sou · GQB341 · 2003-01-01 00:00:00 — Det finns vissa yrkesgrupper vars verksamhet i en del avseenden kan anses ligga nära den finansielle rådgivarens och där särskild lagstiftning redan finns med avseende på dessa yrkesgruppers skyl- digheter och ansvar. Nedan följer en kort beskrivning av den reglering som gäller för tre sådana yrkesgrupper: fastighetsmäklare, försäkringsmäklare och advokater. Gemensamt för dessa är att deras verksamhet inte sällan riktar sig till konsumenter och att yrkesutövningen innehåller inslag av rådgivningsverksamhet. Fyra gemensamma, grundläggande krav kan sägas gälla för de tre grupperna. För det första uppställs för samtliga grupper särskilda kompetenskrav. De skall för det andra följa god sed inom respektive område. De har för det tredje ett cul- paansvar, dvs. de ansvarar gentemot uppdragsgivaren för skada som de orsakat genom vårdslöshet, vilket i fråga om fastighetsmäklare och försäkringsmäklare är ett lagstadgat ansvar. För det fjärde står samtliga grupper under särskild tillsyn. Fastighetsmäklares verksamhet, vari ingår rådgivningsverksamhet, är reglerad genom särskild lagstiftning i fastighetsmäklarlagen (1995:400). Bestämmelserna är i huvudsak tvingande till konsu- mentens förmån. Varje fastighetsmäklare skall vara registrerad hos , som också utövar tillsyn enligt lagen. För att en fas- Jämförelser med närliggande lagstiftning tighetsmäklare skall bli registrerad krävs bl.a. att han eller hon har tillfredsställande utbildning. Nämnden har möjlighet att återkalla en registrering bl.a. om fastighetsmäklaren inte uppfyller de krav som ställs i lagen. Enligt 12 § skall fastighetsmäklaren utföra sitt uppdrag omsorgs- fullt och i allt iaktta god fastighetsmäklarsed. Mäklaren skall därvid tillvarata både säljarens och köparens intresse. Fastighetsmäklaren skall vidare enligt 16 §, i den mån god fastig- hetsmäklarsed kräver det, ge köpare och säljare de råd och upplys- ningar som dessa kan behöva om fastigheten och andra förhållan- den som har samband med överlåtelsen. Mäklaren skall verka för att säljaren före överlåtelsen lämnar de uppgifter om fastigheten som kan antas vara av betydelse för köparen, liksom att köparen före förvärvet undersöker eller låter undersöka fastigheten. Då köparen är en konsument skall fastighetsmäklaren enligt 18 § tillhandahålla köparen en skriftlig beskrivning av fastigheten och en skriftlig beräkning av dennes boendekostnader. Om fastighetsmäklaren uppsåtligen eller av oaktsamhet åsidosät- ter sina skyldigheter enligt ovan, skall han eller hon enligt 20 § er- sätta den skada som till följd av detta drabbar köparen eller säljaren. HD har i flera rättsfall prövat fastighetsmäklares ansvar. Av sär- skilt intresse från konsumentsynpunkt torde vara NJA 1997 s. 127 (I och II). Målen gällde om fastighetsmäklare är skyldig att verka för att köpets giltighet villkoras av att lån beviljas eller får övertas. HD menade att mäklaren hade en sådan skyldighet och anförde i NJA 1997 s. 127 I bl.a. att köparen kan bli skadeståndsskyldig för det fall ansökan om lån eller övertagande av lån inte beviljas. HD anförde vidare: Det kan förutsättas att de flesta enskilda köpare inte inser denna följd och därmed inte heller den risk de utsätter sig för. (---) Mot bak- grund härav måste fastighetsmäklare, i fall då en köpare är beroende av att beviljas lån eller få överta lån för att kunna betala köpeskilling- en, i princip anses skyldig att upplysa köparen om följderna av att han inte fullgör sin betalningsskyldighet enligt köpeavtalet på grund av att lån eller övertagande av lån inte kunnat ordnas samt råda köparen till att begära att beviljande eller övertagande av lån tas in som ett villkor för köpets giltighet. Med hänsyn till de långtgående ekonomiska kon- sekvenser som avslag på ansökan om lån eller om övertagande av lån kan få för köparen bör undantag från denna skyldighet föreligga en- dast då förhållandena är sådana att ett villkor av nämnda slag inte skulle tjäna något egentligt syfte. (---) Det förhållandet att en säljare Jämförelser med närliggande lagstiftning har förklarat för mäklaren att han inte godtar villkor av förevarande slag befriar inte mäklaren från att upplysa köparen om konsekvenser- na av att köpeskillingen inte kan betalas och råda honom till hur han bör handla. De båda fallen ger enligt inte bara upphov till en plikt att tillse att en villkorsklausul införs, utan ger också mäklaren anledning att tillse att han säkrar bevisning för att han verkligen lämnat ett sådant råd. Enligt Kleineman tycks det som om HD här särskilt har ställt konsumentintresset i förgrunden och att de båda rättsfallen representerar en ny och strängare syn på rådgivaransva- ret.26 Även försäkringsmäklares verksamhet är föremål för särskild lag- stiftning genom lagen (1989:508) om försäkringsmäklare. Försäk- ringsmäklare skall vara registrerad hos och står under inspektionens tillsyn. För att bli registrerad som försäk- ringsmäklare krävs bl.a. att sökanden har en tillfredsställande ut- bildning. Inspektionen kan under vissa förutsättningar återkalla registreringen. Försäkringsmäklaren skiljer sig såtillvida från den typiske finan- sielle rådgivaren genom att han eller hon förmedlar försäkringar från flera från varandra fristående försäkringsgivare. Försäkrings- mäklaren är således inte knuten till ett enskilt försäkringsbolag. Försäkringsmäklare skall enligt 13 § utföra sitt uppdrag om- sorgsfullt och med iakttagande av god försäkringsmäklarsed. För- säkringsmäklare skall, i den utsträckning som omständigheterna kräver, klarlägga uppdragsgivarens behov av försäkring och, i före- kommande fall, tjänster i samband med sparande samt föreslå lämpliga lösningar. Som framgått ovan avseende beskrivningen av metodansvaret (avsnitt 2.4.2) har begreppet god försäkringsmäklar- sed preciserats i förarbetena. Vidare har utfär- dat allmänna råd angående god försäkringsmäklarsed (FFFS 1995:52). Om en försäkringsmäklare uppsåtligen eller av oaktsamhet åsi- dosätter sina skyldigheter enligt 13 §, skall han eller hon enligt 14 § ersätta den skada som till följd av detta drabbar en uppdragsgivare, 26 Kleineman, a.a. s. 197 Jämförelser med närliggande lagstiftning en försäkringsgivare, ett fondbolag, ett utländskt fondföretag eller någon som härleder sin rätt från uppdragsgivaren. Försäkringsmäklares skadeståndsansvar var föremål för Högsta domstolens prövning i rättsfallet NJA 1992 s. 782. I målet hade en försäkringsmäklare mottagit försäkringshandlingar för två försäk- ringstagares räkning (båda var näringsidkare) innehållande bl.a. premieavier. Försäkringsmäklaren översände handlingarna till för- säkringstagaren. Premierna kom att inbetalas , varför något försäkringsansvar inte kom att träda i kraft. Fråga var om försäk- ringsmäklaren, genom att inte särskilt upplysa försäkringstagaren om betalningsvillkoren för premierna, kunde anses ha avvikit från kravet om omsorg och iakttagande av god försäkringsmäklarsed. HD konstaterade att i mäklarens uppdrag ligger en allmän rådgiv- nings- och upplysningsskyldighet. Hur långtgående den är beror av det särskilda uppdraget och dess karaktär. HD anförde vidare: I det aktuella fallet har [försäkringstagarna] lämnat mäklaruppdrag till [mäklarbolaget] i syfte att erhålla samma försäkringsskydd som tidi- gare men till en lägre kostnad. Det är uppenbart att mäklaren (---) haft detta förhållande klart för sig. Därav följer också att [mäklarbo- laget] i sin rådgivning till [försäkringstagarna] hade bort se till att [försäkringstagarna] fick den information som behövdes för att de kontinuerligt skulle erhålla samma försäkringsskydd som de hade haft tidigare. Särskilt mot bakgrund av att den information som fanns i materialet från [försäkringsgivaren] får anses ha varit bristfällig har det ålegat [mäklarbolaget] att för [försäkringstagarnas] företrädare redovisa vad de hade att iaktta i fråga om premiebetalning för att und- vika att försäkringsskyddet upphörde. (---) HD finner alltså att [mäklarbolaget] genom sin underlåtenhet att informera [försäkrings- tagarna] om premievillkoret och dess tillämpning eftersatt sina skyl- digheter att ge [försäkringstagarna] de upplysningar som mäklarupp- draget förutsatte. En särskild grupp av rådgivare är advokater. Även denna yrkes- grupp har att följa särskilda regler och står under särskild tillsyn. Av 8 kap. följer att det skall finnas ett allmänt advokatsamfund. Advokat är den som är ledamot av samfundet. För att antas som ledamot gäller bl.a. särskilda kompetenskrav. Jämförelser med närliggande lagstiftning Samfundet och dess disciplinnämnd utövar tillsyn över den verk- samhet som bedrivs av advokater. En advokat skall enligt 8 kap. 4 § i sin verk- samhet redbart och nitiskt utföra de uppdrag som anförtrotts ho- nom och iaktta god advokatsed. God advokatsed kan sägas vara summan av de normer som över tiden har bildats inom advokatkå- ren och som kommit till uttryck i avgöranden av samfundet och dess disciplinnämnd. God advokatsed har därtill preciserats i samfundets vägledande regler om god advokatsed. Av dessa regler framgår bl.a. att en ad- vokats främsta plikt är att, inom ramen för vad lag och god advo- katsed bjuder, efter bästa förmåga tillvarata klientens intressen utan att låta sitt handlande påverkas av tanke på egna fördelar eller obe- hag (1 §). De juridiska råd som advokaten lämnar skall vara grun- dade på erforderlig undersökning av gällande rätt. Uppdrag skall utföras med omsorg, noggrannhet och tillbörlig skyndsamhet samt med beaktande av att klienten inte åsamkas onödiga kostnader (23 §). En advokat som åsidosätter sina plikter kan bli föremål för disci- plinära påföljder i form av uteslutning ur samfundet alternativt att tilldelas en varning eller en erinran. Om advokaten tilldelas en var- ning, kan han eller hon även åläggas att utge en straffavgift till sam- fundet. En advokat har vidare ett skadeståndsansvar som vilar på kon- traktsrättslig grund. Det är inte möjligt att här i detalj beskriva ad- vokatens skadeståndsansvar, utan redogörelsen får stanna vid ett antal huvudprinciper. Advokaten ansvarar för skada som orsakats uppsåtligen eller genom vårdslöshet. God advokatsed har därvid betydelse för bedömningen men är inte ensamt avgörande. Advo- katens ansvar kan indelas i tre områden: resultatansvar, metodan- svar och åtgärdsansvar. Advokater bär i allmänhet inte något ansvar för att han eller hon inte uppnått det resultat klienten har förväntat sig, t.ex. att vinna ett mål. En grund för detta är att en advokat aldrig torde ge en ut- fästelse om ett sådant resultat. Däremot kan ansvar inträda p.g.a. uppenbara fel, t.ex. om ett råd står i klar strid med lag eller fast praxis. Vidare kan advokaten göras ansvarig om han eller hon inte gjort erforderliga undersökningar av gällande rätt, dvs. att han eller hon inte följt en vedertagen norm vad gäller arbetsmetod. Om en advo- kat försummar att göra vissa undersökningar kan förfarandet komma att anses som culpöst. Jämförelser med närliggande lagstiftning Ansvar kan även inträda om advokaten inte upplyst klienten om hur han eller hon bort handla, t.ex. att inte på ett tillräckligt tydligt sätt framhålla kostnadsrisker eller fördelen med att anta ett förlik- ningsbud från motparten. Genom att ansvaret, till skillnad från vad som vanligen gäller för finansiella rådgivare, vilar på en någorlunda tydlig kontraktsrättslig grund torde advokaten vidare på avtalsrättslig grund kunna begrän- sa sin arbetsinsats. Advokaten och klienten kan t.ex. vara överens om att advokaten, i syfte att hålla arvodeskostnaden nere, endast skall utföra en begränsad rättsutredning och att ansvaret för följ- derna därmed kan komma att begränsas. Advokaten torde ha en viss möjlighet att friskriva sig från ansvar, särskilt vad gäller preciserade friskrivningar vid komplicerade rätts- lägen. Friskrivningar av långtgående karaktär kan dock anses strida mot den lojalitetsplikt som följer av god advokatsed.27 4.3Rörelseregler för finansiella företag Den s.k. rörelselagstiftningen innehåller bestämmelser om vad de finansiella företagen har att iaktta för att få bedriva sin verksamhet. Regelverket innehåller således de krav som lagstiftaren ställer på företagen och reglerar inte rättsförhållandet mellan konsumenten och näringsidkaren. Syftet med reglerna kan sägas vara att åstad- komma en stabil och väl fungerande finansiell marknad. Tillsyns- myndigheten, , har enligt lagstiftningen möjlig- het att ingripa genom förelägganden om förbud mot att bedriva en viss verksamhet eller varning, alternativt återkallande avseende till- stånd att bedriva viss verksamhet. Även om rörelsereglerna inte syftar till att reglera förhållandet mellan ett företag och en konsument saknar denna typ av reglering inte betydelse i civilrättsligt hänseende. HD har givit näringsrättslig reglering viss betydelse även vid bedömningen av om skadestånds- grundande oaktsamhet kan anses föreligga. I NJA 1993 s. 163, som avsåg infriande av borgensåtagande, uttalade HD följande. Enligt 36 § lagen (1956:216) om jordbrukskasserörelse, som reglerade den aktuella kreditgivningen, fick kredit beviljas endast om låntagaren 27 , Advokatens rättsutredningar - metod och ansvar, 1987, s. 21 ff Jämförelser med närliggande lagstiftning på goda grunder kunde förväntas fullgöra låneförbindelsen. Dessutom krävdes som huvudregel betryggande säkerhet i fast eller lös egendom eller i form av borgen. Motsvarande bestämmelser finns i 2 kap. 13 § bankrörelselagen (1987:617). Bestämmelserna ingår som ett led i skyddet för insättarnas medel (prop. 1983/84:146 s. 11) och tar alltså inte primärt sikte på att reglera enskilda kontraktsförhållanden som det aktuella. Har emellertid bestämmelserna åsidosatts bör likväl åtminstone i mera kvalificerade situationer detta kunna uppfattas så att banken därmed åsidosatt grundläggande förutsättningar för ett borgensåtagande. Ett liknande resonemang för HD i det ovan (avsnitt 2.4.3) refere- rade rättsfallet NJA 1995 s. 693 där dåvarande Bankinspektionens allmänna råd tillmättes betydelse vid oaktsamhetsbedömningen. Dessa regler kan därmed anses ha viss betydelse även från konsu- mentskyddssynpunkt. Nedan följer en kort presentation av de viktigaste regelverken med avseende på de finansiella institutens rådgivningsverksamhet. Bankrörelselagen (1987:617) innehåller bestämmelser om den verksamhet som en bank får bedriva. Bankverksamhet får drivas endast efter tillstånd, s.k. oktroj. Enligt lagen får en bank bl.a. läm- na ekonomisk rådgivning. Några närmare bestämmelser om rådgiv- ning finns dock inte i lagen och vägledande uttalanden i lagens fö- rarbeten saknas. Allmänt gäller dock att tillsynen över bankverk- samhet enligt lagen skall bedrivas så att en sund utveckling av verk- samheten främjas. Bankrörelselagen är föremål för översyn. bereds be- tänkande Reglering och tillsyn av banker och kreditmarknadsföre- tag (SOU 1998:160). har remitterat en promemoria, Reformerade bank- och finansieringsrörelseregler (Ds 2002:5), med förslag till nya bestämmelser på området. Lagen (1991:980) om handel med finansiella instrument innehål- ler bl.a. bestämmelser om prospekt vid emissioner och offentliggö- rande av aktieinnehav. Enligt lagen skall handel med finansiella in- strument bedrivas så att allmänhetens förtroende för värdepap- persmarknaden upprätthålls och enskildas kapitalinsatser inte otill- börligen äventyras. Enligt försäkringsrörelselagen (1982:713) får försäkringsrörelse drivas endast efter tillstånd, s.k. koncession. Några särskilda be- stämmelser om finansiell rådgivning finns inte i lagen. Verksamhe- ten skall dock bedrivas enligt god försäkringsstandard. Vidare framgår att information till liv- och skadeförsäkringstagare och till Jämförelser med närliggande lagstiftning dem som erbjuds att teckna en liv- eller skadeförsäkring skall vara anpassad till försäkringens art och tydligt visa försäkringens villkor och värdeutveckling. Av lagen (1990:1114) om värdepappersfonder följer att fondverk- samhet, dvs. förvaltning av värdepappersfond och försäljning och inlösen av andelar i fonden, inte får bedrivas utan tillstånd. Finans- inspektionen skall vid sin tillsyn se till att en sund utveckling av verksamheten främjas. Av störst intresse i detta sammanhang torde dock vara bestäm- melserna i lagen (1991:981) om värdepappersrörelse. Lagen innehål- ler bestämmelser om tillståndsplikt för bl.a. handel med finansiella instrument för annans och egen räkning och förmedling av kontakt mellan köpare och säljare av sådana instrument. Ett värdepappers- bolag, dvs. ett företag med tillstånd enligt lagen, får bl.a. lämna råd i finansiella frågor. Några närmare bestämmelser om rådgivning finns dock varken i lagen eller i dess förarbeten. Av 1 kap. 7 § lagen om värdepappersrörelse framgår att värde- pappersrörelse skall bedrivas så att allmänhetens förtroende för värdepappersmarknaden upprätthålls och enskildas kapitalinsatser inte otillbörligen äventyras samt i övrigt så att rörelsen kan anses sund. Ett värdepappersinstitut skall vidare bl.a. i sin verksamhet handla på ett ärligt och rättvist sätt, handla med erforderlig skicklighet, omsorg och skyndsamhet, från sina kunder inhämta uppgifter om deras ekonomiska situa- tion, erfarenhet av värdepappersmarknaden och syftet med de tjänster de efterfrågar, vid sina kontakter med kunder lämna tillräcklig information om sådana omständigheter som är väsentliga i sammanhanget, undvika intressekonflikter och, om sådana inträffar, se till att kunderna behandlas rättvist. För det fall det finansiella företaget inte följer de uppställda kraven på verksamheten har tillsynsmyndigheten, , möjlighet att ingripa genom förelägganden om förbud mot att be- driva viss verksamhet eller varning alternativt återkallelse avseende tillståndet att driva värdepappersrörelse. Jämförelser med närliggande lagstiftning 4.3.2Föreskrifter och allmänna råd har utarbetat nya föreskrifter och allmänna råd som delvis berör finansiell rådgivning. De nya föreskrifterna och allmänna råden träder i kraft . Av intresse i detta sammanhang är föreskrifter om uppförande- regler på värdepappersmarknaden (FFFS 2002:7) och Finansin- spektionens allmänna råd om värdepappersrörelse (FFFS 2002:5). deltar i ett flertal arbetsgrupper och kom- mittéer på europeisk nivå. De nya föreskrifterna bygger bl.a. på dokument från det arbete som bedrivs på värdepapperssidan inom ramen för CESR (Committee of Regulators), en kommitté som utgör ett samarbetsorgan för tillsynsmyndighe- terna inom det aktuella området inom EU. Kommittén är relativt nybildad och har övertagit de uppgifter som låg på det tidigare (the Forum of Commissions). Arbetet inom CESR syftar till att förstärka och fördjupa samarbetet mellan tillsynsmyndigheterna på värdepappersområdet. CESR (liksom tidigare ) utarbetar bl.a. förslag till regler att införas på na- tionell nivå inom ramen för de EG-direktiv som finns på området. CESR:s förslag skall genomföras av de deltagande länderna i möjli- gaste mån. föreskrifter om uppföranderegler på värdepap- persmarknaden innehåller bl.a. sundhets- och uppförandebestäm- melser som är tänkta att närmare precisera bestämmelserna i 1 kap. 7 § lagen (1991:981) om värdepappersrörelse. Föreskrifterna grun- dar sig också på ett bemyndigande i anslutning till den nämnda pa- ragrafen och är därmed tillämpliga endast på företag som bedriver tillståndspliktig verksamhet enligt den lagen. Bestämmelserna gäll- er, såvitt här är av intresse, endast i relationen mellan ett värdepap- persföretag och en kund, dvs. en person (fysisk eller juridisk) som har ingått avtal med företaget om utförande av en värdepappers- tjänst. Bland bestämmelserna bör de följande särskilt nämnas. Ett värdepappersföretag skall dokumentera uppgifter om en kunds identitet samt i den utsträckning det behövs för att tillva- rata kundens intressen uppgift om kundens ekonomiska situa- tion, erfarenhet av värdepappersmarknaden och syftet med de tjänster som kunden efterfrågar (4 kap. 1 §). Innan ett värdepap- persföretag utför en värdepapperstjänst åt en kund skall företaget lämna information om riskerna med de finan- Jämförelser med närliggande lagstiftning siella instrument och värdepapperstjänster som företaget tillhanda- håller kunden (5 kap. 3 §). Beträffande rådgivning gäller att, om ett värdepappersföretag lämnar investeringsrådgivning till en kund, detta skall dokumente- ras i anslutning till rådgivningstillfället. Dokumentationen skall på begäran lämnas ut till kunden. Ett värdepappersföretag skall ha riktlinjer för dokumentationen (5 kap. 4 § första stycket). Den rådgivning som avses skall riktas till en individuell kund (fysisk eller juridisk person) och avse placeringar i finansiella instrument. Rådgivningen skall ha karaktären av en personlig rekommendation baserad på företagets uppgifter om kundens ekonomiska situation, erfarenhet av värdepappersmarknaden och syftet med placeringarna (5 kap. 4 § andra stycket). Av allmänna råd om värdepappersrörelse föl- jer att ett svenskt värdepappersföretag i sin verksamhet bör ställa särskilda krav på kompetens på bl.a. vissa befattningshavare som har kundkontakter, exempelvis placeringsrådgivare och andra som har till uppgift att ge råd eller betjäna kunder (3 kap. 1 §). De sär- skilda kompetenskraven bör omfatta (1) finansiella instrument och handel med finansiella instrument, (2) administration av finansiella instrument, (3) finansiell ekonomi med avseende på rådgivnings- verksamhet, (4) etiska frågor och (5) externa och interna regler för värdepappersrörelsen (3 kap. 2 §). De föreskrifter och allmänna råd som här redogjorts för innehål- ler således bestämmelser med avseende på dokumentation av råd- givning och om kompetensen hos den som utför rådgivningen. Bestämmelsen om dokumentation är i och för sig av bindande ka- raktär, men träffar enbart sådana företag som bedriver tillstånds- pliktig verksamhet enligt lagen om värdepappersrörelse och gäller dessutom enbart i förhållande till kund, dvs. den som ingår avtal om utförande av en värdepapperstjänst. Bestämmelsen om kompe- tens är inte av bindande karaktär och träffar enbart företag som har för avsikt att bedriva verksamhet enligt lagen om värdepappersrö- relse. I övrigt finns ett stort antal föreskrifter och allmänna råd från i anslutning till rörelselagstiftningen. Ingen av dessa tar dock direkt sikte på finansiell rådgivning. Dock bör näm- nas allmänna råd om riktlinjer för hantering av etiska frågor hos institut som står under inspektionens tillsyn (FFFS 1998:22). Av dessa framgår bl.a. att de institut som står under in- spektionens tillsyn skall bedriva verksamheten på sådant sätt att allmänhetens förtroende för företaget och den finansiella markna- Jämförelser med närliggande lagstiftning den upprätthålls och så att verksamheten skall anses sund (1 §). Varje institut bör enligt de allmänna råden anta riktlinjer för han- tering av etiska frågor (2 §). Riktlinjerna bör behandla väsentliga problemområden där etiska frågor kan uppstå, t.ex. ekonomisk rådgivning (4 §). Vidare finns på olika håll krav på information i anslutning till försäljning av olika produkter. föreskrifter om information till livförsäkrings- tagare (FFFS 2000:12) att ett försäkringsbolag innan ett avtal ingås skall lämna sådan information till den som erbjuds försäkring att den underlättar bedömningen av försäkringsbehovet och valet av försäkring. 4.4Regler om kommission m.m. Något bör också nämnas ytterligare om den civilrättsliga lagstift- ning som i vissa fall reglerar förhållandet mellan konsumenten och näringsidkaren. Bestämmelser av detta slag reglerar således vad det finansiella företaget skall iaktta vid utförandet av finansiella tjäns- ter. Företaget intar gentemot konsumenten inte sällan ställning av syssloman. Flera olika typer av uppdragsförhållanden omfattas av sysslomannabegreppet, t.ex. kommissionärer, agenter och mäklare. Vanligtvis torde avses tjänster av immateriell karaktär.