sou · GQB3121d1 · 2003-01-01 00:00:00 — Till förskolans tradition hör också att personal med olika kompe- tenser, på ett framgångsrikt sätt, har bidragit i arbetet med att stödja och stimulera barnen i deras utveckling. Mot bakgrund av detta och behovet av ett gemensamt språkbruk för alla skolformer anser kommittén att begreppet undervisning bör användas i skollagen också vad avser förskolan. En enhetlig ter- minologi underlättar samverkan mellan olika skolformer och ger lagtekniska fördelar men det innebär i sig inga krav på förändringar av arbetssätt eller metoder. Undervisningens former måste ständigt varieras bl.a. med hänsyn till elevernas ålder. Användning av för förskolan delvis nya begrepp, som undervis- ning och elev, betyder inte att kommittén önskar att den tradition som utvecklats i förskolan skall brytas. Tvärtom är det önskvärt att den vinner ytterligare insteg också i andra skolformer. Det är de professionella som har ansvar för hur verksamheten utformas och utvecklas så att de uppställda målen kan nås. Det gäller varje skol- form och det förutsätter professionell frihet att välja undervis- ningsmetod. Kommittén föreslår att undervisning används genomgående från förskola till vuxenutbildning och definieras som sådana målbestäm- da processer som under lärares ledning syftar till inhämtande av kunskaper och värden. Sedan de riktade statsbidragen försvunnit har begreppet skolform inte någon materiell innebörd förutom att därav framgår att det rör sig om verksamhet som generellt omfattas av övergripande mål och regler i skollagstiftningen. Sin främsta betydelse har uttrycket så- som en definition av en i skollagstiftningen avgränsad och bestämd del av utbildningen, vilken beskrivs i ett särskilt kapitel i skollagen och som regel i en egen s.k. skolformsförordning. Även om begreppet skolform inte har någon materiell innebörd är det dock från författningsteknisk synpunkt värdefullt att behålla en sådan typ av definition. Uttrycket skolform är välkänt och vedertaget. Skolform är också enligt kommittén en lämplig term för att markera att det är fråga om former av utbildning inom skol- väsendet till skillnad från de särskilda utbildningsformer som enligt kommitténs förslag regleras i 17 kap. Den utbildning som regleras i skollagen riktar sig till skilda ålders- kategorier. Sålunda är förskolan, förskoleklassen och fritidshemmet avsedda för barn. och motsvarande skolformer riktar sig till barn och ungdomar medan gymnasieskolan och gymnasie- särkolan är avsedda för ungdomar. Att vuxenutbildningen är avsedd för vuxna förstås av benämningen. Som framgått tidigare skall enligt vad kommittén föreslår bestäm- melser som är gemensamma för alla skolformer samlas i särskilda kapitel. Så har bl.a. allmänna föreskrifter om utbildning inom skol- väsendet samlats i ett kapitel. I detta återfinns t.ex. bestämmelser om elevinflytande. Dessa regler gäller för samtliga skolformer. Ett annat exempel på en reglering som kommittén föreslår skall gälla samtliga skolformer är bestämmelserna om stöd för eleverna. Enligt kommittén innebär det en stor författningsteknisk fördel om ett gemensamt begrepp kan användas för alla som deltar i utbild- ning enligt skollagen - oavsett skolform och individens ålder. Uttrycket elev är redan allmänt vedertaget i förskoleklassen, och motsvarande skolformer samt i gymnasie- och gymnasiesärskolan och används inom vuxenutbildningen. nu måste överväga är om uttrycket elev kan tillämpas även inom förskolan och fritidshemmet. När det gäller fritidshemmet har ovan klargjorts att kommittén anser att denna verksamhet skall innefattas i begreppet utbildning och att undervisningsbegreppet är tillämpligt också på den verk- samhet som bedrivs i fritidshemmet. Det är vidare fråga om samma barn som redan finns i förskoleklassen eller någon annan skolform som fritidshemmet kompletterar, dvs. barn som redan benämns elever. Kommittén anser det därför naturligt att använda begreppet elev även för barn i fritidshemmet. När det sedan gäller förskolan innebär kommitténs förslag att förskolan utgör en skolform inom skolväsendet. En logisk konse- kvens av detta ställningstagande är att barnen i denna skolform – på samma sätt som gäller för barn, ungdomar och vuxna i övriga skolformer – i föreskrifter på skolområdet kan benämnas elev när behov av detta föreligger. Ett gemensamt begrepp ger som nämnts lagtekniska fördelar men innebär inte någon förändring i arbetssätt eller i synen på barnen i förskolan. Vad gäller användandet av vissa termer i en specifik verksamhet kan nämnas att BOSK i sitt förslag till läroplan för barn och unga 6–föreslog att begreppet elev i läroplanen på flera ställen skulle bytas ut mot barn och unga. Regeringen ansåg emellertid att begreppet elev skulle bibehållas och framhöll därvid att läroplanen reglerar en eller flera individers rättigheter och skyldigheter i för- hållande till en specifik verksamhet, nämligen skolan, och att det av BOSK föreslagna begreppet barn och unga hade en mer allmän betydelse, då det gäller barn och unga även i förhållande till föräldrar eller till hälso- och sjukvård osv. Det kan också konstateras att de avtalsslutande parterna på skolans område, och lärarorganisatio- nerna, i gällande avtal använder begreppet elev också för förskolans område. Kommittén föreslår mot bakgrund av vad som ovan anförts att det i skollagen uttryckligt anges att med elev avses barn, ungdomar och vuxna som deltar i utbildning enligt lagen. 5.5.6Vårdnadshavare, förälder och hemmet , som i Ds U 1981:4 presenterade för- slag till ny skollag, skrev i nämnda betänkande följande om begrep- pen föräldrar och vårdnadshavare: Man måste skilja mellan vårdnad och förmyndarskap. Vårdnaden är begränsad till omsorg om och bestämmanderätt över ett barns person, bl.a. att svara för barnets utbildning och uppfostran (6 kap. 2 § FB). Förmynderskapet är skyldigheten att förvalta barnets egendom och att företräda barnet i förmögenhetsrättsliga avseenden (13 kap. 1 § FB). - I detta sammanhang bör påpekas att de eller den som har vårdnaden om ett barn kan överlämna den dagliga omsorgen om barnet, den faktiska vårdnaden, till någon annan, t.ex. fosterföräldrar. Detta inne- bär emellertid ingen ändring i fråga om vårdnadshavarens rättsliga ställning i förhållande till barnet. Föredragande statsrådet anförde i den efterföljande propositionen 1985/86: 10 Ny skollag m.m. bl.a.: Vårdnadshavare har rätt och skyldighet att bestämma i frågor som rör barnets personliga angelägenheter och skall därvid i takt med barnets ålder och utveckling ta allt större hänsyn till barnets synpunkter och önskemål. Om barnet har två vårdnadshavare gäller detta dem tillsam- mans. Skollagen innehåller inga bestämmelser beträffande dem som är föräld- rar utan att vara vårdnadshavare eller som har hand om andras barn utan att i juridisk mening vara vårdnadshavare. Det kan dock nämnas att det i skollagen finns allmänt hållna bestämmelser om samarbete mellan hem och skola. Ordet hem torde i detta sammanhang inbegripa även fall där någon utan att vara vårdnadshavare tar hand om barn för vård och fostran i sitt hem. Det är barnets vårdnadshavare som enligt har ansvaret för barnets utveckling. Därför är det ofrånkomligt att nästan alla bestämmelser i skolförfattningarna om skyldigheter och befogenheter i fråga om barnet gäller just vårdnadshavare, inte den som har den fak- tiska vården eller föräldrar oberoende av om de är vårdnadshavare eller inte. Vissa mindre ingripande beslut måste emellertid av praktiska skäl få fattas av den som har den faktiska vården. Och en förälder som inte är vårdnadshavare kan mycket väl ha del i skolans kontakter med hem- men. Som framgått ovan är vårdnadshavare ett i lagstiftningen (föräldra- balken m.fl. lagar) fastlagt begrepp för att definiera den som har vårdnaden om en underårig. I vårdnadshavarens ansvar ligger rätten att bestämma om den underåriges utbildning. Vidare följer av vårdnadshavarens ansvar att vårdnadshavaren – med vissa begräns- ningar – har rätt till insyn i den underåriges angelägenheter även om det gäller sekretesskyddad information. Då det gäller att bestämma om utbildningen för den underårige, andra viktigare frågor rörande dennes förhållanden samt då det gäller utlämnande av sekretesskyddad information bör därför användas begreppet vårdnadshavare. För mer informella kontakter och utlämnande av information, som inte är sekretesskyddad, bör det generellt inte finnas något krav på att skolans företrädare alltid skall ha kontakter med vårdnadshavaren utan inte sällan kan det räcka med kontakter med någon vuxen som sammanbor med den underårige, t.ex. vårdnadshavarens sambo, inackorderingsföräld- rar m.fl. För sådana situationer föreslås begreppet hemmet. I fråga om förälder vilken inte är vårdnadshavare och ej heller sammanbor med barnet bör – om behov av sådan författningsföreskrift upp- kommer – i förekommande fall användas uttrycket förälder. Vårdnadshavare är ett i definierat begrepp. Begrepp- en förälder respektive hemmet är allmänt förekommande och inte specifika för skolområdet. Kommittén anser därför inte att dessa termer bör definieras i skollagen. Däremot är det angeläget att respektive term konsekvent används på det sätt som föreslagits i föregående stycke. 5.5.7Styrelsen för utbildningen, skolhuvudman och hemkommun Kommunen har frihet att själv bestämma om den kommunala nämndorganisationen. Härav följer att kommunen även skall kunna bestämma namnet på sina egna nämnder. I nuvarande skollag har därför inte föreskrivits något namn på den nämnd som svarar för utbildningen utan den vanligen förekommande nämndbeteckning- en styrelsen för utbildningen används för att ange till vilket kommu- nalt organ en bestämmelse riktar sig. Användandet av denna beteck- ning är inte konsekvent i skollagen utan den används omväxlande med uttrycket kommunen. När det gäller utbildning med statlig huvudman avses med uttryck- et styrelsen för utbildningen den myndighet som regeringen bestämmer. Av kommunallagen följer att det alltid skall finnas en ansvarig . Kommittén har inte funnit det nödvän- digt att rikta vissa bestämmelser i lagen till en sådan nämnd, utan vilket organ som skall handha uppgifterna i fråga följer av de inter- na kompetensfördelningsreglerna i kommunallagen. Kommittén har valt att rikta bestämmelserna, inte till styrelsen för utbildningen, utan till huvudmannen. beteckningen skolhuvudmannen har undvikits, utom i en rubrik i det föreslagna andra kapitlet – eftersom detta begrepp framstår som tungt vid upprepad användning. Den föreslagna ordningen innebär en förenkling då termen huvud- man kan användas genomgående oavsett om föreskriften riktar sig till offentlig eller enskild huvudman och oavsett om den offentliga huvudmannen är eller statlig. Om en föreskrift rör kommunens ansvar för barn/elever som är bosatta i kommunen används beteckningen hemkommun. Vilken kommun som avses här- med anges i en särskild bestämmelse i lagen (21 kap. 2 §).