sou · GQB3120d3 · 2003-01-01 00:00:00 — Också för riksrekryterande utbildningar, enskilda skolor och lokala fördjupningsblock bör samma regler gälla vid val av för- djupningsblock som föreslås ovan för inriktningar. Alla kommuner – oberoende av om de själva har gymnasieskola eller ej – är skyldiga att se till att de egna ungdomarna får gym- nasieutbildning. Denna skyldighet är uttryckt så att kom- munen är skyldig erbjuda utbildning. Inte heller i den framtida gymnasieskolan bör staten kunna ålägga kommuner att anordna gymnasieutbildning. använder uttrycket att kommunen är skyldig att erbjuda utbildning innebär detta att kommunen har skyldighet att själv anordna och/eller att sluta avtal med annan huvudman så att ungdomarna i kommunen har tillgång till gymnasial utbildning. Kommunens erbjudande skall – på liknande sätt som när det gäller nationella program - avse ett allsidigt urval av sektorer. Enligt förarbetena anses minst hälften av de nationella programmen vara ett allsidigt utbud . Eftersom den framtida gymnasie- skolan endast kommer att innehålla åtta sektorer enligt kommit- téns förslag bör flertalet kommuner kunna erbjuda alla sektorer. Även om kommunen endast kan erbjuda t.ex. fem av de åtta sektorerna i den egna kommunen eller i en annan kommun, med vilken samverkansavtal slutits, är alla kommuner skyldiga att infor- mera sina ungdomar om alla de åtta sektorer som finns. Hem- kommunen är också kostnadsansvarig för gymnasieutbildning för alla sina ungdomar. Att skapa ett rikt och varierat utbud av gymnasieutbildning för alla elever borde vara ett gemensamt ansvar för alla kommuner i en region. En fri konkurrens utan någon samordning skulle kunna leda till en överetablering av vissa populära utbildningar och en brist på andra. En gemensam planering mellan kommuner kan därför skapa ett utbildningsutbud som elever vill ha och samhället Elevernas val och kommunernas utbud av gymnasieutbildning behöver till rimliga kostnader. Vill man säkra ett nationellt utbild- ningsutbud också för små branscher och verksamheter behövs en väl fungerande dialog mellan å ena sidan branschorganisationer både nationellt, regionalt och lokalt och å andra sidan kommuner i samverkan. Att nationellt föreskriva om samråd och/eller en beslutsordning där kommuner ges en skyldighet att samplanera är enligt Gym- nasiekommitténs mening inte det bästa sättet att utveckla sam- verkan i olika regioner. I stället bör kommunerna utifrån lokala och regionala förutsättningar utveckla sin samverkan runt utbud och tillgänglighet. Troligtvis kan detta leda till etablering av regionala av gymnasieskolan. Detta är en ganska naturlig utveckling som bygger på ambitioner som redan finns i många regioner. En speciell utmaning ur planeringssyn- vinkel består i att antalet elever i gymnasieskolan kommer att öka för att därefter kraftigt minska. Kommuner bör också få möjlighet att sluta avtal med enskilda skolor. Som framgått ovan stärks enligt förslag elevens rätt i två avseenden i förhållande till dagens system. Elever får rätt att komma in på den sektor de valt. skall kommunen anpassa antalet platser på programmen med hänsyn till elevernas önskemål. Den ökade rätten för eleverna att komma in på sökt sektor innebär att kommunen måste anpassa antalet platser på respektive sektor efter elevernas val. Om inte den egna gymnasie- organisationen kan ta in alla elever på den sektor eleverna valt är kommunen skyldig att sluta avtal med annan kommun – eller med enskild skola som är villig till det – att ta in eleven. Elever får också rätt att söka till en sektor i en annan kommun även om sektorn anordnas i elevens hemkommun eller i sam- verkansområdet. Eleven har emellertid då ingen absolut rätt att tas emot utan endast om det finns en ledig plats sedan den kom- munens egna elever och eleverna från den kommunens samverkans- område tagits emot. Hemkommunen kommer enligt kommitténs förslag att ha betalningsskyldighet för sina ungdomar även i ett sådant fall, vilket är en utökning av kommunens skyldighet i förhållande till dagens system. Det kommer således att kunna inträffa att hemkommunen har ledig kapacitet att ta emot en elev som valt – och kommit in på – en likadan utbildning i en annan kommun. Det motsvarar den situation som finns i förhållande till enskilda skolor. Förslaget kan leda till en ökad kostnad för Elevernas val och kommunernas utbud av gymnasieutbildning räknar dock med att det kommer att visa sig vart elevströmmarna går och kommunerna kommer att kunna anpassa sin organisation därefter. föreslår att eleverna får rätt att söka alla inriktnings- och fördjupningsblock som kan vara en lämplig fortsätt- ning på den sektor de börjat. Rätten att söka innebär dock ingen rätt att komma in. Kommittén har övervägt om elever också bör ha rätt att komma in på det inriktnings- och fördjupningsblock de sökt men avstått från ett sådant förslag. Kommittén föreslår i stället att kommunerna skall anpassa antalet platser på inriktnings- och fördjupningsblock med hänsyn till elevernas val, dvs. samma formulering som finns för kommunernas skyldighet att anpassa platserna på program. Eleverna kommer i flertalet fall att gå inriktnings- och fördjup- ningsblock i den egna kommunen eller dess samverkansområde. Kommittén utgår ifrån att eleverna kommer att kunna fördelas på inriktnings- och fördjupningsblock på samma sätt som kom- munerna fördelar eleverna på inriktningar. De elever från andra kommuner – dvs. elever från kommuner utanför samverkans- området – som påbörjat sin utbildning på sektorn i kommunen bör i detta fall jämställas med de egna eleverna. Regeringen bör ha rätt att meddela föreskrifter i de fall det måste ske ett urval mellan eleverna. Liksom när det gäller sektor bör en kommun kunna ta emot elever utifrån. En elev som påbörjat utbildningen i en annan kom- mun där inriktnings- eller fördjupningsblocket i fråga inte finns, skall jämställas med de elever som redan finns i kommunens gymnasieskola och antingen är hemmahörande i kommunen eller i samverkansområdet. Om däremot blocket finns i elevens hemkommun eller dess sam- verkansområde skall eleven tas emot endast om det finns en ledig plats på blocket i fråga. En sådan elev tas alltså emot i andra hand sedan hemkommunens och samverkansområdets elever fått plats. Skyldigheten att betala interkommunal ersättning för lokala inriktnings- och fördjupningsblock skall, föreslår kommittén, endast omfatta den egna kommunens eller samverkansområdets elever. Hemkommunens betalningsskyldighet gäller gymnasieutbild- ningen för alla ungdomarna i kommunen. Till skillnad mot kommer det enligt kommitténs förslag inte att spela någon roll för Elevernas val och kommunernas utbud av gymnasieutbildning betalningsskyldigheten om utbildningen finns hemma eller ej. Däremot kan storleken på ersättningen bli olika. När kommuner sluter samverkansavtal ingår en reglering av ersättningen. Då det inte finns ett samverkansavtal skall hemkommunen betala interkommunal ersättning som uppgår till den självkostnad som anordnarkommunen redovisar i de fall eleven går en utbildning som inte finns i hemkommunen. Kommunerna förutsätts komma överens om ersättningens storlek. Så sker också i hög grad . Med tanke på att 60 000 70 000 elever går i en annan kommuns gymnasieskola och således ger upphov till interkom- munala ersättningsströmmar mellan kommuner kan man säga att systemet är etablerat och fungerar väl även om undantag finns. Då utbildningen finns i hemkommunen skall hemkommunen betala till anordnarkommunen högst den kostnad som hem- kommunen själv har för en sådan utbildningsplats. Om anordnar- kommunens kostnad är lägre är det dock den lägre kostnaden som hemkommunen skall betala till anordnarkommunen. har alla enskilda gymnasieskolor rätt att rekrytera elever från hela riket. Detsamma gäller sådana utbildningar i kommunala skolor, som enligt beslut av regeringen fått tillstånd att vara riks- rekryterande. Kommittén har ovan redovisat efter vilka principer utbildningar förr blev riksrekryterande. är det en bit över 100 utbildningar vid kommunala skolor som är riksrekryterande. föreslår att rätten att rekrytera elever från hela landet till en utbildning skall beslutas av regeringen eller den myndighet regeringen beslutar. Kommittén anser att be- dömningen skall göras utifrån så klara principer att regeringen kan delegera beslutanderätten till . Beslutet om riksrekry- tering bör kunna omprövas och bör därför gälla för en femårs- period. Detta bör framgå av skollagen. Då denna bestämmelse träder i kraft bör tidigare beslut om riksrekrytering upphöra. anser att rätten för en utbild- ning att rekrytera elever från hela landet åter skall avse sådana utbildningar eller delar av utbildningar som det finns ett nationellt intresse av. Detta innebär sådana utbildningar som syftar till yrkesområden där det riskerar att inte bli några utbildade eller i vart Elevernas val och kommunernas utbud av gymnasieutbildning fall riskerar att bli en brist på utbildade om inte elever kan rekryteras från hela landet, t.ex. glasblåsning. Det är i dessa fall oftast sådana utbildningar som förutsätter dyr utrustning och som därför anordnas på endast en eller ett par orter i landet. Det kan också vara fråga om utbildning som det finns ett annat nationellt intresse av, t.ex. de s.k. riksidrottsgymnasierna, och där det inte går att uppnå det särskilda syftet med utbildningen med mindre än att elever rekryteras från hela riket. Vid bedömningen skall hänsyn tas till – förutom motivet för och behovet av riksrekrytering – att utbildningen är av godtagbar pedagogisk kvalitet och att kostnaden står i rimlig proportion till nyttan av utbildningen. Samråd skall även ske med berörda branscher. Kommittén förutsätter att i be- dömningen skall ingå om utbildningen bör anordnas i gymnasie- skolan eller om det är rimligare att den anordnas som en eftergym- nasial utbildning. Den riksrekrytering som finns beträffande utbild- ning som är speciellt anpassad för ungdomar med svåra rörelse- hinder (Rh-anpassad utbildning) bör gälla även fortsättningsvis. Motsvarande bör gälla för utbildning för döva och hörselskadade elever. Beslutet om riksrekrytering kan avse hel utbildning eller enbart inriktnings- och/eller fördjupningsblock. Kommittén förutsätter att elever som önskar gå ett riksrekryterande inriktningsblock i en kommun skall ha möjlighet att gå hela sin gymnasieutbildning där. Elever som antagits och påbörjat en riksrekryterande utbildning bör ha rätt att fullfölja utbildningen där. Riksrekrytering innebär att ungdomar som är hemmahörande i den kommun som själv anordnar utbildningen inte har något före- träde framför andra sökande. I de fall fler söker en sådan utbildning än som kan tas emot, skall ett urval ske enligt bestämmelser som regleras i förordning. Kommittén föreslår inte någon förändring i rätten för enskilda skolor att rekrytera elever från hela riket. Elev som påbörjar sin utbildning vid en sådan skola skall ha rätt att där fullfölja sin ut- bildning. Kommittén föreslår dock att enskilda skolor skall få möjlighet att sluta samverkansavtal med kommuner. I sådant avtal förutsätts bli reglerat vilken rätt elever från samverkande kommun respektive från den enskilda skolan skall ha. En kommun kan dock aldrig frånsäga sig ansvaret för elev som är hemmahörande i kommunen. Elevernas val och kommunernas utbud av gymnasieutbildning Det finns anledning att närmare beakta möjligheterna med flexibelt lärande och distansundervisning i den framtida gymnasieskolan för att kunna individualisera undervisningen och ge större utbud på mindre orter. vill dock framhålla att gymna- sieskolan inte får utvecklas mot att eleverna i stor utsträckning arbetar individuellt från hemmet eller andra platser. Gymnasie- skolan har som en del av skolväsendet för barn och ungdom ett vidare ansvar och flera andra uppdrag som inte kan utföras om inte eleverna får träffas och arbeta tillsammans. Pedagogik och teknik måste vara integrerade. Den pågående försöksverksamheten med distansundervisning i gymnasieskolan innebär att elever genom distansundervisning får möjlighet att läsa vissa karaktärsämneskurser som inte erbjuds i hemkommunen. Försöksverksamheten har av skolorna uppfattats som alltför restriktiv och inte fått något genomslag hos huvud- männen. Endast två kommuner har enligt den redovisning Skol- verket lämnat till regeringen ansökt om att få delta i verksamheten. Därför bör enligt uppfattning regeringen ta initiativ till en förnyad översyn av förutsättningarna att utveckla verksamheten med utgångspunkt i redovisning. menar att distansundervisning skulle kunna inne- bära utökade möjligheter för kommuner att samverka om delar av utbildningar i gymnasieskolan. 16Från gymnasieskola till eftergymnasiala studier 1.Den förslagna strukturen för den framtida gymnasieskolan kommer att innebära att fler kan välja utbildning som gör dem förberedda för högskolestudier. 2.Den som avlagt gymnasieexamen skall anses ha grundläggande behörighet för högskolestudier. 3.Elever som valt att specialisera sig inom ett yrkesområde får rätt att förlänga sin studietid för att skaffa sig en särskild behörighet. 4.Kraven för särskild behörighet bör ses över med utgångspunkt i den struktur för den framtida gymnasieskolan som kommittén föreslår. 5.Samtidigt bör man också se över systemet för urval mellan sökande då fler söker till en högskoleutbildning, som riktar sig till nybörjare, än som kan tas emot. Ett viktigt syfte bör vara att finna ett system som inte negativt påverkar arbetet i gym- nasieskolan. Kommittén ifrågasätter systemet som gör att kon- kurrenskomplettering behövs och föreslår att det ses över. 6.Det bör övervägas om den förändring av gymnasieskolan som kommitténs förslag innebär bör följas upp genom utökade möjligheter till reguljär eftergymnasial yrkesutbildning med olika längd och specialiseringsgrad. I övervägandena bör de nuvarande påbyggnadsutbildningarna ingå. I direktiven till kommittén anger regeringen bl.a. att gymnasie- skolan behöver ses över för att bättre kunna förbereda eleverna för och stimulera dem till olika slag av högskoleutbildningar. Behovet av en breddad rekrytering till högskolan skall vara en av utgångs- Från gymnasieskola till eftergymnasiala studier punkterna för kommitténs arbete. Regeringen refererar i direktiven till 50-procentsmålet. I propositionen Den öppna högskolan (prop. 2001/02:15) har detta uttryckts så att regeringens långsiktiga mål är att av en årskull skall ha påbörjat högskolestudier . har tolkat regeringens direktiv i fråga om högskolan på följande sätt. För det första skall den struktur kommittén föreslår innebära att i princip alla studievägar kan leda vidare till högskolestudier. Häri- genom underlättas ett förverkligande av 50-procentsmålet. Detta är viktigt för att klara det ökade behovet av högskoleutbildade på arbetsmarknaden och för att stärka den ekonomiska tillväxten i landet . Målet om högskoleutbildade innebär i sin tur att resterande förutsätts börja förvärvsarbeta efter gymnasieskolan eller gå andra eftergymnasiala utbildningar såsom påbyggnadsutbildningar eller kvalificerad yrkesutbildning (KY). Kommittén menar att allt fler arbetsuppgifter som tidigare utförts av personer med gymnasieskola som högsta utbildning kommer att behöva personal med eftergymnasial yrkesutbildning. Kommittén uppfattar sitt uppdrag så att elever på alla studie- vägar i den framtida gymnasieskolan skall kunna söka sig till hög- skolan om de vill. För det andra skall studierna i gymnasieskolan vara så stimule- rande för alla elever oberoende av bakgrund att de blir intresse- rade att fortsätta sina studier efter gymnasieskolan antingen direkt eller efter en tids förvärvsarbete. Eftergymnasiala studier kan inne- bära såväl längre högskoleutbildningar som kortare yrkesutbild- ningar i högskola eller kvalificerad yrkesutbildning. För det tredje skall den gymnasiala utbildningen ha sådan kva- litet att den ger en god förberedelse för högskolestudier. Det är många faktorer som samverkar till en ökning av andelen ungdomar som börjar högskolestudier. En viktig faktor är till- gången på högskoleplatser. En annan är arbetsmarknadssituationen. Ytterligare en är presumtiva studerandes sociala bakgrund, famil- jens utbildningstraditioner och studiestödssystemets konstruktion. är antagningssystemet betydelsefullt. Man bör inte glömma att det utöver dessa systemfaktorer också finns individuella faktorer som påverkar den enskilde personens intresse för högre studier. En sådan faktor är studieresultatet i ung- domsskolan. De individuella och strukturella faktorerna kan för den enskilde personens ställningstaganden samverka på ett sätt som Från gymnasieskola till eftergymnasiala studier inte enkelt låter sig redovisas i statistik. Dock är det belagt1 att övergångsfrekvensen till högskolestudier är hög från vissa studie- vägar i gymnasieskolan oberoende av om eleverna har höga betyg eller ej medan endast elever som har de högsta betygen på andra studievägar, nämligen de med yrkesämnen, i hög grad går vidare till högskolan. Den sociala snedrekryteringen till högskolan börjar således genom valen av studieväg i ungdomsskolan. En ytterligare faktor som påverkar inställningen till högskolestudier är att det funnits få utbildningar i högskolan som lockat elever som gått gymnasieutbildningar med yrkesämnen. Överlag är dock medvetenheten om behovet av utbildning stor hos dagens unga generation. Enligt senaste attityd- undersökning2 uppger av alla elever att de absolut eller troligen kommer att läsa vidare på universitet eller högskola i fram- tiden. av eleverna på naturvetenskaps- och samhälls- vetenskapsprogrammen och av eleverna på övriga pro- gram anger detta. 16.2Breddad rekrytering till högskolan Antalet studerande vid de svenska universiteten och högskolorna har ökat kraftigt . stude- rade sammanlagt drygt 173 500 personer i högskolans grundutbild- ningar. var motsvarande antal 300 000 per- soner.3 Tack vare denna ökning av antalet studieplatser i högskolan har antalet högskolestuderande i de yngre årskullarna kunnat expandera utan att detta har behövt leda till en minskning av äldre studerandes möjligheter. Kommittén är angelägen att för sin del framhålla vikten av att så kan ske också framöver. Det är emellertid en liten andel av ungdomarna som går direkt från gymnasieskolan till högskolan. är av de antagna , en andel som sjunkit . Den låga andelen unga nybörjarstuderande och direktövergångar har flera orsaker. Ett antal unga män gör värnpliktstjänstgöring, dock färre än . Allt fler ungdomar kompletterar nu sina betyg i komvux och skjuter därmed upp starten av högskolestudierna. 1 SCB, Statistiska meddelanden UF 36 . 2 Attityder till skolan; ; Rapport197. 3 Universitet & högskolor; , s. 18. Från gymnasieskola till eftergymnasiala studier av årskullen börjar nu högskolestudier . Detta innebär nästan en fördubbling . av dem som föddes började högskole- studier . Motsvarande uppgift för dem som föddes är 40,1 procent.4 I tider av hög arbetslöshet är såväl unga som lite äldre mer benägna att söka till högskolan än då tillgången på arbete är god. Det är en naturlig och förutseende handlingslinje under en lågkonjunktur att arbetslösa genom studier förbättrar sin kompetens och därmed förutsättningar på arbetsmarknaden. Antalet ansökningar till högskolan var som störst 1997 med mer än 120 000 nya sökande. Att ansökningarna minskat därefter har samband med den förbättrade arbetsmarknadssituationen men också med att de årskullar som slutar gymnasieskolan minskar och, framgår det av bedömning, med att utbyggnaden av kapaciteten vid högskolorna minskat köerna till utbildnings- platserna.5 undersöks gymnasieelevernas intresse för högskole- studier. Det visar sig att studieintressets förändring mellan åren har nära samband med möjligheterna till alternativ sysselsättning. Studieintresset har varit högst under de år då arbetslösheten har varit som störst. /95 angav av alla ungdomar i gymnasieskolans avgångsklasser att de hade planer på att börja studera i högskolan . Året därefter, då arbetslösheten minskade något, sjönk också studieintresset. Då hade i genomsnitt i riket planer på högskolestudier. /98 vid nästa arbetslöshetstopp hade av avgångseleverna planer på högskolestudier. har siffran legat på i genomsnitt i riket.6 Intresset för högskolestudier har nära samband med vilket pro- gram i gymnasieskolan eleverna går. Det är också mycket tydligt att dessa skillnader förstärks i tider av låg arbetslöshet och goda möjligheter att få ett arbete. Då är elever som gått program med yrkesämnen ännu mindre benägna att planera för högskolestudier än de är med hög arbetslöshet. Den sociala bakgrunden har stor betydelse för individers val av utbildning. Personer vars föräldrar är tjänstemän fortsätter till hög- skolan i betydligt större utsträckning än personer som har arbetar- 4 SCB, Statistiska meddelanden UF 20 . 5 Universitet & högskolor; . 6 SCB, Statistiska meddelanden UF 36 och SCB Statistiska meddelanden AM 12 . Från gymnasieskola till eftergymnasiala studier Den SCB-undersökning som publicerades om vilken social bakgrund som högskolenybörjare har avser dem som började i högskolan /99.7 Om rekryteringen till högskolan skulle motsvara fördelningen i befolkningen i åldern 18 skulle ha kommit från arbetarhem. I själva verket började i högskolan. Detta innebar ändå en viss ökning av andelen nybörjare från arbetarhem mellan åren 1990/91 till 1997/98, nämligen . Ök- ningen gällde framför allt korta och medellånga högskoleprogram. Enligt de publicerade uppgifterna8 har andelen nybörjare från arbetarhem nu ökat till , vilket innebär att den sociala snedrekryteringen till högskolan fortsätter att minska. Den är dock fortfarande stor. Den sociala snedrekryteringen till högre studier börjar som nämnts redan vid valet av studieinriktning i gymnasieskolan. Enligt de longitudinella studier som redovisats av SCB var det /96 1999/2000 så många som av kvin- norna och av männen med fullföljd naturvetenskaplig studieväg som började i högskolan. Motsvarande andelar från samhällsvetenskaplig studieväg var . Betygsnivån har betydligt större betydelse för benägenheten att söka till högskolan hos elever som gått ett yrkesförberedande program än hos elever som gått ett studieförberedande program. Av den förstnämnda elevgruppen är det endast de som har klart över genomsnittliga betyg som söker sig till högskolan i någon större utsträckning. Kvinnor söker i högre grad än män. I följande tabell anges övergångsfrekvensen till högskolan i olika betygsgruppen för avgångna från gymnasieskolans program 1997/98, fördelat på kön. 7 SCB, Statistiska meddelanden UF 20 . 8 SCB, Statistiska meddelanden UF 20 . 9 SCB, Statistiska meddelanden UF 73 . 10 SCB, Statistiska meddelanden UF 36 . Från gymnasieskola till eftergymnasiala studier SOU 2002:120 Intresset för högskolestudier skiljer sig också mellan de olika programmen inom respektive programgrupp. Detta framgår av följande redovisning11 av intresset att börja högskolestudier hos eleverna som gick i avgångsklasserna /02. 11 SCBc Statistiska meddelanden UF 36 . Från gymnasieskola till eftergymnasiala studier När man studerar ovanstående tabell ser man att studieintresset är mycket olika hos elever som gått olika program. Den viktigaste slutsatsen är dock, menar kommittén, att det finns ett relativt stort studieintresse också hos elever som gått många av de program i gymnasieskolan som inte brukar betraktas som studieförbe- redande. Kommittén vill framhålla att detta studieintresse utgör en stor potential för högskolans möjligheter att inte bara nå utan att överskrida det långsiktiga målet att av en årskull skall ha börjat i högskolan . Hitintills har högskolornas diskussioner om behörighet för studier till yrkesexamina i första hand tagit sikte på naturveten- skapsprogrammet och därnäst på samhällsvetenskapligt program.