sou · GQB353d3 · 2003-01-01 00:00:00 — På tät andraplats kommer att yrket är så mångfasetterat och rymmer bra utvecklingsmöjligheter inom flera olika områden. Enligt studenternas beskrivning kräver yrket såväl analytisk för- måga och social kompetens som hantverksskicklighet och känsla för estetik som det förutsätter en gedigen kunskapsbas, vilket uppfattas som mycket positivt. Därtill kommer en attraktiv arbetsmarknad: Du kan jobba inom offentlig sektor, öppna eget eller arbeta inter- nationellt. Det är helt enkelt en mycket lockande arbetsmarknad. Studenterna framhåller vidare att det är ett självständigt och obero- ende arbete som de tror går att kombinera med familj och en meningsfull fritid. Ytterligare motiv till yrkesvalet är att tandläkar- yrket har bra anseende och att det uppfattas som tryggt. Däremot anser inte någon att det har hög status att vara tandläkare . Många uttrycker besvikelse över låga löner och menar att de långa studierna och ansvaret man har som tandläkare borde motivera en betydligt högre lön. Utbildningen har förändrat synen på yrket Den djupare inblick i yrket som utbildningen givit har medfört för nästan samtliga av de intervjuade att den positiva inställning de tidigare hade till yrket ytterligare har förstärkts. Arbetet är betyd- ligt mer omväxlande och rymmer fler utvecklingsmöjligheter än de hade föreställt sig. Många betonar också att mötet med patienterna är roligare än vad de någonsin trott. En negativ erfarenhet är emellertid att arbetet är betydligt mer stressigt och fysiskt krävande än vad man varit medveten om. Många var oförberedda på det höga tempot och den dåliga arbetsmiljön. I synnerhet är det flera av de yngre kvinnliga stud- enterna som oroar sig för stressen i yrket och de anser att riskerna för belastningsskador och andra arbetsskador inte har uppmärk- sammats tillräckligt i utbildningen. Den största förändringen i studenternas inställning till tand- läkaryrket gäller dock uppfattningen om den väntande arbets- marknaden och tillgången på jobb. Sedan studenterna påbörjade sin utbildning har arbetsmarknaden för tandläkare i grunden för- ändrats. Då, , rådde det arbetslöshet bland tand- läkare och många avråddes från att söka utbildningen. står arbetsgivarna i kö och studenterna tror att de kan ställa ganska långtgående krav redan på sin första arbetsplats. De flesta är nöjda med utbildningen och ser fram mot sitt kom- mande yrkesliv. De kan tänka sig att rekommendera andra att göra samma yrkesval, även om några varnar för att utbildningen är mer krävande än vad man föreställer sig och att den är svår att kom- binera med familj. Ett fåtal studenter tycker inte att utbildningen har levt upp till deras förväntningar, men det är i första hand inte utbildningens innehåll som kritiseras utan organisation och ledning. Genomströmningen av studenter på tandläkarutbildningen är för- hållandevis låg, men har ökat . Skälen till att många hoppade av utbildningen tror man är den osäkerhet som då rådde på arbetsmarknaden, men även det sätt på vilket utbildningen var organiserad. inleddes studierna, framförallt i och , med omfattande teoretiska studier, nästan helt utan patientkontakt. har den kliniska prak- 1 På 180 utbildningsplatser utexamineras cirka 150 tandläkare. tiken tidigarelagts vid samtliga högskolor.2 Detta tror studenterna är en förändring som kan leda till färre avhopp eller att de sker på ett tidigare stadium av utbildningen eftersom man vet tidigare om man passar som tandläkare eller inte. Det är lite sent att märka studier att man inte klarar av kontakten med patienter. säger t.ex. en student i . Inställningen till att utbildningen förändrats är emellertid inte odelat positiv. I och där utbildningen tidigare inleddes med ett omfattande teoriblock i allmänmedicin och oral medicin som sträckte sig över fyra terminer, säger flera av stud- enterna att även om de tidigare var mycket kritiska till detta upplägg så uppskattar de den teoretiska kunskapsbas och medicinska grundkompetens som de anser att utbildningen har gett dem. De ser det som en trygghet i arbetet inte minst med de äldre patienterna och de tror att det är en kunskap som kommer att efterfrågas i än högre grad när patienterna blir äldre och sjukare. Skillnader i uppfattning om utbildningarna Tandläkarutbildningarna vid de fyra högskolorna skiljer sig åt i vissa avseenden och det gör även studenternas uppfattning om dem. En majoritet av samtliga intervjuade är övervägande positiv till utbildningen, men graden av nöjdhet varierar mellan de olika utbildningsorterna. I och framhålls i första hand utbildningens teoretiska förtjänster, medan man i mer betonar den kliniska färdigheten och hantverkskunnandet. Malmö- studenterna har det tydligast uttalade helhetsperspektivet. Utbildningarna i och beskrivs som en plattform att gå vidare ifrån. Framförallt i betonar stud- enterna att utbildningen är en grundutbildning som inte gör dem till fullärda tandläkare, men som ger en trygg och säker grund inför den kommande yrkesutövningen. Även Umeåstudenterna menar att utbildningen ger en bra bas för den kommande yrkesutövningen. Det man särskilt uppskattar är den omfattande kliniska träningen främst inom ämnesområdena cariologi och parodontologi. Om möjligt skulle man vilja ha ännu 2 I senare kursplaner har det inledande teoriblocket brutits upp och arbetet med patienter kommer in tidigare i undervisningen bl.a. som en konsekvens av kritik från studenterna, men dagens avgångsklasser har läst enligt den gamla studieordningen. fler kliniska timmar och kritiken är hård mot planerna på att minska antalet kliniktimmar i den nya kursplanen. Utbildningen uppfattas som modern, och med tillgång till modern avancerad teknik. Malmöstudenterna är genomgående de som är mest positiva till sin utbildning. För nästan samtliga intervjuade har utbildningen överträffat förväntningarna. Man framhåller särskilt den om- fattande patientkontakten genom hela utbildningen och att arbetet med patienter började redan under den andra terminen. I tillämpas s.k. problembaserat lärande (PBL). Studiemetoden beskrivs av studenterna som bra men krävande. Undervisningen betonar ett självständigt kunskapssökande och vikten av källgranskning. Vidare betonar studenterna sin förmåga att samarbeta. Inlär- ningen sker alltid gruppvis och en positiv bieffekt av denna under- visningsmodell uppges vara att studiegruppen svetsats samman eftersom man tvingas att umgås och gemensamt lösa problem. Denna förmåga att samarbeta tror man kommer vara till stor nytta i det kommande yrkeslivet. Den kritik som framförs mot utbildningen och PBL som under- visningsmetod är att undervisningen är tidskrävande och att det saknas tid för egna studier. Ytterligare kritik är att lärarna tenderar att underskatta de problem studenterna inledningsvis ställs inför genom undervisningsmetoden, vilket kan göra den onödigt svår. Utbildningen i får generellt mycket positiva omdömen av de egna studenterna medan däremot studenter som läst vid andra fakultet är skeptiska till utbildningen i och undervisnings- metoden PBL. Metoden uppfattas som ineffektiv och rörig och man säger sig föredra mer traditionella undervisningsmetoder. Studenterna i å sin sida uttrycker kritik mot skolledningen för att man inte lyckats marknadsföra utbildningen bättre. En sammanfattning av studenternas kritik Lärar- och patientbrist: En återkommande kritik främst i och , är att lärarna har varit för få vilket har lett till att väntan på kliniksal ofta blivit onödigt lång, men även de teoretiska momenten uppges ha drabbats av lärarbristen. Det har också saknats lärare med specialistkompetens eller så tycker man att specialistlärarnas kom- petens utnyttjats dåligt i undervisningen. Studenterna anser även generellt att det inte har funnits tillräckligt med patienter på studentklinikerna och särskilt inom områdena oral kirurgi och protetik är uppfattningen att patienterna varit för få. Även inom endodontin har det saknats patienter och flera studenter klagar över att de gjort för få rotfyllningar. Sammantaget leder lärar- och patientbristen, enligt studenterna, till att kliniktiden alltför ofta blir ineffektiv. Slumpartad eller bristfällig kunskap: En annan genomgående kritik är att det är lite slumpartat vad man kan efter genomgången utbildning beroende på vilka patienter man fått. Brist på IT och modern teknik: Utbildningarna kritiseras för att vara alltför traditionella och inte använda de möjligheter som dagens teknik erbjuder i tillräcklig omfattning. Varför tvinga studenterna till skolan kl. 8 för att lyssna på föreläsningar som kan läggas ut på nätet? var t.ex. en förekommande fråga. Studenterna anser sig inte heller ha fått till- räcklig kunskap om hur modern teknik kan användas inom odon- tologin. Utbildningarna tros dock ha förbättrats avsevärt i detta avseende . Kunskapskrav och flexibilitet: Den generella uppfattningen är att utbildningarna rent kunskaps- mässigt är mycket innehållsrika och krävande men uppfattningen förekommer också att kunskapskraven är för lågt ställda och att det är för lätt för studenter med ofullständiga kunskaper att gå vidare i utbildningen. Flera studenter är också kritiska till vad de uppfattar som ganska låsta och oflexibla utbildningar och menar att det borde finnas större utrymme för enskilda val och individuell studie- inriktning åtminstone under de sista terminerna. Det gäller framförallt de forskningsförberedande och vetenskapsteoretiska momenten i undervisningen. För lite akuttandvård samt dålig studievägledning och arbets- marknadsinformation för avgångsklasserna. Balansen mellan teori och klinik Generellt är studenterna nöjda med balansen mellan teori och klinik och omfattningen av den kliniska träningen. Antalet klinik- timmar där studenterna arbetar med patient skiljer sig ganska väsentligt. I och uppgår antalet kliniktimmar till 2 075 respektive 2 200 medan det i och är cirka 1 400. Uppgifterna har på förfrågan lämnats av högskolorna själva. I planeras dock antalet kliniktimmar att minska med 400 medan det i kommer att öka avsevärt när en ny studieplan tas i bruk. Paradoxalt nog är det studenterna i som uttrycker den starkaste önskan om fler kliniktimmar, medan studenterna i är tämligen nöjda. Den kliniska träningens omfattning skiljer sig också mellan olika ämnesområden. Överallt tycker en majoritet av studenterna att de fått för lite klinisk träning inom ämnena oral kirurgi och protetik och, på vissa håll, även inom ämnet endodonti. Genomgående beskrivs det som ett problem att den kunskap man i slutändan besitter är så beroende av de patienter man haft under utbildningen. är tillsammans med den utbildningsort som har minst antal kliniska timmar men göteborgsstudenterna avvisar genomgående uppfattningen att undervisningen innehållit för lite klinisk praktik. Deras inställning är istället att den kliniska erfarenheten och hantverkskunnandet snart infinner sig när man börjar arbeta medan den teoretiska kunskapen är svårare att inhämta på egen hand. Stockholmsstudenterna däremot anser generellt att antalet kliniska timmar varit för få. Studenterna i anser att den kliniska träningen i stort har varit tillräckligt omfattande. Däremot får patientgenomström- ningen och hur patientmottagandet organiseras kritik för att patienterna har varit för få till antalet, vilket medfört att en del studenter inte har fått tillräckligt med klinisk träning inom alla områden. Tandvården genomgår stora förändringar och utvecklingen går mycket snabbt. Studenterna anser genomgående att utbildningen har gett dem tillräcklig träning i att söka kunskap och försett dem med redskap att hålla sig ajour med utvecklingen. Studenterna betonar vikten av kunskapsutveckling och ett livslångt lärande och de anser sig ha god förmåga att hitta och värdera olika slags information. Hur införskaffas ny kunskap? På frågan hur man införskaffar ny kunskap och följer med i utvecklingen är de vanligaste svaren att leta på nätet () eller att fråga mer erfarna kolleger. För många är lärarna och kurs- litteraturen den säkraste källan till kunskap eftersom det som står där är enligt vetenskap och beprövad erfarenhet, vilket inte alltid är fallet med materialet på nätet, enligt en Malmöstudent. Alla studenter har också tillgång till och som de läser mer eller mindre regelbundet. Studenterna ser det som en självklarhet att det ska finnas möjlighet till kontinuerlig fortbildning genom yrkeslivet. Två utbildnings- tillfällen uppfattas som ett rimligt krav att ställa på en kommande arbetsplats. En del nämner som den tid man bör ägna åt fortbildning genom kurser eller genom att auskultera på olika kliniker. Hur vidareutbildningen bör organiseras varierar i uppfattning. En del vill helt kunna följa en individuell utvecklingsplan, medan andra anser att det måste vara upp till arbetsplatsen att avgöra vilken kompetens som bäst behövs. De flesta tror på en kom- bination där man både kan tillfredsställa sina egna och klinikens behov. Kritik mot dagens system Den kritik mot dagens fortbildningssystem som framförs är att det saknas ett bra ramverk för efterutbildningen, vilket man tror kan få konsekvenser för den odontologiska kunskapsutvecklingen i . Några studenter föreslår att det bör vara uppgift att formulera mål för fortbildningen. Sådana mål skulle t.ex. kunna vara att alla i yrket ska ha fått tio veckors fortbildning. Uppfattningen förekommer även att privattandvården diskrimineras av det nuvarande systemet och att det behövs fler aktörer på marknaden när det gäller vidareutbildningen. Flera av de intervjuade uppfattade möjligheterna att få en specialist- tjänstgöringsplats som alltför begränsade och hårt styrda. Man ansåg exempelvis att landstingen har för stort inflytande över fördelningen av utbildningsplatserna och man efterlyste ett mer neutralt regelverk för fördelningen av platser. Samarbete med andra yrkeskategorier inom tandvården För att möta en utveckling mot ett ökat behov av förebyggande tandvård i befolkningen anses en strukturförändring av tandvården vara nödvändig och det krävs en organisationsmodell som i högre grad bygger på arbetsdelning. Därför ställdes frågan om hur stud- enterna ser på teamtandvård och samarbetet med andra yrkes- kategorier inom tandvården. Studenterna anser över lag att utbildningen inte har gett till- räcklig kunskap om eller erfarenhet av teamtandvård. osäkra på hur det optimala samarbetet mellan tandläkare och tand- hygienister fungerar och på hur tandhygienisternas kompetens- område exakt ser ut. Man efterlyser mer samundervisning med studenter från andra tandvårdsutbildningar.3 Majoriteten av de intervjuade anser vidare att de inte fått tillräcklig med träning i att leda och organisera arbetet på en klinik eller i ett vårdlag och en del uppger att de saknar kunskap i att delegera arbetsuppgifter till andra yrkesgrupper. Erfarenhet av och inställning till teamtandvård Utbildningen är inte en spjutspets för förändring Även om undervisningen i teamtandvård har varit bristfällig i utbildningen var det flera studenter som hade erfarenhet av en sådan arbetsmodell från praktikplatser och sommarjobb. Deras intryck var att teamtandvård är effektivt och rationellt sätt att jobba som gynnar både personal och patienter. Dessa studenter ansåg att utvecklingen mot mer teamtandvård i undervisningen går för långsamt. Tandvården har förändrats, men utbildningen har inte hängt med utvecklingen på arbetsmarknaden, var deras omdöme och utbildningen uppfattas inte som den spjutspets för förändring som den borde kunna vara. Skälen till trögheten tros vara att det fortfarande finns en utbredd misstänksamhet i tandläkarkåren gentemot tandhygienist- ernas kompetens. Många sitter också fast i ett förlegat revir- tänkande som har sitt ursprung i den arbetsbrist som rådde bland tandläkare . Även tandvårdens hierarkiska struktur nämns som skäl till den tröga förändringstakten. Även hos en del av de intervjuade tandläkarstudenterna fanns en viss misstro gentemot tandhygienisternas kompetens. Dessa stud- enter var inte heller klara över vad som är tandhygienisternas egentliga ansvarsområde. Vid samtliga odontologiska högskolor finns möjlighet till samarbete mellan tandläkare- och tandhygieniststudenterna. 3 Det har införts mer teamtandvård och olika samarbetsprojekt mellan olika studerandegrupper vid samtliga högskolor, vilket studenterna uppfattar som positivt. vissa håll tycks det emellertid råda oklarhet bland studenterna om vad som är syftet med samarbetet. Tandläkarstudenterna kan remittera patienter till tandhygieniststudenterna men många väljer att inte göra det. Skälen de anför är att N man vill göra allt själv för att lära sig så mycket som möjligt, N det går fortare att göra jobbet själv, N man vill inte bolla patienterna fram och tillbaks, N det är svårt att få samarbetet att fungera praktiskt och N lärarna uppmanar inte till samarbete. Vid ett par av högskolorna finns ett mer organiserat samarbete mellan tandläkar- och tandhygieniststudenterna. I exem- pelvis samarbetar varje tandhygieniststudent med två tandläkar- studenter om gemensamma patienter under de två sista terminerna och man kommer tillsammans överens om vem som ska göra vad. Men Malmöstudenterna skiljer sig inte från övriga studenter i hur man ser sin egen roll som tandläkare eller i uppfattningen om vad som är en lämplig personalsammansättning. Majoriteten av alla studenter svarar att en tandhygienist på två, tre tandläkare och en tandläkare på två tandsköterskor är en bra organisationsmodell. De flesta ser också sig själva i en ganska traditionell tandläkarroll med ett tätt samarbete med en tandsköterska, åtminstone till en början. Det är först när man blivit riktigt varm i kläderna som man kan tänka sig att arbeta med mer än en tandsköterska. Vidare är studenterna mycket tydliga med att de inte vill ha en tandhygienist som assistent och man tycker att det är fel att många tandhygienister får arbeta med sådana uppgifter. Det är ett slöseri med tandhygienisternas kompetens och med samhällets resurser, säger flera studenter. Inställningen till tandsköterskor och deras behov av utbildning Studenterna anser genomgående att tandsköterskorna är en nöd- vändig yrkeskategori inom tandvården. Alla uppger att de i första hand kommer att samarbeta med en tandsköterska. De betonar att man måste ha en bra assistent för att kunna vara effektiv som tandläkare. Det är nödvändigt i dagens resultatinriktade tandvård, menar de, och de beskriver bristen på tandsköterskor som ett allvarligt hot mot en effektiv tandvård. Majoriteten av de intervjuade anser följaktligen att det behövs en tandsköterskeutbildning och vidare att det är statens ansvar att utbilda tillräckligt med tandsköterskor. Den grundläggande utbild- ningen för tandsköterskor behöver dock inte vara längre än och vidareutbildningen bör vara arbetsgivarens ansvar, enligt tandläkarstudenternas uppfattning. Uppfattning om den egna yrkeskompetensen Vid intervjutillfället gick studenterna i och den tionde och sista terminen, medan studenterna i och hade ytterligare en termin kvar. På frågan om man känner sig mogen att arbeta självständigt som tandläkare svarar samtliga studenter från och ja, även om de flesta vill ha en handledare den . Sammanfattningsvis svarar studenterna ja på frågan om de känner sig mogna för att arbeta självständigt som tandläkare men de räknar med att det kommer att ta innan de känner sig helt trygga i sin yrkesroll. Att öva upp snabbheten tror de mest optimistiska inte kommer att ta mer än några månader. De flesta vill ha handledning den , men rätt många tycker att det kan räcka om det finns någon att fråga och att det råder ett öppet och hjälpsamt klimat på kliniken. Det finns dock vissa områden där de flesta uppger att de känner sig osäkra och måste ha handledning. Det gäller särskilt området oral protetik där man anser att den kliniska träningen under utbildningen har varit otillräcklig eftersom det inte har funnits tillräckligt med patienter. Nyttan av att ha arbetat på tillfällig legitimation Alla studenterna från och hade arbetat på tillfällig legitimation som tandläkare under . Det var en erfarenhet som gett självförtroende och tillit till den egna förmågan och stärkt dem i uppfattningen att de valt rätt yrkesbana: Det var otroligt roligt att jobba och jag märkte att jag är duktig. Jag kunde mycket mer än vad jag trodde. Det sitter där, jag vet hur man gör och jag minns vad jag har lärt mig. Det är tack vare att vi har tränat så mycket i skolan. Man behöver göra samma moment innan man kan. (Umeåstudent). Av dem som arbetat på tillfällig legitimation var alla nöjda med sin insats. De hade kunnat arbeta mer självständigt än de förväntat sig och man tyckte att både snabbhet och hantverksskicklighet ökat väsentligt på ganska . Även förmågan att kommunicera med patienterna upplevde de hade förbättrats. En del menade att de fått större insikt om tandläkaryrket och om hur de själva vill arbeta framöver. Obligatorisk allmäntjänstgöring före legitimation? På frågan om man skulle vilja ha tillbaks det AT-år som tidigare fanns efter utbildningen svarar nästan alla nej. En del tycker visser- ligen att det är synd att den obligatoriska tjänstgöringstiden före legitimation försvann, men man motsätter sig ett återinförande eftersom det skulle snedvrida konkurrensen med utländska utbild- ningar. Däremot ställer sig de flesta positiva till att börja sin yrkes- utövning med någon form av trainee-anställning. De flesta ser en sådan inlärningsperiod som en förmån som skulle ge trygghet och bättre möjlighet till kompetensutveckling. Några menar dock att sådana anställningar är ett hinder för en snabb yrkesetablering och man ifrågasätter även om det behövs. Det kanske är ett kostnadseffektivt sätt att komma tillrätta med den kunskapsbrist som branschen menar finns hos nylegitimerade tandläkare, svarar t.ex. en Malmöstudent, men han tycker (och många med honom) att det är fel av branschen att ställa så stora produktionskrav på den som är nylegitimerad. Hur ser framtidsplanerna ut? I prognoser om den framtida tandläkarkårens storlek har det faktum att många studenter har utländsk bakgrund och att en majoritet är kvinnor nämnts som två faktorer som ytterligare kan bidra till att antalet tandläkare på den svenska arbetsmarknaden minskar liksom antalet årsarbetskrafter. Det bakomliggande resonemanget är att kvinnor har lägre sysselsättningsgrad än män sett och att människor med utländsk bakgrund skulle vara mer flyttbenägna än andra. Det finns ingenting i det här materialet som stärker den senare uppfattningen, snarare är det studenterna med helsvensk bakgrund som är de mest flyttbenägna. Däremot betonar fler kvinnor än män vikten av att kunna kombinera arbete med en bra fritid och också med familj. Det senare gäller bara dem som ännu inte har bildat familj. Av dem som redan har barn har männen lika stora krav som kvinnorna på att arbetet ska gå att kombinera med ett bra familje- liv. De flesta av de intervjuade ämnar söka sitt första arbete inom folktandvården på eller nära hemorten eller studieorten (vilket ofta är samma sak). Folktandvården uppfattas vara den tryggaste arbets- platsen där möjligheten till handledning och kompetensutveckling är störst. Även de som tänker sig en ganska snar yrkesverksamhet utomlands eller som privattandläkare ville först arbeta på inom folktandvården. Jag vill inte ha fast jobb på en gång utan tänker vikariera på olika kliniker för att få så mycket erfarenhet som möjligt. vill jag ha anställning på en större klinik där man har många kolleger och kan lära av varandra. Löneanspråk och andra krav En bra lön är ett självklart önskemål, men inte det viktigaste kravet. Det är istället att det finns möjlighet till handledning, kunskaps- utveckling och fortbildning och det gäller både det första jobbet och kommande arbetsplatser. Man betonar också vikten av att det finns erfarna kollegor, ett gott samarbetsklimat och en trevlig arbetsmiljö. Den förväntade ingångslönen är .