten särskilt skall framgå av upplysningarna om tidigare brottslighet. med förordnande om förvaring förekommer i praxis beträf- fande lagöverträdare som är personlighetsmässigt starkt avvikande. I 69 § SL anges ytterligare situationer där det kan bli aktuellt att an- vända särreaktioner. Om gärningsmannen när han begick den aktuella handlingen befann sig i ett tillstånd som var betingat av bristfällig ut- veckling, försvagning eller störning av de psykiska funktionerna, men som inte är av den beskaffenhet som sägs i 16 § SL, kan rätten i stället för att döma ut ett straff besluta om åtgärder som avses i 68 § SL. Nya regler om tidsbegränsning gäller regler som tidsbegränsar de särreaktioner som avses i 68 § SL. Innebär särreaktionen att den dömde skall tas in på en institution skall domstolen fastställa en längsta tid . Före- ligger särskilda omständigheter kan rätten på talan av åklagare fast- ställa en ny längsta tid . Om den dömde har gjort sig skyldig till allvarliga brott såsom mord, mordbrand, våldtäkt eller rån, skall dock i allmänhet inte fastställas någon längsta tid. Åklagaren skall i stället begära att domstolen prövar frågan om särreaktionen skall bestå eller ej . Därefter skall frågan underställas rätten minst . När domstolen förordnar om andra särreaktioner, t.ex. övervakning, skall en längsta tid fastställas som inte får överstiga . Föreligger särskilda omständigheter kan rätten på talan av åklagare förlänga tiden. Den samlade tiden får dock inte överstiga . Motsvarande tidsramar gäller vid användning av särreaktioner i de fall som avses i 69 § SL. Beslut om ändring eller upphävande av en åtgärd enligt 68, 69 eller 70 § SL fattas av domstol efter begäran av åklagarmyndigheten, krimi- nalvården, institutionsledningen, bistandsværgen2 eller den dömde. 1 Som framgått ovan kan fängelsestraff inte bli aktuellt för psykiskt störda lag- överträdare Avslås en begäran från bistandsværgen eller den dömde, kan en ny begäran inte framställas förrän efter . Psykisk störning efter gärningstillfället Såväl 16 § som 69 § SL avser personer som led av en psykisk störning vid gärningstillfället. Har någon fått en sådan störning först efter det att brottet begicks men före domen, är i stället 73 § SL tillämplig. I ett sådant fall avgör domstolen om straff skall utdömas eller ej. Om det anses ändamålsenligt, kan rätten besluta att åtgärder enligt 68 eller 69 § SL skall användas i stället för straff, eller fram till dess att påföljden kan verkställas. Tid i institution avräknas då mot strafftiden. I de fall gärningsmannen har en psykisk störning men varken 68 eller 69 § SL är tillämplig kan det i stället bli aktuellt att tillämpa 85 § SL. Denna bestämmelse möjliggör straffnedsättning och påföljdseftergift i vissa fall. Även i norsk rätt uppställs ett krav på tillräknelighet som förutsättning för straffbarhet. Detta framgår av 44 § straffeloven (SL) som har föl- jande lydelse: Den som var psykotisk eller bevisstløs straffes ikke. Det samme gjelder den som var psykisk utviklingshemmet i høy grad. Med bevisstløs (medvetslös) avses komatösa tillstånd men även till- stånd av grumlat medvetande. Som exempel kan nämnas epileptiska förvirringstillstånd och patologiskt rus. 2 Om det blir tal om att en tilltalad skall tas in på en institution eller ådömas förvaring enligt reglerna i 68–70 §§ SL, kan rätten utse en bistandsværge som tillsammans med försvararen skall bistå den tilltalade under rättegången. Bi- standsværgen skall också bevaka att den beslutade åtgärden inte varar än nödvändigt. Till bistandsværge utses såvitt möjligt en av den tilltalades närstå- ende. Se 71 § SL