sou · GQB33d2 · 2003-01-01 00:00:00 — Vi anser därför att det är rimligt att en sådan sanktionskumulation beaktas vid straffmätningen på samma sätt som t.ex. utvisning. En förutsättning bör dock vara att vården ägt rum eller inletts i anslutning till brottet. Det bör alltså finnas åtminstone ett tidsmässigt samband mellan det begångna brottet och den vård som har kommit till stånd. Böter, villkorlig dom och skyddstillsyn Vid val av påföljd i mål med psykiskt störda lagöverträdare bör dom- stolen i största möjliga utsträckning undvika fängelse. Om böter inte kan anses som ett tillräckligt straff, bör påföljden därför bestämmas till villkorlig dom eller skyddstillsyn. I valet mellan de två sistnämnda på- följderna bör påföljden, om den tilltalade har ett psykiatriskt vårdbe- hov, bestämmas till skyddstillsyn. Skyddstillsynen kan då kombineras med föreskrifter om psykiatrisk vård. Detta är relativt van- ligt för psykiskt störda lagöverträdare. En följd av att fängelseförbudet försvinner är att en dom på skyddstillsyn kan undanröjas och ersättas med ett fängelsestraff vid misskötsamhet från den dömdes sida. Påföljder och psykiatrisk vård i ett reformerat system 257 Särskilda skäl för villkorlig dom eller skyddstillsyn När det föreligger en presumtion för fängelse skall domstolen beakta vissa särskilda skäl som talar för att påföljden ändå bör bestämmas till villkorlig dom eller skyddstillsyn. I 30 kap. 9 § andra stycket BrB behandlas särskilda skäl för skydds- tillsyn i stället för fängelse. För att öka möjligheterna att döma psykiskt störda lagöverträdare till skyddstillsyn föreslår vi ett par förändringar i 30 kap. 9 § BrB. I 30 kap. 9 § andra stycket 2 BrB sägs att ett särskilt skäl för skyddstillsyn föreligger, om den tilltalade undergår behandling för missbruk eller annat förhållande som kan antas ha samband med hans brottslighet. För att inte riskera att goda behandlingsresultat spolieras, om fängelse väljs som påföljd, kan rätten i ett sådant fall i stället be- stämma påföljden till skyddstillsyn. Vi anser att psykiatrisk behandling vid påföljdsvalet uttryckligen bör värderas på samma sätt som behandling mot missbruk. En pågåen- de behandling av en psykisk störning som kan antas ha samband med brottsligheten bör därför beaktas som ett särskilt skäl att välja skydds- tillsyn i stället för fängelse. En dom på skyddstillsyn med stöd av en sådan regel skulle främst aktualiseras vid s.k. artbrottslighet, dvs. där alternativet främst är fängelse , eller vid återfall i inte alltför allvarlig brottslighet. Den tredje punkten i 30 kap. 9 § andra stycket tar som särskilt skäl för skyddstillsyn upp att den tilltalade lämnat sitt samtycke till att ge- nomgå s.k. kontraktsvård. Sådan vård avser vanligen behandling mot olika slags missbruk. Om fängelseförbudet avskaffas och ett alternativt fängelsestraff därmed kan bestämmas också för psykiskt störda lag- överträdare, bör tredje punkten vidgas till att avse också psykiatrisk vård. Denna förändring är betydelsefull eftersom den vidgar möjlighe- terna att tillgodose den tilltalades behov av psykiatrisk vård under verkställigheten. Behandlingsplanen kan i ett sådant fall utformas så att vården inleds med en vistelse på en psykiatrisk vårdinrättning för att sedan avslutas på ett behandlingshem med psykiatrisk inriktning. Skyddstillsyn med föreskrift om kontraktsvård bör kunna användas som alternativ till fängelse för brott med straffvärden motsvarande upp till fängelse. Som särskilda skäl för villkorlig dom eller skyddstillsyn i stället för fängelsestraff kan rätten också beakta om den tilltalade samtycker till att domen förenas med en föreskrift om samhällstjänst (se 30 kap. 7 § andra stycket och 30 kap. 9 § andra stycket fjärde punkten BrB). I och med att fängelseförbudet försvinner öppnas i vårt system möjligheter att döma också psykiskt störda lagöverträdare till villkorlig dom eller 258 Påföljder och psykiatrisk vård i ett reformerat system skyddstillsyn med föreskrift om samhällstjänst. Även om tillämpnings- området för dessa påföljder inte torde bli så stort för psykiskt störda lagöverträdare, ökar ändå möjligheterna att undvika fängelsestraff ock- så för denna grupp. Trots de beskrivna möjligheterna att välja en annan påföljd än fängelse kan denna påföljd inte undvikas beträffande alla psykiskt störda lag- överträdare. I de fall det handlar om fängelsestraff upp behöver straffet dock inte avtjänas i anstalt. Precis som andra fängelsedömda kan psykiskt störda lagöverträdare i sådana fall verkställa sitt fängelse- straff genom intensivövervakning med elektronisk kontroll, s.k. elboja. Denna verkställighetsform kan förenas med föreskrifter om psykiatrisk vård, se 8 § andra stycket lagen (1994:451) om intensivövervakning med elektronisk kontroll. Vid längre fängelsestraff än är dock utgångspunkten att straffet skall verkställas i anstalt. Denna huvudregel har emellertid ett par viktiga undantag. Det första undantaget gäller dömda som har be- hov av rättspsykiatrisk vård. Hur vårdbehovet i dessa fall skall tillgodo- ses under verkställigheten tas upp i 9.3.2. Det andra undantaget gäller vissa funktionshindrade som har behov av stöd och service i anledning av sitt funktionshinder. Hur verkställigheten bör ske i sådana fall be- handlas i 9.4. 9.3.2Psykiatrisk vård åt fängelsedömda Kommitténs förslag: Psykiskt störda lagöverträdare som döms till fängelse och som har behov av psykiatrisk vård skall ges sådan vård under verkställigheten av fängelsestraffet, antingen i frivillig form enligt HSL eller i form av tvångsvård enligt LRV. Denna princip gäller , men de intagnas vårdbehov tillgodoses inte i till- räcklig utsträckning. För att erforderlig vård skall komma till stånd måste kriminalvården bättre än hantera frågor kring psykiskt störda. Kriminalvårdens ansvar i detta hänseende skall be- tonas ytterligare i KvaL. Härutöver krävs organisatoriska och eko- nomiska förändringar av den rättspsykiatriska vården. Denna fråga behandlas i kapitel 12. Påföljder och psykiatrisk vård i ett reformerat system 259 Den som döms till fängelse och som har behov av psykiatrisk vård skall i vårt system ges sådan vård under verkställigheten av fängelsestraffet, antingen i form av frivillig vård enligt HSL, eller i form av tvångsvård enligt LRV. Föreligger ett vårdbehov redan då verkställigheten inleds, skall den dömde, i stället för att tas in på en anstalt, inleda verkställigheten av straffet på en vårdinrättning. Möjligheten att i en rättspsykiatrisk utred- ning meddela ett s.k. vårdbeslut som medför att verkställigheten skall inledas genom rättspsykiatrisk vård behandlas i kapitel 11. Vården skall fortgå så länge vårdbehovet kvarstår. Vårdbehovet skall övervägas fortlöpande av chefsöverläkaren vid den enhet där pati- enten vårdas. Ges vården enligt reglerna i LRV och avslår chefsöverlä- karen en begäran från patienten om att vården skall upphöra, skall pati- enten kunna överklaga beslutet till länsrätten (jfr den nuvarande regle- ringen i LRV avseende rättspsykiatrisk vård åt fängelsedömda.) En yttersta tidsgräns för vård under verkställigheten sätts av tid- punkten för den villkorliga frigivningen. Är man fortfarande i behov av vård när tiden för villkorlig frigivning infaller, kan vård fortsätta att ges i frivillig form enligt HSL eller tvångsvis enligt LPT, om förutsättning- arna enligt den lagen är uppfyllda. I 14 § LPT finns regler om konver- tering från rättspsykiatrisk vård till tvångsvård enligt LPT. För villkor- ligt frigivna kan en särskild föreskrift om läkarvård meddelas för prövotiden enligt 26 kap. 15 § första stycket 3 p BrB. Om den dömde tillfrisknar innan straffet avtjänats, skall han i prin- cip föras över till en fortsätta verkställig- heten där fram till tidpunkten för den villkorliga frigivningen. För att inte riskera att ett gott behandlingsresultat spolieras vid övergång från en vårdinrättning till en anstalt bör det införas en möjlighet för den dömde att få psykiatrisk vård på ett behandlingshem under slutet av verkställigheten. En motsvarande möjlighet finns när det gäller behandling mot missbruk (s.k. § 34-placering). Skulle en dömd insjukna på nytt före den villkorliga frigivningen, får han återvända till sjukvården. Tanken är att man skall kunna vandra fram och tillbaka mellan sådan vård och kriminalvården. Det som skall styra är vårdbehovet. Även den som insjuknar först under verkställigheten av ett fängelse- straff och som är i behov av psykiatrisk vård skall få detta behov tillgo- dosett. Denna rättighet följer visserligen redan av gällande regler i KvaL och LRV. Som framgått av kapitel 6 finns emellertid ett stort antal intagna som inte får sitt vårdbehov tillgodosett i tillräcklig ut- sträckning. På grund härav har kommittén fått i uppdrag att oavsett våra förslag i övrigt lösa frågan hur de intagnas vårdbehov bäst skall tillgo- doses. Med den utformning som vårt förslag till ett reformerat system 260 Påföljder och psykiatrisk vård i ett reformerat system har fått blir denna uppgift särskilt viktig, eftersom antalet psykiskt störda som döms till fängelse sannolikt kommer att öka. En grundläg- gande förutsättning för vårt förslag är därför att mer vård än i praktiken kommer till stånd under verkställigheten. Orsaken till att inte alla fängelsedömda får den psykiatriska vård de behöver är inte att de straffrättsliga verkställighetsbestämmel- serna är oklara. Bakgrunden är i stället brister inom kriminalvården och den rättspsykiatriska vården. Kriminalvården måste i ett framtida system bättre än hantera frågor kring psykiskt störda. Det handlar om att i större utsträckning uppmärksamma de intagna som kan behöva psykiatrisk vård och se till att de blir läkarundersökta. De intagna som är i behov av psykiatrisk vård måste sedan ges vård antingen på anstalten eller inom den allmän- na sjukvården. Kriminalvårdens ansvar i nu aktuella hänseenden bör betonas ytterligare i KvaL. För att erforderlig vård skall komma till stånd inom den allmänna sjukvården krävs också organisatoriska och ekonomiska förändringar av den rättspsykiatriska vården. Denna fråga behandlas i kapitel 12. Kommitténs förslag: En ny form för verkställighet av fängelse, slutet boende, införs för vissa funktionshindrade. Modellen skall va- ra ett slutet gruppboende uppbyggt enligt principerna i LSS. Perso- nalen skall ha särskilda kunskaper om funktionshindrade och de bo- ende skall erbjudas habiliterings- och rehabiliteringsåtgärder. Beslutet om att verkställigheten av ett fängelsestraff skall ske i ett slutet boende skall fattas av kriminalvården. Kriminalvårdens an- svar att uppmärksamma funktionshindrades behov skall regleras i KvaL. SiS skall ansvara för verkställigheten av slutet boende. Utvecklingsstörda lagöverträdare kunde tidigare dömas till en särskild påföljd, vård i specialsjukhus för psykiskt utvecklingsstörda. Denna möjlighet avskaffades emellertid i samband med reform. Se- dan dess tillämpas de vanliga påföljdsreglerna också beträffande denna grupp lagöverträdare. Detta innebär att de kan dömas till fängelse och överlämnas till rättspsykiatrisk vård. Påföljder och psykiatrisk vård i ett reformerat system 261 Som framgått av problembeskrivningen i kapitel 6 ger nuvarande ordning upphov till olika problem för utvecklingsstörda. Dessa problem är särskilt framträdande inom kriminalvården. Ett av problemen är att man inte alltid uppmärksammar att en intagen är utvecklingsstörd. Det beror dels på bristande kunskaper, dels på att vissa personer med ut- vecklingsstörning försöker dölja sitt funktionshinder. Mycket tyder på att gruppen utvecklingsstörda inom kriminalvården är större än man trott. Många utvecklingsstörda har svårt att på egen hand klara olika var- dagsrutiner, men varken inom kriminalvården eller rättspsykiatrin finns tillräckliga resurser för att ge erforderlig hjälp i dessa hänseenden. Miljön inom kriminalvården och rättspsykiatrin är inte heller anpassad till de utvecklingsstördas behov. Ett stort antal utvecklingsstörda har också svårt att förstå sambandet mellan den begångna gärningen och påföljden, särskilt om det har gått , vilket leder till att verkställighetstiden upplevs som menings- lös och destruktiv. De som döms till fängelse blir också ofta utnyttjade på olika sätt av andra intagna på anstalten, och detta kan sedan fortsätta efter verkställighetens slut och leda till att den utvecklingsstörde begår nya brott. Mot bakgrund av de problem som finns har vi fått i uppdrag att ta ställning till om det finns ett behov av särskilda påföljdsregler beträffande utvecklingsstörda lagöverträdare. Eftersom personer med vissa neuropsykiatriska störningar (t.ex. autism och autismliknande störningar) och personer som drabbats av en hjärnskada i vuxen ålder har behov av stöd och hjälp som liknar de utvecklingsstördas, inklude- rar vi också dessa grupper i vår bedömning. 9.4.2En ny form för verkställighet av fängelse En möjlig lösning på de problem som beskrivits ovan vore att återinfö- ra särskilda påföljdsregler för utvecklingsstörda och andra funktions- hindrade. En sådan lösning skulle emellertid strida mot de principer som bär upp våra förslag i övrigt. En grundläggande tanke i vårt förslag till ett reformerat system är nämligen att de allmänna principerna för straffmätning och påföljdsval i betydligt högre grad än skall styra och sätta upp ramarna för det straffrättsliga ingripandet mot psykiskt störda gärningsmän som döms till straffrättsligt ansvar. Exempel på detta är att vi förslår att fängelseförbudet tas bort och att rättspsykiat- risk vård avskaffas som särskild påföljd eftersom en sådan förändring främjar berättigade krav på likabehandling. Någon ny särskild påföljd bör därför inte införas. Precis som beträffande andra vårdbehov bör i 262 Påföljder och psykiatrisk vård i ett reformerat system stället frågan om de funktionshindrades behov vara en fråga för verk- ställigheten. Precis som bör fängelsestraff användas med stor försiktighet beträffande utvecklingsstörda och andra funktionshindrade. De påfölj- der som i första hand bör komma i fråga är böter och skyddstillsyn. Det förekommer emellertid att utvecklingsstörda och andra funktionshind- rade begår så allvarliga brott att påföljden måste bestämmas till fängel- se. Är den dömde då i behov av rättspsykiatrisk vård därför att han ut- över sitt funktionshinder också har en annan psykisk störning, skall han få detta psykiatriska vårdbehov tillgodosett under verkställigheten på samma sätt som andra psykiskt störda lagöverträdare. För att åstad- komma en bättre situation för de funktionshindrade inom rättspsykiat- rin krävs ökad kunskap och nya arbetssätt. En funktionshindrad som vistas inom rättspsykiatrin behöver inte bara psykiatrisk vård utan ock- så stöd och service i anledning av sitt funktionshinder. Om den dömde inte har behov av rättspsykiatrisk vård, uppstår frå- gan var verkställigheten bör ske. Miljön i en vanlig kriminalvårdsan- stalt är särskilt olämplig för många utvecklingsstörda och andra funk- tionshindrade. Det bör därför tillskapas en alternativ form för verkstäl- lighet av fängelsestraff för dessa grupper. Utgångspunkten för en sådan verkställighetsform bör vara att verkställigheten kan ske under sådana former att de funktionshindrades särskilda behov av stöd och service kan tillgodoses i större utsträckning än i en vanlig kriminalvårdsanstalt. måste beaktas att verkställigheten skall kunna ske under säk- ra och betryggande former. Detta bör kunna ske i en särskild form av boende, ett slutet boende. Verkställighet av fängelsestraff i ett slutet boende bör kunna bli aktu- ellt för de tre olika grupper av funktionshindrade som nämnts ovan, nämligen personer med utvecklingsstörning, personer med autism eller autismliknande tillstånd samt personer som drabbats av ett begåvnings- handikapp i vuxen ålder. De tre grupperna har liknande omsorgsbehov och omfattas också alla av LSS. Till den första gruppen räknas personer med en intellektuell funk- tionsnedsättning som beroende på grad och miljö utgör ett handikapp. Den sammanhänger med en under individens utvecklingsperiod inträf- fad brist eller skada. Orsaken till bristen eller skadan saknar betydelse. Med autism och autismliknande tillstånd avses sådana djupgående störningar i fråga om social förmåga, kommunikation och beteende Påföljder och psykiatrisk vård i ett reformerat system 263 som medför ett allvarligt funktionshinder i fråga om psykosocial eller pedagogisk anpassning. I den tredje gruppen ingår personer som efter utvecklingsåren har fått en hjärnskada och till följd härav ett betydande och bestående be- gåvningsmässigt funktionshinder. Utlösande faktorer är sjukdomar av kroppslig art eller skador som föranletts av yttre våld, t.ex. trafikolyck- or. Den som tillhör någon av dessa grupper bör inte automatiskt bli fö- remål för den nya formen av verkställighet. Ytterligare förutsättningar bör ställas upp. Först och främst bör krävas att den dömde på grund av sitt funktionshinder har ett särskilt behov av stöd och service. Härmed avses t.ex. att den dömde på egen hand har svårt att klara olika vardags- rutiner såsom hygien, måltider och kommunikation med andra. Härut- över bör krävas att omsorgsbehovet inte kan tillgodoses i en vanlig kriminalvårdsanstalt. Först om båda dessa förutsättningar är uppfyllda bör fängelsestraffet verkställas i ett slutet boende. Brister någon av för- utsättningarna, skall verkställigheten i stället ske i vanlig anstalt. Beslutet om att verkställigheten av ett fängelsestraff skall ske i ett slutet boende bör fattas av kriminalvården. Detta innebär att kriminal- vården måste bättre än uppmärksamma de utveck- lingsstörda och andra funktionshindrade. Insatserna för de funktions- hindrade som skall verkställa sitt fängelsestraff i anstalt måste också bli bättre. Dessa personer måste i större utsträckning än ges stöd och service i anledning av sitt funktionshinder. Kriminalvårdens ansvar i nu berörda hänseenden bör regleras i KvaL. Möjligheten att i en rättspsykiatrisk utredning fatta ett s.k. omsorgsbe- slut om att verkställigheten skall ske i slutet boende tas upp i kapitel 11. 9.4.4Utformningen av slutet boende Ett slutet boende bör utformas som ett särskilt gruppboende för dömda. Från handikapprörelsen har uttryckts en oro för att förslaget om slutet boende skulle leda till att de gamla specialsjukhusen, som enligt handi- kappreformen skulle vara slutgiltigt avskaffade , återinförs. Kommittén vill därför stryka under att de nya enheterna måste utvecklas i enlighet med principerna i LSS. Här kan nämnas vikten av att antalet intagna blir så få som möjligt, att personalen har särskilda kunskaper om aktuella funktionshinder samt att det kan er- bjuds adekvata habiliterings- och rehabiliteringsåtgärder. Vården måste utformas efter individuella planer som utgår från den enskildes pro- blem, resurser och behov. Den stora skillnaden i förhållande till ett 264 Påföljder och psykiatrisk vård i ett reformerat system vanligt gruppboende är att vistelsen i det nu aktuella boendet inte byg- ger på frivillighet. Med ett särskilt boende uppbyggt på detta sätt bör man kunna kom- ma till rätta med flera av de problem som finns och skapa en hu- manare verkställighetsmiljö för de funktionshindrade. Särskilt betydel- sefullt är att det individuella stödet åt varje dömd kan förbättras . På så sätt underlättas också utslussningen. Ansvaret för den nya verkställighetsformen bör anförtros åt något or- gan som har bättre förutsättningar än kriminalvården att tillgodose de särskilda krav som bör ställas på slutet boende. SiS ansvarar bl.a. för verkställigheten av sluten ungdomsvård. Slutet boende kommer i stora delar att likna verkställigheten av denna påföljd. Mot bakgrund härav anser vi att SiS med sin erfarenhet av behandlingsarbete bör få ansvaret också för slutet boende. Samhällsskyddet i ett reformerat system 265 10Samhällsskyddet i ett reformerat system I detta kapitel bedömer vi med utgångspunkt från förslagen i övrigt hur samhällsskyddsaspekten bör tillgodoses i ett reformerat reaktionssy- stem för psykiskt störda lagöverträdare. Vi har tidigare identifierat vissa problem som är knutna till samhäl- lets behov och möjligheter att skydda sig mot personer som på grund av sitt psykiska tillstånd har en hög benägenhet att återfalla i allvarliga brott. I det sammanhanget betonas särskilt att varje diskussion om ingripanden som grundar sig på intresset av samhällsskydd med nöd- vändighet är förknippade med svåra etiska och rättsstatliga övervägan- den om i vilken utsträckning och på vilket beslutsunderlag som staten har rätt att beröva någon friheten eller tillgripa andra frihetsinskrän- kande åtgärder i åtminstone delvis preventivt syfte. Vad som sagts pekar naturligtvis mot att åtgärder grundade på samhällsskyddsintresset kan övervägas endast i undantagsfall och med stor restriktivitet. Å andra sidan finns redan i dagens system institut som, åtminstone i realiteten, är grundade på ett sådant intresse. Först och främst gäller detta för personer som döms till den straffrättsliga påföljden överläm- nande till rättspsykiatrisk vård i förening med särskild utskrivnings- prövning. Längden av frihetsberövandet bestäms ju i dessa fall ytterst av den till den psykiska störningen kopplade återfallsrisken1, även om det i inledningsskedet också krävs att den dömde lider av en psykisk störning som är allvarlig och att han bedöms vara i behov av vård. Tidpunkten för att genom nåd omvandla ett livstidsstraff till ett tidsbe- stämt straff vilar också på bl.a. överväganden kopplade till samhälls- skyddet. I många fall är det också här fråga om psykiskt störda lagöver- trädare, även om deras störning inte har bedömts som så allvarlig att fängelseförbudet i 30 kap. 6 § BrB tillämpats. Det går inte att bortse 1 I Regeringsrättens dom i mål 4517-2001 har benägen- heten att begå brott till följd av sitt psykiska tillstånd ansetts vara en faktor vid en helhetsbedömning av behovet av fortsatt rättspsykiatrisk vård, även om återfallsrisken inte är kopplad till den ursprungliga psykiska störningen 266 Samhällsskyddet i ett reformerat system från samhällsskyddsaspekten när man överväger ett reformerat reak- tionssystem för psykiskt störda lagöverträdare. Frågan om att införa någon form av åtgärder som mera direkt grundar sig på intresset av samhällsskydd är enligt våra direktiv svårbemästrad av flera olika skäl. Det anförs vidare i direktiven att det var i denna del som tveksamhet till modell kom till uttryck vid hearingen . Utredningens modellförslag innebär att särskilda samhällsskyddsåtgärder för psykiskt störda lagöverträdare (vilket inkluderar personlighetsstörda) skall kunna tillgripas efter en genomgången verkställighet eller som särreaktion om eller när vårdbe- hov inte längre föreligger.2 Enligt direktiven skall vi analysera om det finns behov av ett system med särskilda samhällsskyddsåtgärder av den typ som Straffansvarsut- redningen skissat på. Vi skall således överväga om det är möjligt att skapa ett förutsebart och rättssäkert sådant system, om det är lämpligt att införa ett sådant system och hur systemet i så fall kan utformas. Vissa begränsningar av vårt uppdrag görs dock redan i direktiven. Vårt förslag får inte innebära avsevärt ökade möjligheter att besluta om tidsobestämda frihetsberövanden eller frihetsinskränkningar vid allvarligare brottslighet. Samhällsskyddsåtgärder bör därför, om en sådan särreglering anses nödvändig, enligt direktiven begränsas till fall där behovet av en sådan reglering gör sig särskilt starkt gällande. Om vi ändå finner att en särskild ordning för samhällsskyddsåtgär- der bör införas, skall vi ta ställning till frågorna om hur personkretsen skall avgränsas, vilka grupper som i praktiken kommer att omfattas av regleringen, vilken utredning som skall ligga till grund för besluten och var besluten skall fattas.