sou · GQB372 · 2003-01-01 00:00:00 — Överlastavgifter och felparkeringsavgifter kan därför inte indrivas med stöd av den lagen. För överlastavgifter gäller emellertid att dessa kan indrivas inom med stöd av lagen (1990:226) om handräckning i skatteärenden mellan de nordiska länderna samt förordningen (1997:1157) om handräckning i skatteärenden mellan de nordiska länderna. Svenska felparkeringsavgifter kan inte indrivas i utlandet. har emellertid föreslagit att det nordiska indrivningssamarbetet bör ses över så att fler offentlig- rättsliga fordringar än nu kan komma att omfattas av samarbetet och bli möjliga att driva in inom , däribland felparkerings- avgifter. har varit föremål för diskussion inom . Även andra länder än har därvid visat intresse för att skapa möjligheter till indrivning över gränserna av bl.a. felparkerings- avgifter. 2.5Rättsligt samarbete inom EU Den fria rörligheten för personer är en av grundstenarna i för den inre marknaden, tillsammans med den fria rörligheten för varor, tjänster och kapital. Den fria rörligheten för personer har i huvudsak förverkligats vad gäller den gemensamma arbetsmarknaden, fri etableringsrätt, erkännande av utbildningar Däremot har kontrollen av personer vid gränserna inte avskaffats och EU har således ännu inte blivit ett område utan gränser, med fri rörlighet för personer, som den skulle ha blivit enligt de ändringar i EG-fördraget som gjordes genom Europeiska enhetsakten (prop. 1999/2000:64 s. 33). En viktig orsak till att den fria rörligheten för personer inte har förverkligats helt är att EU:s medlemsstater inte har kunnat enas om en gemensam tolkning av den relevanta artikeln i som har beteckningen artikel 14. Det gäller framför allt regler för en enhetlig kontroll av de gemensamma yttre gränserna. I syfte att i anda påskynda förverkligandet av den fria rörligheten inom EG av personer, undertecknade , och ett avtal om att successivt avveckla personkontrollerna vid de gemensamma gränserna och att utveckla det polisiära och rättsliga samarbetet mellan staterna. Avtalet slöts på mellanstatlig grund och stod alltså utanför EG- området. Avtalet ingicks i gränsstaden i och fick därför namnet . (jfr prop. 1999/2000:64 s. 33-38). undertecknades en tillämpningskonvention till med bestämmelser om praktiska åtgärder för att genomföra avvecklingen av gränskontrollerna vid de inre gränserna samt övriga samarbetsåtgärder. Denna tillämpningskonvention innehåller också de viktigaste reglerna för samarbetet. Sedermera anslöt sig även och och började tillämpas mellan dessa sju nämnda länder. ingick , och avtal om att ansluta sig till Schengenssamarbetet. och under- tecknade ett omfattande samarbetsavtal. Även , och har anslutit sig till samarbetet. Det ursprungliga , samt senare anslutna länders anslutningsavtal och samarbetsavtal utgör tillsammans vad som kallas . trädde det s.k. Amsterdamfördraget i kraft. Därmed integrerades inom den Europeiska unionens ram. Endast och står utanför samarbetet och kan därför alltjämt upprätthålla person- kontroller vid sina gränser. Till skillnad från vad som gäller för t.ex. fri rörlighet för varor eller kapital kan fri rörlighet för personer medföra problem för en medlemsstats inre säkerhet. innehåller därför bestämmelser om s.k. kompensatoriska åtgärder mot dessa Sådana åtgärder utgör t.ex. ett utökat polisiärt och rättsligt samarbete. Bl.a. reglerar upprättandet av ett efterlysnings- och spaningsregister (SIS) samt bestämmelser om utlämning av vissa brottsrelaterade personer. innehåller också bestämmelser om överförande av straffverkställighet (art 67–69), men dessa gäller endast för personer som dömts till frihetsberövande påföljder och alltså inte till bötesstraff. Inom ramen för utformades emellertid även en trafikbrottskonvention som under- tecknades i samband med Amsterdamsfördragets i kraftträdande. Konventionen innebar för del att böter för trafikbrott skulle kunna verkställas även mot utomnordiska medborgare inom Schengenområdet. Det var först nödvändigt att medlemsstaterna ratificerade konventionen för att denna skulle kunna träda i kraft. I en skrivelse avrådde emellertid rättstjänsten vid Europeiska unionens råd på formella grunder medlemsstaterna från att ratificera konventionen. har därför inte ratificerat konventionen. Verkställighetsreglerna avseende bötesstraff vid trafikbrott inom ramen för Schengen- samarbetet saknar därför verkan. 2.5.2Samarbetet på det rättsliga och inrikes området Europeiska unionen har en ganska komplicerad struktur. Unionen består av tre pelare som binds samman av ett ramverk i form av gemensamma institutioner och vissa grundläggande bestämmelser. Bakom denna uppdelning ligger inga djupare överväganden av rättsligt systematisk karaktär. Bakgrunden till konstruktionen står i stället att finna i grundläggande politiska ställningstaganden. Vid regeringskonferensen i –1992 var medlemsstaterna inte beredda att ge det utbyggda samarbetet om utrikes- och säkerhetspolitik (andra pelaren) och det nya samarbetet i rättsliga och inrikes frågor (tredje pelaren) en överstatlig karaktär. Det traditionella gemenskapsarbetet återfinns alltså i den första pelaren och grundar sig på EG-fördraget. I denna pelare finns även samarbetet inom de övriga gemenskaperna, dvs. det samarbete som grundas på Kol- och stålfördraget samt Euratomfördraget. Sålunda hör samarbetet i bl.a. tull- och handelspolitiska frågor, den inre marknaden, den ekonomiska och monetära unionen (EMU), miljöpolitiken etc. hemma i den första pelaren. fördragen har en särskild rättsordning, EG-rätten eller gemenskapsrätten, utvecklats. Samarbetet brukar betecknas som överstatligt bl.a. på grund av att medlemsstaterna har överlämnat viss beslutanderätt till EG. EG:s institutioner har därmed lagstiftningsmakt och dömande makt som utövas med bindande verkan mot medlemsstaterna samt företag och enskilda i dessa stater. Rådet har även en omfattande kompetens att fatta bindande majoritetsbeslut. Samarbetet i den tredje pelaren rör polissamarbete och straffrättsligt samarbete. Samarbetet grundas på Unionsfördraget och är mellanstatligt. Därmed ligger det utanför det överstatliga beslutsfattandet som kännetecknar gemenskapsrätten under fördragets första pelare. Det skiljer sig även i övrigt i många avseenden från den första pelaren. De instrument som står till förfogande för normgivning under den tredje pelaren utgörs av gemensamma ståndpunkter, rambeslut och beslut samt konventioner. Den normgivande instansen är Europeiska unionens råd, även kallat ministerrådet. består av företrädare för samtliga medlemsstater på ministernivå. behandlar rättsliga och inrikes frågor är det i allmänhet justitie- och inrikesministrarna som deltar. Detta kallas för (rättsliga och inrikes frågor). sammanträder tre till fyra gånger varje halvår och arbetar efter de riktlinjer som har beslutat. I det samlas medlemsstaternas stats- och regeringschefer, liksom Europeiska kommissionens ordförande. spelar en viktig roll för utvecklingen av Europeiska unionen. Det sammanträder minst en gång och fastställer då unionens prioriteringar samt politiska och andra riktlinjer. Ett europeiskt råd som enbart ägnades åt samarbetet i rättsliga och inrikes frågor anordnades i . Vissa beslut som ministerrådet fattar är bindande för medlems- staterna. Rambeslut är t.ex. bindande för medlemsstaterna, men endast såvitt gäller de mål som skall uppnås. I övrigt överlåts till medlemsstaterna att välja medlen för att nå fram till målen. Rambesluten uppvisar därför i och för sig likheter med gemenskapsrättens direktiv. antar enhälligt rambeslut och beslut men kan sedan med kvalificerad majoritet besluta om genomförandeåtgärder för att verkställa rambesluten. En stor del av det rättsliga samarbetet bygger emellertid på konventioner. Det är ministerrådet som utarbetar konventionerna men det kan sedan endast rekommendera medlemsstaterna att anta konventionen i fråga. Konventionerna måste nämligen på sedvanligt mellanstatligt sätt antas av medlemsstaterna, i allmänhet genom att godkännas av deras parlament, och därefter genomföras på nationell nivå i enlighet med medlemsstaternas respektive konstitutionella bestämmelser. Europeiska kommissionen har initiativrätt avseende frågor som rör samarbetet i rättsliga och inrikes frågor, men har till skillnad från vad som gäller inom gemenskapsrätten inte ensamrätt på detta område. Även medlemsstaterna har nämligen en sådan initiativrätt. EG- domstolens och roll är inte så starka under den tredje pelaren som inom gemenskapsrätten i övrigt. Vid sitt möte i framhöll att ett mer omfattande ömsesidigt erkännande av domstolsavgöranden skulle utredas och vid sitt möte i slog rådet fast att principen om ett ömsesidigt erkännande borde bli en hörnsten i det rättsliga samarbetet inom unionen på både det civilrättsliga och det straffrättsliga området och att denna princip skulle omfatta såväl domar som andra avgöranden av rättsliga myndigheter. anmodade rådet och kommissionen att senast anta ett åtgärdsprogram för att genomföra principen om ömsesidigt erkännande. antog rådet ett åtgärdsprogram i enlighet med slutsatserna från . Rådet prioriterade därvid bl.a. integrationen på unionsnivå av ett särskilt avtal inom ramen för Schengen om samarbete som gäller trafikbrott och verkställighet av bötesstraff (EGT C 12 s. 17, åtgärd 17) samt antagandet av ett instrument enligt vilket principen om ömsesidigt erkännande skall vara tillämpligt på bötesstraff (åtgärd 18). , och lade fram ett förslag till ministerrådet om antagande av ett rambeslut om tillämpning av principen om ömsesidigt erkännande av bötesstraff (11178/01 (COPEN 40)). har detta förslag diskuterats och en överenskommelse tros kunna träffas under slutet av varefter ett rambeslut kan komma att antas . Därefter krävs troligtvis mellan ett och implementeringstid och instrumentet skulle således kunna träda i kraft eller . Det står redan klart att domstolsavgöranden kommer att omfattas av instrumentet och mycket tyder på att även svenska strafförelägganden och förelägganden av ordningsbot kan komma att erkännas av övriga medlemsstater. Överlastavgifter och felparkeringsavgifter som är av en mer administrativ karaktär kan däremot ligga utanför hela samarbetet inom tredje pelaren och därmed även utanför instrumentets tillämpning. I syfte att erhålla ytterligare underlag för utredningens överväganden har relevant information inhämtats om rättssystemen i några av EU:s övriga medlemsstater. Vissa frågor har ställts till utländska myndigheter med hjälp av beskickningar och polis- myndigheter. Svar från , , , , , , och återges nedan. Frågorna har utformats på ett enkelt och kortfattat sätt i syfte att vara okomplicerade att besvara. Utredningen vill därför understryka att den nedan återgivna redovisningen inte gör något anspråk på att utgöra en mer djuplodande analys av de utländska rättssystemen utan endast tjänar till att ge en kortfattad överblick av dessa. Det skall i detta sammanhang nämnas att frågorna i första hand har inriktats på frågeställningen om det i de utländska trafikreglerna över huvud taget finns några möjligheter att meddela tvångsåtgärder i syfte att framtvinga förskottsbetalningar och om så är fallet, hur lagreglerna i stort har utformats. I de svar som har erhållits har någon åtskillnad egentligen inte gjorts mellan kriminella förseelser och avgiftsbelagda förseelser, förutom vad avser felparkeringsavgifter. Redovisningen kommer därför nedan att kallas åtgärder vid trafikbrott å den ena sidan och åtgärder vid felparkeringar å den andra sidan. 3.2Möjligheter till tvångsåtgärder i utländsk rätt inom trafikområdet I gäller att en polisman har möjligheter att på plats utfärda ett bötesföreläggande (bødetilkendegivelse) för vissa trafikbrott. Den misstänkte kan normalt inte betala böterna direkt till polismannen utan får i stället betala efter att ha erhållit ett inbetalningskort. Utlänningar har emellertid möjlighet att betala sina böter direkt och på plats till en polisman. Polismannen kvitterar då betalningen och redovisar denna senast den nästföljande dagen till polismyndighetens administration. Enligt 120 § færdselsloven har också polisen en möjlighet att ta ett fordon i förvar när en överträdelse av en trafikförfattning har skett (tilbageholdes af politiet) om såväl fordonet som föraren är hemmahörande i ett land utanför . Denna bestämmelse gäller emellertid inte om föraren har hemvist i . Ett beslut om förvarstagande gäller till dess böterna är betalda eller säkerhet har ställts för betalningen. Betalas inte böterna kan verkställighet senare sökas mot fordonet. Ett beslut om förvarstagande kan emellertid endast meddelas om det är påkallat för att säkra betalning av böterna. Har t.ex. en förare utan lov kommit i besittning av ett fordon får inte fordonet tas i förvar. Bestämmelserna i 120 § færdselsloven omfattar även felparkerings- avgifter och det är möjligt för polisen att ta ett fordon i förvar om en sådan avgift inte betalas. Detta gäller avseende felparkerings- avgifter även om föraren har hemvist i , , eller . Det finns inga möjligheter att använda tvångsmedel för att säkerställa verkställighet av betalning för trafikböter. Det finns inga möjligheter att använda tvångsmedel för att säkerställa verkställighet av betalning för felparkeringsavgifter. I och (har sitt eget särskilda rättssystem) gäller att en polisman har möjlighet att utfärda ett bötesföre- läggande (fixed penalty notice) till en person som misstänks ha gjort sig skyldig till en trafikförseelse. Lagregleringen återfinns i Part III of the Road Traffic Offenders Act 1988. Det belopp som den misstänkte skall betala enligt ett bötesföreläggande är lägre än det belopp som en domstol senare skulle kunna komma att fastställa för överträdelsen men om den misstänkte betalar i enlighet med föreläggandet, normalt , så är lagföringen avslutad och han eller hon undgår därmed en domstolsförhandling. En betalning av bötesföreläggandet sker emellertid till domstolen och kan aldrig göras på platsen för förseelsen till en polisman. Polisen har över huvud taget inga möjligheter att framtvinga en förskottsbetalning genom att använ- da sig av någon form av tvångsmedel, vare sig mot engelska misstänkta eller mot utländska misstänkta. De misstänkta, såväl inhemska som utländska, som inte kan nås för en delgivning av stämning till domstolsförhandling kan emellertid gripas och tas om hand av polisen. I vissa fall kan också en domstol beordra att ett fordon skall tas i beslag, men detta kan endast ske om en trafikbot inte har betalats i rätt tid och kan alltså inte ske i tiden . Reglerna innebär att verkställighet av betalning av böter för utlänningars mindre allvarliga förseelser mot den brittiska trafiklagstiftningen i praktiken inte sker. Möjligheterna att använda sig av tvångsmedel i trafiksammanhang är betydligt större i när det gäller felparkeringar än vid trafikförseelser. Det är polisen som övervakar vissa vägavsnitt och som kontrollerar att fordon inte står uppställda på ett trafikhindrande sätt. Polisen kan därför utfärda bötesföreläggande (fixed penalty notice) även för olagliga parkeringar. I övrigt är det de lokala myndigheterna som sköter parkeringsövervakningen inom vissa i lag angivna områden och utfärdar felparkeringsavgifter för fordon som är felaktigt uppställda. Bl.a. är nästan hela centrala ett sådant angivet område. Regleringen avseende möjlig- heten att använda tvångsmedel återfinns bl.a. i 104 och 105 §§ i Traffic Regulation Act 1984. Såväl polis som parkerings- övervakare har därigenom befogenheten att göra felparkerade fordon orörliga genom hjullåsning (wheel clamp). Syftet med systemet med hjullåsning är emellertid endast att fungera som ett skrämskott och det används inte i syfte att säkerställa en verkställighet av själva felparkeringsavgiften eller bötesföre- läggandet. Ett fordon som har blivit hjullåst frigörs nämligen först när ett visst särskilt bestämt belopp har betalats (Charges for Release from Immobilisation Devices, som uppgår till ). används inte systemet med hjullås- ning speciellt ofta eftersom det inte anses lösa det egentliga problemet med felparkerade fordon. Om någon tar bort ett hjullås utan tillstånd gör han eller hon sig skyldig till en brottslig handling. Ett fordon får hjullåsas först om i vart fall har passerat sedan den olagliga parkeringen påbörjades. Har polisen utfärdat ett bötesföreläggande kan den inte kräva att också bötesföreläggandet betalas innan fordonet frigörs från sitt hjullås. Befogenheten att använda hjullås mot ett fordon som har ställts upp otillåtet gäller även för privata markägare. Befogenhet följer i detta avseende av common law (bekräftat av Court of Appeal i målet v (1996) RTR 308). Det krävs emellertid av de privata landägarna att dessa först på ett klart sätt har utmärkt vilka parkeringsbestämmelser som gäller för området och att den avgift som de vill ha för att avlägsna hjullåset uppgår till ett rimligt belopp. Förutom systemet med hjullåsning har polis och lokala myndigheter även rätt att flytta fordon i vissa fall. Lagreglerna återfinns här i The Removal & Disposal of Vehicles Regulations 1993 samt Regulations 4 and 4 A of the Removal & Disposal of Vehicles Regulation 1986 och ger bl.a. rätt att flytta ett fordon om fordonets parkeringstid har överskridits med . I är det möjligt att betala böter för ett trafikbrott på plats. För misstänkta som har ett känt hemvist i gäller detta emellertid endast för ringa trafikbrott och om bötesföreläggandet (Verwarnungsgeld) endast uppgår till ett belopp om högst . En annan förutsättning är att den misstänkte accepterar förfarandet och inte har några invändningar att göra mot sin påstådda skuld. Accepterar han eller hon inte förfarandet så kan en betalning inte framtvingas på plats. I sådana fall lämnas ärendet över till en behörig bötesmyndighet som i ett skriftligt förfarande utställer ett bötesföreläggande (Bussgeld- bescheid – dessa kan möjligen i sig liknas vid svenska strafföreläg- ganden men innehåller också vissa kostnader för administration), om myndigheten anser att ett brott har begåtts. Den misstänkte lagöverträdaren har ånyo möjligheten att välja om han eller hon vill betala bötesföreläggandet eller inte. Vill denne inte heller betala detta bötesföreläggande går ärendet vidare till domstol som sedan avgör frågan. Vid mindre ringa brott, där brottet renderar i ett straff som överstiger , går man alltid direkt till det skriftliga förfarandet med Bussgeldbescheid. För en misstänkt lagöver- trädare som inte har ett känt hemvist i är emellertid situationen annorlunda. Polisen kan i dessa fall på plats begära att den misstänkte i fråga ställer en säkerhet (Sicherheitsleistung) för de förväntade böterna samt eventuella tillkommande kostnader. Bötesbeloppen räknas ut med grund i Bussgeldbescheid eller domstolsavgöranden. Användande av kreditkort är i detta sammanhang ännu inte centralt reglerat i lag och möjligheterna härtill är inte heller under någon utredning i departementet. Om kreditkort accepteras som betalningssätt eller inte bestäms därför av respektive förbundsland på en regional nivå. Om en misstänkt lagöverträdare utan känt hemvist i inte kan eller vill ställa säkerhet för de förväntade böterna har polisen rätt att ta egendom i förvar. Stor vikt läggs emellertid till proportionalitetsprincipen och ett tagande i förvar av ett fordon kommer därför i regel inte i fråga för en trafikförseelse. Man riktar därför i stället ofta in ett förvarstagande på annan egendom som tillhör den misstänkte än själva fordonet. När fråga är om yrkesmässig trafik, t.ex. brott mot kör- och vilotidsbestämmelser, har polisen i stället rätt att förbjuda ett fordons fortsatta färd om inte säkerhet ställs för de förväntade böterna. Det är i inte tillåtet att använda sig av hjullåsnings- anordningar på felparkerade fordon i syfte att säkerställa en vekställighet av felparkeringsavgifter. Den som begår ett trafikbrott av ett mer allvarligt slag kan i , liksom i , komma att gripas av polis och alltså bli utsatt för personella tvångsmedel. Detta gäller emellertid inte vid mindre allvarliga trafikbrott. Även vid mindre allvarliga trafikbrott finns det emellertid möjlighet för fransk polis att använda sig av tvångsmedel. Regleringen återfinns i § L 121-4 i franska trafiklagen, (Code de la Route). Av det lagrummet framgår bl.a. att om en person som har begått en överträdelse mot en fransk trafik- bestämmelse och inte kan visa att han eller hon bor eller arbetar på franskt territorium och inte heller på något annat särskilt angivet sätt kan garantera att en framtida betalning kommer att ske av de böter som riskeras, så måste vederbörande betala ett schablon- mässigt bötesbelopp eller ett nedsatt bötesbelopp (s.k. konsigna- tionsavgift). Beslutet om att en sådan konsignationsavgift skall betalas fattas av en åklagare. Betalning kan erläggas till den lokala skattemyndigheten, men kan också ske på plats till en polisman som är innehavare av kvittensblock med talonger. Betalning kan då ske med såväl kontanter som med check. Polisen har emellertid inte tillgång till den bärbara utrustning som skulle behövas för att ta emot kortbetalningar och det är därför inte möjligt att betala med kreditkort vid själva trafikkontrollen. Erläggs inte betalning för en konsignationsavgift i dessa fall så har polisen rätt att ta fordonet i förvar till dess att betalning sker. Fordonet kan då föras till en förvaringsplats . Varken polisen eller några andra myndigheter i har rätt att använda någon form av tvångsmedel för att framtvinga betalning av felparkeringsavgifter. Den spanska trafiklagstiftningen gör det möjligt för en lagöverträ- dare att betala böter för överträdelser mot trafiklagstiftningen på plats till en polisman. Regleringen återfinns framför allt i 67 § i den spanska trafiklagen (la sobre Tráfico, Circulación de Vehículos a Motor y Seguridad Vial, 339/1990 och 19/2001). För en misstänkt lagöverträdare som har hemvist i är det valfritt om man vill göra en förskottsbetalning av böterna eller betala dessa på annat sätt. För den som inte kan visa att han eller hon har hemvist i gäller emellertid inte denna frivillighet utan den misstänkte skall genast göra en förskottsbetalning av böterna till en polisman som därvid antecknar det belopp som har betalats och lämnar en kopia till betalaren. Om böterna betalas direkt till en polisman på detta sätt reduceras bötesbeloppet . Av tekniska skäl är det inte möjligt att betala böter till en polisman med användande av kreditkort, men möjligheterna till detta betalningssätt är under utredning. Om en misstänkt lagöverträdare som inte har hemvist i inte vill eller kan göra en förskottsbetalning ges denne en möjlighet att på något annat sätt säkerställa en betalning. Han eller hon kan då t.ex. hänvisa till en bankgaranti eller något annat säkert borgensåtagande. Görs emellertid inte heller detta så skall polisen göra fordonet orörligt (inmovilizará el vehículo). Polisen för därvid fordonet till närmaste samhälle och ställer upp det på en av kommunen anvisad uppställningsplats. Spansk lag hindrar inte polisen eller någon annan myndighet att använda tvångsmedel för att säkerställa betalning av felparkerings- avgifter. Hur tvångsmedel konkret får användas och under vilka omständigheter bestäms på lokal nivå eftersom problemet med felparkeringar oftast är ett kommunalt problem. Även polis och andra myndigheter har emellertid befogenhet att göra ett felparkerat fordon omöjligt att flytta om fordonet står uppställt på en plats där det inte får ställas upp eller om något parkerings- tillstånd har överskridits. Fordonet görs då omöjligt att flytta till dess att föraren har blivit identifierad. Det finns möjligheter att sätta lås på fordonet för att hindra att detta flyttas. Fordonsägaren blir betalningsskyldig för alla eventuella kostnader som har uppstått för att göra fordonet omöjligt att flytta.