sou · GQB327d2 · 2003-01-01 00:00:00 — Det är i detta sammanhang också viktigt att uppmärksamma de skillnader som eventuellt finns mellan olika studieprogram inom gymnasieskolan. menar att olika program har delvis olika skrivkulturer. Exempelvis framkommer att eleverna på el- programmet och energiprogrammet skriver många berättande texter; av deras skrivande ägnas åt denna typ av uppgifter. För eleverna på naturvetenskapsprogrammet är andra skrivuppgifter vanligare och av deras skrivande är av berättande karaktär. Berättande texter brukar ses som en mindre krävande uppgift än texter av utredande och argumenterande art, s.k. diskursiva texter. Ett skäl till att berättande texter kan ses som en lättare uppgift än diskursiva är att skribenten till en berättande text ofta kan ta dispositionen för given, dvs. berätta kronologiskt, medan en diskursiv text kräver mer planering och svårare val när det gäller disposition och textstrategi (jfr resonemanget ovan om det krävande fjärrspråket). Som berörts dominerar i yngre skolbarns skrivande de berättande texterna medan diskursiva texter kommer senare i språkutvecklingen. Det framstår alltså som om eleverna på naturvetenskaps- programmet får större möjlighet att öva sig i olika slags skrivupp- gifter, och därmed bättre förutsättningar att utveckla en allsidig skrivförmåga. menar att förklaringen till denna skillnad kan vara att berättelsen är väl inövad, vilket underlättar för eleverna på El- och Energiprogrammet som totalt sett skriver relativt lite och alltså har att kämpa med ett större skrivmotstånd (2001 s. 18). Det kan också nämnas att skrivutbildning med utgångspunkt i genretänkande har provats på annat håll och gett intressanta resultat. Relevant i detta sammanhang är framför allt arbete som gjorts i . Man har där med utgångspunkt i noggranna analyser av olika genrer och deras uppbyggnad försökt skapa en språkpedagogik inriktad mot att hjälpa och stödja elever från socialt underpriviligierade grupper i deras erövrande av språket, inte minst det för skolan och offentligheten speciella (se t.ex. Pedagogy and the Shaping of Consciousness 1999). Det varierande språket och den mångskiftande språkförmågan Som framgått måste svenska elever allmänt sett sägas ha goda språkliga färdigheter. Inte heller när det gäller vuxna finns det skäl att hävda att svenskar i gemen skulle en svag språkförmåga. hade de bästa resultaten i den internationella undersökning av vuxnas läs-, skriv- och räkneförmåga som genomfördes /95 (Vuxna med läsproblem riskerar att slås ut på arbetsmarknaden, 1997; Vi svenskar är välutbildade i ett OECD-perspektiv, 1997). Mer än en tredjedel av de svenska deltagarna klarade uppgifter som i svårighetsgrad motsvarar högskoleprovet. Att många vuxna svenskar har en god läs-, skriv- och räkne- förmåga innebär dock inte att det inte också finns många som har problem. Det finns också studier som visar på stor ojämlikhet. I en rapport från (Demokrati och medborgar- skap, 1998) redovisas bl.a. utvecklingen när det gäller förmågan att kunna överklaga ett beslut. var det en majoritet av befolkningen som inte ansåg sig själv kunna författa en besvärsskrivelse. Denna andel hade 1997 visserligen sjunkit, men låg ändå på . av befolkningen angav att de inte kunde åta sig att författa en skrivelse för att överklaga ett myndighetsbeslut, och att de heller inte kände någon som kunde hjälpa till i en sådan sak. Av den ovan anförda rapporten om att vuxna med läsproblem riskerar att slås ut på arbetsmarknaden (1997) framgår också att var fjärde svensk inte når upp till kravnivå. Av undersök- ningen framgår att av svenska ungdomar i åldern 18–inte klarar av att läsa dagstidningsartiklar och liknande texter med god förståelse. kan inte klara av en enkla texter. Efter- som fordringarna på kompetens blir allt högre i samhället innebär brister i läsförmågan att vuxna med läsproblem riskerar att slås ut på arbetsmarknaden. Av undersökningen framgår att läsförmågan är klart relaterad till den formella utbildningsnivån, men att sambandet mellan utbild- ningsnivå och läsförmåga inte är lika starkt i som i andra länder. Bidragande orsaker till att även korttidsutbildade i hävdar sig väl är enligt rapporten följande: de allmänt höga kraven på läsförmåga Det varierande språket och den mångskiftande språkförmågan Läsvanorna på arbetsplatsen sägs vara avgörande för de vuxnas läs- förmåga. Det behövs träning och vidareutveckling av läsandet i samhälls- och arbetslivet. Enligt undersökningen har arbetslösa sämre läsförmåga än förvärvsarbetande. m.fl. framför i en rapport till och (International Adult Literacy Survey – Invandrares läs-, skriv- och räkneförmåga på svenska, 2000) att det finns tydliga kopplingar mellan social bakgrund och läsförmågan: vuxna från högre socialgrupper presterar bättre än vuxna från lägre socialgrupper. Forskningen kring hur man lär sig språk har entydigt visat att motorn i språktillägnandet – speciellt utvecklandet av mer avan- cerade språkfärdigheter – är att man får använda språket på ett meningsfullt sätt i viktiga kommunikationssituationer. Den grundläggande frågan för allas rätt till språket blir därmed hur samtliga skall ges möjligheter att delta i sådana verksamheter. Ett eget aktivt språkanvändande kan ske inom ramen för många olika aktiviteter – det handlar ju om varje individs speciella livs- situation. tradition av folkbildning och folkrörelser fram- står som viktig i sammanhanget. Folkbildningen kännetecknas av att den är fri från styrning från staten och frivillig för deltagarna. Genom sin spridning över hela landet spelar folkbildningen en viktig roll på alla nivåer: lokalt, regionalt och centralt. Folkbild- ningen skapar därmed förutsättningar för att många kan engageras i verksamheter där man genom eget arbete utvecklar sitt språk. Statens stöd till folkbildningen har just sådana syften: det skall främja en verksamhet som gör det möjligt för kvinnor och män att påverka sin livssituation och som skapar engagemang för att delta i samhällsutvecklingen, stärka och utveckla demokratin, bredda kulturintresset i samhället, öka delaktigheten i kulturlivet samt främja kulturupplevelser och eget skapande. Verksamhet som syftar till att utjämna utbildningsklyftor och höja utbildningsnivån i samhället skall prioriteras liksom verksamhet som riktar sig till utbildningsmässigt, socialt och kulturellt missgynnade personer. Folkbildningsarbetet har omfattande dimensioner. Landets alla studiecirklar hade drygt 2,8 miljoner deltagare. Folkhög- skolorna har ca 100 000 kursdeltagare varje termin. Det varierande språket och den mångskiftande språkförmågan barometern 2000 deltog av befolkningen i åldern 9–i någon studiecirkel . Drygt hälften har deltagit i en studiecirkel. Det kan i detta sammanhang också finnas skäl att anta att ett aktivt bruk av böcker i hemmet är en central faktor för barns skol- framgång och att sociala skillnader i utbildningsresultat kan kopplas till detta. Hallerdt (1995) ger en översikt över forskning om eventuella samband mellan social bakgrund och studieresultat. Sammanfattningsvis menar att det förefaller som om den sociala bakgrunden – hur den än definieras – har en klar och tydlig genomslagskraft för elevers prestationer i skolan. Föräldrars utbildning och yrke påverkar barnen på flera sätt: de erhållna betygen, valen av fortsatta studier och tankarna på vad som är möj- ligt. Hallerdt ställer emellertid också frågan om det egentligen är utbildningen eller yrket som sådant som är det som påverkar, eller om sambandet snarare gäller något som mycket förenklat skulle kunna betecknas som förhållningssätt till det som står att finna i böckernas värld. Vilka elever som inte når målen i svenska skall studeras med utgångspunkt i om det finns samhälleliga och strukturella orsaker som kan förklara svårigheterna. Det skall undersökas varför många lärare ej kvarstannar i yrket. Staten skall även fortsättningsvis ge vuxenutbildningen och folkbildningen förutsättningar att bedriva en omfattande verk- samhet. Undersökningar skall göras av vilka som ej når målen i svenska Vi menar att de mål för svenska som uppställts i kurs- och läro- planer är högt satta, och att de bildar en god grund för skolans arbete med att ge alla elever ett rikt och funktionellt språk. Det finns därför inte någon anledning att ändra på skolverksamhetens grundläggande inriktning i dessa avseenden. Frågan är i stället om och hur skolan skall kunna genomföra det uppdrag man har fått. Det varierande språket och den mångskiftande språkförmågan Vi noterar också att den grundläggande ambitionen inom skol- politiken är att elever i behov av särskilt stöd skall ges det stöd de behöver, liksom att en rad olika insatser på området görs på både central och lokal nivå. Det är emellertid uppenbart att skolan drabbades av nedskärningar av skilda slag, och att detta kan vara en av orsakerna till att inte alla elever når de uppsatta målen. Det är därför välkommet att det nu sker satsningar av staten för att öka resurserna i olika avseenden. Självfallet är det otillfredsställande att det finns elever som går ut utan godkänt betyg i svenska, liksom att så pass många inte fullföljer gymnasieskolan med godkänt resultat i ämnet. Detta är ett faktum som kommunerna i egenskap av huvudmän för skolorna måste ta på största allvar, och vidta åtgärder för att minska andelen elever som inte når godkänt resultat. Vi menar vidare att det är viktigt att situationen fortlöpande övervakas. Detta görs av som bl.a. publicerar omfattande resultatstatistik. Vi anser emellertid att elevernas sociala bakgrund bör uppmärksammas tydligare i denna än vad som görs. Vi vill även peka på vikten av att i sin ut- värdering i högre grad följer upp läroplansmålen och deras praktiska genomförande i skolan, och inte enbart koncentrerar sig på t.ex. betygsresultat. Vidare föreslår vi att det närmare skall undersökas vilka elever som inte når målen i svenskämnet, varvid särskild uppmärksamhet ägnas åt den sociala dimensionen i frågan: finns det samhälleliga, strukturella orsaker till problemen? Detta bör vara en fråga för liksom för forskningen inom svenska, pedagogik m.m. Pedagogiskt utvecklingsarbete bör utföras Vi vill i detta sammanhang påpeka att det är uppenbart att den för- ändring av gymnasiet som skedde då samtliga program blev treåriga och allmänt behörighetsgrundande för högskolestudier skapar stora pedagogiska utmaningar. Inte minst gäller det för svenskämnet. Som framgått ovan finns det indikationer på att de elever som inte går på de traditionellt studieförberedande programmen (huvudsakligen samhällsvetenskapsprogrammet och naturveten- skapsprogrammet) inte får likvärdiga möjligheter att öva sig i olika slags skrivuppgifter, och därmed sämre förutsättningar för att ut- veckla en allsidig skrivförmåga. Det är viktigt att undersöka vad Det varierande språket och den mångskiftande språkförmågan sådan resulterar i, inte minst med tanke på att det finns en koppling mellan elevernas sociala bakgrund och valet av studieprogram. Liknande undersökningar är viktiga att göra även med avseende på de elever som läser svenska som andraspråk. Finns det tendenser till att även dessa elever missgynnas beträffande de mer krävande genrerna? Vi menar därför att det behövs pedagogiskt utvecklingsarbete in- riktat mot att anpassa undervisningen till nya och bredare grupper. Som särskilt viktigt framstår att alla elever ges möjlighet att ut- veckla en god förmåga till resonerande och argumenterande skrivande. Detta perspektiv är också centralt för ämnet svenska som andraspråk. Undersökningar skall göras om varför lärare inte kvarstannar i yrket En grundläggande förutsättning för att svenskans ställning i skolan skall kunna förbättras är att det råder trygghet och arbetsro i våra skolor. Svenska är betydligt mer än svenskämnet. Svenska talas under varje lektion oavsett ämne. Den viktigaste åtgärd man kan vidta för barnens språkutveckling handlar därför om lugn och ro. För att barnen skall kunna lyssna koncentrerat till en god svenska måste det kunna vara tyst i klassen. Lärare liksom elever måste få tala till punkt utan att störas av t.ex. mobiltelefoner eller annat ovidkom- mande buller. Detta är fundamentalt, inte minst när det gäller in- vandrarbarnen. Dessa kan få ringa svenskträning hemma och därför vara mer beroende av den språkliga stimulans som skolan kan er- bjuda. Skolans tilltagande svårigheter till nyrekrytering är alarmerande. Att utbildade lärare lämnar skolan är likaså illavarslande. Utan väl- utbildade och erfarna lärare blir det också svårt att upprätthålla kompetenskraven. Vi föreslår därför att det skall undersökas varför så många lärare väljer att övergå till annan verksamhet. I denna undersökning bör särskilt frågor relaterade till arbetsro för både elever och lärare uppmärksammas. Det varierande språket och den mångskiftande språkförmågan Vuxenutbildningen och folkbildningen skall även fortsättningsvis ha möjlighet att bedriva en omfattande verksamhet Kommittén noterar att generellt kan sägas inta en tät- position vad gäller vuxnas läs-, skriv- och räkneförmåga, men att det trots detta finns många som upplever att de inte har den språk- kompetens de eftersträvar. Exempelvis finns det undersökningar som visar att många i den vuxna befolkningen inte når upp till den nivå som anses vara nödvändig för att man skall kunna tillgodogöra sig skriftlig information i vardagslivet. Detta är inte tillfredsställande. Det är viktigt att fler vuxna får möjlighet att träna dessa färdigheter på olika sätt. Vuxenutbildningen kan vara avgörande för den personliga ut- vecklingen för alla dem som hade problem att till- ägna sig språket och som genom vuxenutbildning har fått en ny chans. Det är betydelsefullt att kommuner och stat på olika sätt stimulerar till vuxenutbildning genom framför allt komvux och till folkbildning genom studieförbund och folkhögskolor. Dessa måste ha resurser så att de även i fortsättningen kan bedriva en omfat- tande verksamhet. Vi vill också mer allmänt framhålla vikten av ett brett folkbild- ningsarbete och en omfattande folkrörelseverksamhet. Det handlar då inte om kurser inriktade på just språk, utan om folkbildnings- och folkrörelseverksamhet generellt. Forskning kring språkut- veckling och språktillägnande visar att man erövrar språket genom eget aktivt språkanvändande. Vi föreslår därför att staten fortsätter att stödja en bred folkbild- ningsverksamhet. Det demokratiska samtal denna verksamhet skapar ger möjlighet för många, även dem som kanske annars hade varit tysta, att engagera sig i språk- och personlighetsutvecklande aktiviteter. I inledningen till detta kapitel nämndes kön som en av de faktorer till vilka man kan koppla språklig variation. Att kvinnor och män, flickor och pojkar lever under olikartade språkliga förhållanden har också visats av många undersökningar på temat språk och kön från framför allt och framåt. Könsskillnader har redan berörts i olika sammanhang både i detta kapitel och på andra ställen i be- Det varierande språket och den mångskiftande språkförmågan Speciellt har det faktum att flickor klarar sig lite bättre i svenskämnet i skolan uppmärksammats, liksom att kvinnor tycks vara flitigare läsare än män, speciellt bland grupper med kortare ut- bildning. I detta avsnitt skall vi kortfattat behandla frågan om språk och kön mer allmänt. Inledningsvis vill vi påpeka att det när man diskuterar skillnader mellan mäns och kvinnors språk är viktigt att komma ihåg att det alltid finns en stor individuell skillnad och att variationen mellan personer av samma kön kan vara större än skillnaderna mellan de båda gruppernas medelvärden. Det bör också påpekas att de skill- nader som kan beläggas i allt väsentligt måste ses som socialt be- tingade, dvs. avhängiga av bl.a. traditioner och förväntningar och inte som beroende på biologiska och genetiska faktorer. En aspekt på ämnet språk och kön som uppmärksammats är att språket på olika vis kan reflektera och därigenom också bevara traditionella uppfattningar om könsroller. (1984 s. 9) framhåller: Språket är i sig en konserverande kraft, eftersom det – främst men inte bara – i ordförrådet avspeglar tidigare generationers villkor, materiellt, socialt och psykologiskt, och endast långsamt anpassar sig till ändrade förhållanden. En kvinna kan numera vara ombudsman och en man vara sjuksköterska, men det svenska språket har inte kapitulerat för dessa nymodigheter. På så vis tjänar språket till att bevara före- ställningen att vissa yrken egentligen är till för män och andra egentligen är till för kvinnor. Förhållanden av detta slag har lett till vad som kallats ett språk- ligt osynliggörande av kvinnor. Detta gäller inte bara att kvinnor som verkar inom traditionellt manliga områden fått heta brandman o.d., på det sätt som ovan berörts. Det handlar även om sådana företeelser som att han använts som pronomen med generell syft- ning oavsett kön: Om den skattskyldige inte gjort en fyllnads- inbetalning kan han . (Se bl.a. 2001.) I svenskan har den allmänna trenden varit att försöka minska sådana inslag i språket. Exempelvis skriver många numera han eller hon då de syftar på båda könen, eller försöker på annat vis skapa könsneutrala uttryck. För yrkesbeteckningar o.d. har man i vissa fall skapat neutrala benämningar som riksdagsledamot eller justerare Det varierande språket och den mångskiftande språkförmågan (för justeringsman). I andra fall har man valt att låta den ursprung- ligen manliga beteckningen gälla för bägge könen (i stället för lärare/lärarinna används lärare för både män och kvinnor). Språket avspeglar också i andra avseenden traditionella könsroller. Exempelvis finns i svenskan orden och brunett, medan motsvarande beteckningar för män med olika hårfärg saknas. Uppenbarligen har kvinnors hårfärg setts som en centralare egenskap än mäns hårfärg, och språket styr oss mot att uppmärk- samma dessa företeelser genom att tillhandahålla ord på området. Ett annat prov på språklig sexism är att positiva värderingar ofta knyts till ord och uttryck som hänger samman med män, medan negativa kopplas till konstruktioner med kvinnor. Ord som betecknar män [] har bibetydelser av stark, modig och initiativ- rik, medan ord som har med kvinnor att göra oftast har negativa bibetydelser. De här attityderna avspeglas i t ex våra vanligaste synonymordböcker, där man sköter sig som en hel karl, om man inte är en riktig kärring förstås. (1984 s. Undersökningar av hur män och kvinnor talar visar att klara olik- heter kan påvisas. Den kanske bäst belagda skillnaden är att kvin- nor tenderar att tala lite mer standardspråkligt och fint än män (se K. 1986 s. 19 och där anförda undersökningar). För svenskans del gäller exempelvis att kvinnor oftare använder ett sje- ljud som ligger längre fram i munnen än vad som är fallet för män i (ett sje-ljud som ligger riktigt långt fram har också ibland kallats fruntimmers-sje). Liknande förhållanden kan på- visas för andra delar av språksystemet; en icke-standardspråklig böjningsform som husena (för husen) visade sig i en undersökning från oftare användas av män än av kvinnor (1985 s. 29). På motsvarande sätt förefaller män vara lite generösare med att använda svordomar och slangord. Det varierande språket och den mångskiftande språkförmågan Detta förhållande förefaller gälla tämligen generellt i åtminstone västvärlden; det har framkommit i en rad undersökningar inom flera språkområden (se t.ex. 1994 s. 79). Det har bland annat setts som uttryck för en allmän tendens i vår kulturkrets att förvänta sig att kvinnor skall uppföra sig väl och vara prydliga; brott mot konvenansen vad gäller uppförande, kläder etc. tycks bedömas lite mildare om det är män som begår dem än om det är kvinnor. En näraliggande, men ändå något annorlunda tolkning är att för- hållandet kan ses som uttryck för att kvinnor generellt anpassar sig bättre till den rådande . En undersökning från (M. 1979 s. 96) ger stöd för en sådan tolkning. Här studerades två språkbrukssituationer, en där det normala var att tala dialekt, och en där det förväntade var en mer riksspråklig svenska. Kvinnorna anpassade då sitt språk mer efter situationen: i den ena situationen talade de den renaste dialekten och i den andra mer riksspråkligt än männen. 12.3.3Längre till det offentliga språket har undersökningar av meningsbyggnaden i talat språk visat att mäns talspråk förefaller vara lite mer orienterat mot och påverkat av skriftspråket än vad som är fallet för kvinnorna (1978). I männens språk finns i flera fall lite mer till- krånglade och skriftspråkliga konstruktioner än i kvinnornas. Detta leder också till att kvinnornas språk är något mindre fyllt med fel. (1980 s. 79) kommenterar förhållandet på följande vis: Den enkelt talspråkliga mall som kvinnor följer gör att de i allmänhet inte uttrycker sig konstigare än att de kan föra meningen till ett lyckligt slut. De avbrutna och förolyckade meningarna är fler bland män än bland kvinnor, med all sannolikhet därför att (somliga) män [] försöker använda ett mer tillkrånglat språk än de behärskar. Också för skriftspråkets del förefaller liknande förhållanden fin- nas. (1977) undersöker uppsatser från gymnasieskolan med avseende på bl.a. skillnader mellan manliga och kvinnliga elever. Man finner ett flertal skillnader som indikerar ett något mer komplext språk hos de manliga eleverna. har andra undersökningar visat att flickor ofta skriver korrektare, t.ex. stavar de bättre. Det varierande språket och den mångskiftande språkförmågan För skriftspråkets del har också olikheter i ordförrådet påvisats. K. (1986 s. 20) redovisar att det vid ordförrådsunder- sökningar framkommit att kvinnor håller sig till det näraliggande, medan män visat sig vara mera inriktade på offentlighetens värld. Hon menar sammanfattande att kvinnliga språkbrukare använder fler konkreta och personbetecknande ord medan de manliga har ett mera abstrakt och världsorienterat ordförråd (a.a. s. 20). drar på liknande vis slutsatsen av olika studier av manligt och kvinnligt språk att det kvinnliga språket vad gäller formen utmärks av sin enkelhet och beträffande innehållet av sin personinriktning (1980 s. 85). Sammantaget framstår det som om vägen till det offentliga språket kan vara lite längre för många kvinnor än vad som är fallet för män. Det offentliga språket har formats av männen och har därför många drag som förefaller vara typiska för det manliga språket. Steget in i det offentliga språkbruket kan därför vara större för många kvinnor än för många män. 12.3.4Manlig dominans i offentligheten Ett flertal undersökningar har visat att män dominerar i samtal i tvåkönade grupper, vid sammanträden, i förhandlingar m.m. Män talar mer än kvinnorna, avbryter mer, kontrollerar både hur ämnet behandlas och hur nya ämnen introduceras. Kvinnor ställer mer frågor och uppträder uppmuntrande mot männen. Kvinnor före- faller också vara mindre direkta då de framställer kritik, och över- huvudtaget uppträda mer artigt och försiktigt. (Se t.ex. K. 1986 s. 18 f. och där anförd litteratur, 1995 kap. 5, Adelswärd 1999 s. 39–43.) Liknande förhållanden har rapporterats för skolans del: flickorna missgynnas i klassrumssamtalet. Man har ibland talat om en två- tredjedelsregel i skolan: Läraren lägger beslag på 2/3 av talutrym- met. Av den återstående tiden tar pojkarna hand om 2/3. Pojkar och flickor tycks också spela olika roller i klassrummet. Exempelvis verkar pojkarna allmänt kräva mer uppmärksamhet av läraren. I klassrumssamtal och liknande har pojkarna visats sig ofta- re gripa ordet på eget initiativ, göra utvikningar från ämnet, hänvisa till egna erfarenheter och redovisa egna synpunkter. (Se 1984, Adelswärd 1999 s. 37–39.) Det varierande språket och den mångskiftande språkförmågan En vanlig myt i många västerländska samhällen är att kvinnor skulle tala mycket. Något stöd för den uppfattningen får man inte när man studerar språkanvändningen i offentligheten – där dominerar som framgått männen.