sou · GQB3104 · 2003-01-01 00:00:00 — Det skulle i så fall inte vara möjligt att då och då dela upp sitt sparande i flera olika fonder. Utredningen föreslår mot denna bakgrund att en fond bör kunna delas upp i flera andra fonder med olika placeringsinrikt- ning och/eller olika avgiftsstruktur under förutsättning att det alltid finns en möjlighet för andelsägarna att kvarstanna i en fond med samma placeringsinriktning och fondbestämmelser som den gamla. Ändringar i fondbestämmelserna som är uppenbart till fördel för andelsägarna, t.ex. en sänkt förvaltningsavgift, bör dock vara möjliga. Om en fondandelsägare inte aktivt väljer ny fond skall han automatiskt kvarstanna i den gamla fonden eller föras 41 Se t.ex. avsnitt 6.6. i SOU 2002:56. över till den nya fond som motsvarar den gamla. En andelsägare bör inte heller ha möjlighet att fördela sitt andelsinnehav på flera fonder utan måste föra över hela sitt innehav till en och samma fond. Förslaget kan medföra att en fonds innehav måste omvandlas till andra typer av värdepapper i samband med en delning. Om en äldre aktiefond skall delas upp i en aktiefond och i en räntefond måste en del av aktieinnehavet bytas ut mot räntepapper. Denna omvandling kan vara förenad med stora kostnader. Fråga upp- kommer också om hur denna överföring skall gå till i praktiken. Antingen säljer den gamla fonden sina värdepapper på marknaden och omvandlar dessa till likvida medel som i sin tur förs över till de nya fonderna. Kostnaderna för försäljningen drabbar då andelsägarna i den gamla fonden medan kostnaderna för inköp av nya värdepapper drabbar andelsägarna i de nya fonderna. Alternativet är att värdepappren förs över till den nya fonden vilket innebär att priset på värdepappren måste bestämmas. I sådana fall får också räntefonden, i ovan angivna exempel, aktier från den gamla fonden vilket inte stämmer överens med den fondens placeringsinriktning; det problemet är dock övergående och bör godtas tillfälligt i samband med en delning. Det är viktigt att fondbolagen noga överväger en delning med hänsyn tagen till de kostnader som kan uppstå. Om kostnaderna för fondandelsägarna är för höga eller om värderingen av de värdepapper som förs över inte är korrekt, utgör det skäl att vägra delningen med hänsyn till andelsägarnas gemensamma intresse. Fondbolagen bör därför redovisa sina överväganden till i samband med att de ansöker om delning av en fond. 3.2.5Förvaringsinstitutet säger upp avtalet Utredningens förslag: sagt upp sitt avtal med fondbolaget skall fondbolaget från det att avtalet slutat att gälla ge in en anmälan till Finans- inspektion om godkännande av ett nytt förvaringsinstitut. Har sådan anmälan inte inkommit i rätt tid eller avser anmälan ett förvaringsinstitut som inte godkänns, skall fondbolaget anses inte längre uppfylla förutsättningarna för tillstånd. Följden blir att tillståndet skall återkallas och fonderna avvecklas. Skälen för förslaget: I avsnitt 1.5 redogör utredningen för förhållandet mellan fondbolaget och förvaringsinstitutet. har en formell möjlighet att säga upp avtalet med fondbolaget. Förutsättningarna för detta regleras i avtalet mellan dem. Det saknas skäl att reglera hur uppsägningen får gå till och vilken uppsägningstid som skall gälla – det får omfattas av avtalsfriheten mellan parterna. Däremot finns det skäl att reglera följden av att ett fondbolag inte anlitar ett nytt förvaringsinstitut. Det kan finnas situationer där ett förvaringsinstitut säger upp avtalet med fondbolaget på grund av att fondbolaget inte sköts på rätt sätt eller i övrigt är svårt att samarbeta med. I sådana fall kan det vara svårt för fondbolaget att hitta ett nytt förvaringsinstitut som är villig att åta sig uppdraget. I praxis har utvecklats en ordning där det ursprungliga förvaringsinstitutet fortsätter utföra sina uppgifter enligt fondlagstiftningen i avvaktan på att någon skall ersätta det. Det blir någon form av avtalslöst förhållande mellan förvaringsinstitutet och fondbolaget. Denna ordning kan vara i andelsägarnas intresse såtillvida att fonden drivs vidare. Det kan dock vara så att andelsägarna skulle gynnas av att fonderna i stället tas över av ett annat fondbolag eller likvideras. Det är särskilt fallet om förvaringsinstitutet bedömt att fondbolaget inte bedriver sin verksamhet på ett fullgott sätt. Det är betänkligt att låta förvaringsinstitutet kvarstå mot sin vilja. Förutom det faktum att man låser fast en avtalspart kan det verka menligt på institutets möjligheter att utföra sina uppgifter. Förhållandet mellan fondbolaget och förvaringsinstitutet förut- sätter nämligen något mått av samarbete och samförstånd. Utredningen föreslår därför att det i lagen intas en regel som ger fondbolaget tid på sig att hitta ett nytt förvaringsinstitut. Om fondbolaget misslyckas med detta bör fondverksamheten avvecklas på sedvanligt vis. Det innebär att fondförvaltningen får säljas till ett annat fondbolag eller likvideras. I utredningens delbetänkande, SOU 2002:56, avsnitt 3.14, be- skrivs gällande skatteregler för värdepappersfonder och för andelsägarna. Motsvarande regler torde gälla för s.k. nation- ella fonder (dvs. fonder som bedrivs med tillstånd enligt 3 § lagen om värdepappersfonder).1 Med den terminologi som utredningen har föreslagit uppstår skattekonsekvenser för andelsägare i invest- eringsfonder (värdepappersfonder och specialfonder) vid N utdelning från fonden, N inlösen (försäljning) av fondandelar, N förmögenhetsbeskattningen, och N arv och gåva. får information om andelsägarnas innehav i fonder genom kontrolluppgifter. På samma sätt får skattemyndig- heten kännedom om utdelningar från fonderna och om andels- ägaren har avyttrat fondandelar. I utredningens direktiv (dir. 1999:108) anges att problem uppstår om fondandelar handlas via mellanhänder. Vid tiden för direktivens uppkomst var situationen nämligen sådan att fond- bolagen lämnade kontrolluppgifter och mellanhänderna, förvalt- arna, tvingades därför lämna uppgifter om sina kunder till fond- bolagen. Det ansågs dock vara svårt att leva upp till detta på grund av dels sekretesskraven, dels att fondbolagen i många avseenden kunde ses som konkurrenter till förvaltarna. Utredningen har därför fått i uppdrag att analysera hur skyldigheten att lämna uppgifter till fondbolaget förhåller sig till sekretessreglerna och 1 Se delbetänkandet, avsnitt 9.9.4. I den skatterättsliga lagstiftningen talas främst om värdepappersfonder, men enligt ett avgörande från Regeringsrätten (RÅ 1996 ref. 32) skulle de nationella fonderna beskattas på samma sätt som övriga värdepappersfonder. innebörden av att uppgifterna lämnas till ett bolag som kan betraktas som en konkurrent. Om analysen leder fram till att ändringar bör göras, skall förslag lämnas till sådana, dock utan att de materiella skattereglerna påverkas. 4.2Lagen (2001:1227) om självdeklarationer och kontrolluppgifter trädde den nya lagen (2001:1227) om självdeklarationer och kontrolluppgifter i kraft. Genom lagen infördes nya bestämmelser avseende skyldigheten att lämna kont- rolluppgifter avseende fondandelar. Lagen ersatte bl.a. lag. Fondandelsägare betalar vid utdelning från fonden en kapitalskatt om , om andelsägaren är en fysisk person bosatt i (eller ett svenskt dödsbo). För fysisk eller juridisk person bosatt i utlandet utgår kupongskatt eller den lägre skattesats som framgår av dubbelbeskattningsavtal. Andels- ägarens innehav påverkar också ägarens förmögenhet. Andelar i marknadsnoterade aktiefonder och blandfonder tas av det noterade värdet. Andel i räntefond tas av det noterade värdet. Kontrolluppgift om utdelning och innehav skall lämnas av den som betalat ut eller tillgodoräknat utdelningen eller av det värdepappersinstitut eller annan hos vilka fondandelarna förvaras eller är registrerade.2 Genom denna bestämmelse kan alltså kontrolluppgifter komma att lämnas av fondbolaget, förvarings- institutet, en central värdepappersförvarare eller en förvaltare.3 Bestämmelsen träffar också innehav i och utdelningar från utlandsbaserade fonder i den mån utdelningen görs här i eller om innehavet finns förvarat här i landet.4 29 kap. 4 § lagen om självdeklarationer och kontrolluppgifter. 2001/02:25, s. 104. 4Se föregående not. När fondandelsägare avyttrar sina fondandelar uppstår skatte- konsekvenser. Med avyttring menas inlösen, försäljning, byte och liknande överlåtelser. Dessutom anses fondandelarna ha avyttrats om fonden likvideras och fondförmögenheten delas ut till andelsägarna. Om fondandelsägaren byter fond anses likaså att andelarna har avyttrats, oavsett om det är fråga om fondbyte inom samma fondbolag. Vid avyttring uppstår antingen en kapitalvinst eller en kapital- förlust. För att kunna veta om försäljningen har inneburit en vinst eller förlust måste dock beräknas vilken utgift andelsägaren har haft för just de andelar som säljs; man måste räkna fram det s.k. omkostnadsbeloppet. För att beräkna omkostnadsbeloppet skall det genomsnittliga omkostnadsbeloppet för samtliga fondandelar av samma slag och sort som den avyttrade användas. Det genomsnittliga omkost- nadsbeloppet skall beräknas med hänsyn till inträffade föränd- ringar i innehavet (genomsnittsmetoden).5 Enligt de tidigare reglerna skulle kontrolluppgifter lämnas av fondbolaget (eller de värdepappersbolag som förvaltade nationella fonder). För de andelsägare som hade sitt innehav förvaltarregistrerat innebar dessa bestämmelser att förvaltaren var tvungen att lämna uppgifter till fondbolaget för att fondbolaget i sin tur skulle kunna lämna kontrolluppgifter till skattemyndigheten. I dessa fall uppstod – som tidigare nämnts - frågor kring sekretess och möjligheten för fondbolaget att få information om sina kon- kurrenter. Det var dock nödvändigt att låta en uppgiftslämnare samla ihop informationen om avyttringar eftersom genom- snittsmetoden avsåg andelsägarens samtliga avyttringar . Om andelsägaren avyttrade fondandelar som fanns regist- rerade hos fondbolaget och sedan avyttrade fondandelar som t.ex. fanns på en depå hos någon annan, måste dessa avyttringar samordnas. Genom ändringar i inkomstskattelagen i samband att den nya lagen om självdeklaration och kontrolluppgifter infördes, modi- fierades genomsnittsmetoden för dessa fall. Enligt de nya reglerna tillämpas en begränsad genomsnittsmetod. Metoden innebär att det skall bortses från andra andelar i samma fond som är regist- 5 I vissa fall kan man dock använda en schablonmetod. rerade i en annan förvaltares namn eller i andelsägarens eget namn.6 ändrades skyldigheten för fondbolaget att lämna kontrolluppgifter; enligt de nya reglerna skall kontrolluppgifter lämnas av fondbolag, värdepappersbolag som förvaltar nationella fonder, utländska fondföretag som bedriver fondverksamhet här i landet och sådana värdepappersinstitut som säljer utländska fonder i . Dessutom skall förvaltaren lämna kontroll- uppgifter för förvaltarregistrerade fondandelar.7 En fondandelsägare avyttrar vanligtvis sina fondandelar genom att låta fonden lösa in dem. Det finns dock ingenting som hindrar att en fondandelsägare säljer andelarna till någon annan. Sådana överlåtelser har dock endast skett i liten utsträckning och någon regelrätt handel mellan enskilda har inte förekommit. Det händer att andelar övergår till ny innehavare t.ex. i samband med arv- skiften och gåva och i de fallen kan fondbolaget inte lämna en fullständig kontrolluppgift när andelarna sedermera avyttras.8 finns särskilda börshandlade fonder på marknaden. Avsikten är att fondandelarna skall handlas på börsen och inte lösas in av fonden (även om detta är möjligt). I förarbetena till nuvarande bestämmelser om kontrolluppgifter hänvisades till XACT Fonder AB:s fond XACT OMX vars andelar handlas över börsen och kontoförs i ett avstämnings- register hos . VPC för också andelsägarregistret. Registreringar i avstämningsregistret får göras av ett kontoförande institut och varje kontoförande institut lägger upp egna avstämningskonton för ägarna av fondandelarna. På kontot anges kontohavarens identifikationsuppgifter, antalet fondandelar och andra uppgifter av betydelse för att identifiera och precisera innehavet. Det går inte att lämna kontrolluppgifter med anledning av vad som framkommer i avstämningsregistret och de olika avstämningskontona är inte samordnade. För att klara av att fullgöra kontrolluppgiftsskyldigheten har handeln med XACT-fondandelar begränsats till förvaltar- 6Se 48 kap. 7 § inkomstskattelagen. 7Se 10 kap. 3 § lagen om självdeklarationer och kontrolluppgifter. 2001/02:25, s. 110. I sådana fall skall förvaltaren lämna kontroll- uppgifter. I samband med lagstiftningsärendet avseende nuvarande bestämmelser om kontrolluppgifter föreslog (publ.) att kontrolluppgift vid avyttring av börshandlade fond- andelar skall kunna lämnas som vid avyttring av aktier. Det skulle innebära en förenklad kontrolluppgift med uppgift om den ersättning som överenskommits efter avdrag för försäljnings- provision samt antalet avyttrade andelar. Däremot skulle i så fall ingen uppgift om kapitalvinst/-förlust lämnas. En fördel med förslaget är att kontrolluppgift i så fall kan lämnas av den som har upprättat avräkningsnotan i samband med affären, dvs. Detta förslag avvisades i förarbetena med hänvisning till nyttan av att så fullständiga kontrolluppgifter som möjligt lämnas. Strävan är nämligen att när det gäller fysiska personer kunna förtrycka så mycket som möjligt av de för skattemyndigheterna kända uppgifterna.9 I propositionen föreslogs i stället att det även för de börs- handlade fonderna skulle läggas på förvaltaren att lämna kontroll- uppgifter – den regelmässiga handeln sker ju med förvaltar- registrerade andelar. Ett problem uppstår om fondandelsägaren själv köper eller säljer fondandelar över börsen. I sådana fall finns det ingen som kan lämna kontrolluppgifter eftersom ingen annan än andels- ägaren har tillgång till såväl anskaffningsutgiften som ersätt- ningen vid avyttringen. Utan dessa uppgifter kan inte kapital- vinsten/-förlusten beräknas. En lösning som föreslogs av departementet var att i avstäm- ningsregistret även ta in uppgifter om anskaffningsutgiften. En andelsägare kan dock ha flera avstämningskonton. För att kontrolluppgiften i sådana fall skall vara användbar fordras att den begränsade genomsnittsmetoden tillämpas även på innehav som är registrerade på olika avstämningskonton. Något sådant förslag lämnades dock inte. Utredningen kan också peka på VPC:s remissvar till del- betänkandet.10 VPC påpekar att nuvarande regler om kontroll- uppgifter medför vissa svårigheter för fondbolag att låta konto- föra fondandelar i avstämningsregister. 2001/02:25, s. 110 f. 10Remissvar från , daterat och ingiven i Finans- departementets ärende nr Fi2002/2544. finns det därför anledning att titta närmare på frågan om fondbolagens kontrolluppgiftsskyldighet. 4.3Behov av nya regler? Utredningens bedömning: De nuvarande bestämmelserna om begränsad genomsnittsmetod och skyldigheten att lämna kontrolluppgifter föreslås kvarstå oförändrade. Skälen för bedömningen: Genomsnittsmetoden i sin utformning före ändringen tog hänsyn till det totala innehavet av fondandelar av samma sort. Detta innebar att det totala innehavet måste vara känt vid beräkningen av kapitalvinsten/-förlusten. Det var då naturligt att lägga ansvaret för kontrolluppgifter på fondbolaget, som för register över samtliga innehavare av andelar i fonden (och om andelarna är registrerade i ett avstämnings- register hos en central värdepappersförvarare som för registret har fondbolaget rätt till insyn i det registret). Det finns emellertid en möjlighet för fondandelsägare att lämna sina andelar till någon annan för förvaltning. Denne förvaltare kan då, på andelsägarens uppdrag, föras in i andelsägarregistret i stället för andelsägaren. I sådana fall har fondbolaget inte någon uppgift om andelsägaren. Förvaltaren lämnade således till fondbolaget de uppgifter som behövdes för att fondbolaget skulle kunna fullgöra sin skyldighet att lämna kontrolluppgifter. Detta innebar dock att förvaltaren var tvungen att lämna uppgifter om sina kunders identitet och ekonomiska förhållanden vilket dels kunde vara känsligt om fondbolaget och förvaltaren var konkurrenter, dels innebar ett avsteg från gällande sekretessregler. Det blir allt vanligare att fondandelsägare låter förvaltar- registrera sina andelar. Detta hänger bland annat ihop med att försäljning av fondandelar i ökad omfattning sker via alternativa distributionskanaler. Det var – och är alltjämt – vanligast att fondandelar såldes via bankernas kontorsnät. De fyra stora bankerna har en sammanlagd marknadsandel som uppgår till av den samlade fondförmögenheten. sålde bankerna i princip endast sina fondbolags egna fonder, men det blir vanligare att även andra fondbolags fonder säljs via bankerna. Därtill kommer de specialiserade fondförmedlarna som särskilt via Internet förmedlar handel med ett stort antal fonder från många olika fondbolag. Fondverksamheten genererar vinster inte enbart för fond- bolagen för dess förvaltning utan även i form av provisioner till dem som säljer fondandelar. Som nämnts i kapitel 2 betalar många fondbolag en stor del av förvaltningsavgiften till sina distri- butörer. Det finns därför en marknad för att distribuera fonder. Detta förhållande gynnar fondandelsägarna genom att exempelvis oberoende distributörer kan hålla ett brett utbud av fonder som konkurrensen mellan fondbolagen ökar om andels- ägarna kan välja mellan olika fondbolag på samma ställe. Det är därför viktigt att formulera reglerna om kontrolluppgifter på ett sätt som inte äventyrar dessa distributionskanaler, t.ex. genom att tvinga mellanhanden att lämna information till en konkurrent. Det är nödvändigt att information om enskilda personers ekonomiska förhållanden lämnas ut i syfte att uppnå en korrekt skattedebitering. Sådana uppgifter bör dock i första hand lämnas till skattemyndigheten och inte till ett annat privaträttsligt subjekt. En lösning är att bibehålla en genomsnittsmetod som tar hänsyn till det totala innehavet, men att samordningen läggs på någon annan än fondbolaget. Det skulle t.ex. kunna läggas på skattemyndigheten () att samköra alla kontroll- uppgifter som lämnas från olika håll. Denna lösning är dock svår att genomföra i praktiken och det går att diskutera nyttan med en sådan sammanställning. Den lämpligaste lösningen synes i stället vara den tillfälliga lösning som lagts fram i förarbetena till nuvarande lagstiftning och som manifesteras i gällande regler.11 Den lösningen bygger på att man tar bort behovet av samordning genom att beräkna det genomsnittliga omkostnadsbeloppet för innehavet i fondbolaget för sig och det förvaltarregistrerade andelsinnehavet för sig. Som påpekats i förarbetena öppnar den begränsade genomsnitts- metoden vissa möjligheter för skatteplanering. En andelsinne- havare med andelar hos såväl fondbolaget som en (eller flera) förvaltare skulle då kunna välja vilka andelar som han vill sälja för att få den för honom – för tillfället – mest fördelaktiga anskaff- ningsutgiften. På saknar det dock betydelse eftersom den sammanlagda genomsnittliga anskaffningsutgiften torde bli densamma. 11 Se Ds 2000:70 – En ny lag om självdeklarationer och kontrolluppgifter, s. 124 ff. och prop. 2001/02:25, s. 106 ff. Det är utredningens uppfattning att gällande regler säkerställer att andelsägarnas ekonomiska förhållanden inte i onödan kommer till annans kännedom och att konkurrensen på marknaden inte äventyras. De nuvarande bestämmelserna om begränsad genom- snittsmetod och skyldigheten att lämna kontrolluppgifter föreslås därför kvarstå oförändrade. Vad avser de börshandlade fondandelarna finns det, som utred- ningen ser det, ett val mellan att antingen begränsa skyldigheten att lämna kontrolluppgifter till sådana uppgifter som lämnas i samband med avyttring av aktier eller att lägga ansvaret på någon som kan samordna alla uppgifter som behövs för att beräkna kapitalvinsten/-förlusten. Uppgiftsskyldigheten är basen för en effektiv beskattning och kontrolluppgifternas kvalitet och användbarhet är av väsentlig betydelse.12 Det är därför inte ett gångbart alternativ att begränsa de uppgifter som lämnas i samband med att börshandlade fond- andelar avyttras; det skulle vara till nackdel för såväl den enskilde som skattemyndigheten att göra avsteg från kravet att kontroll- uppgiften direkt skall kunna läggas till grund för taxeringen.13 Det andra alternativet förutsätter antingen att genomsnitts- metoden används för samtliga avyttringar avseende samma slags fondandelar eller att den begränsade genomsnittsmetoden utvid- gas till att avse även olika avstämningskonton. I förstnämnda fall måste någon ha samordningsansvaret. Det ligger närmast till hands att i så fall lägga det på fondbolaget eller VPC i dess egen- skap av registerhållare. För att detta skall vara möjligt måste i så fall avstämningsregistret utökas till att även omfatta alla de upp- gifter som erfordras för att beräkna kapitalvinsten/-förlusten. Utredningen är inte beredd att föreslå en sådan förändring. Utredningen anser sig inte heller kunna föreslå att den begränsade genomsnittsmetoden utökas till att avse även olika avstämningskonton; möjligheterna till skatteundandragande måste övervägas ytterligare. 2001/02:25, s. 111. 13Se föregående not. 5Intressekonflikter och andelsägarnas inflytande I utredningens delbetänkande diskuterades de intressekonflikter som ligger inbyggda i fondsparandet i och med att sparmedel över- låtes till någon annans förvaltning. Olika typer av sådana konflikter beskrevs relativt omfattande. Vidare diskuterades möjliga lösningar och förutsättningar för andelsägarnas inflytande i detta sammanhang. Genom ett ökat inflytande för fondandelsägarna i fondbolagens verksamhet skulle en del intressekonflikter kunna minskas. är fond- sparandet ett kollektivt och ofta passivt sparande som till sin natur gör att fondandelsägarnas intresse för inflytande är begränsat. Även om förutsättningar för inflytande i fondbolagens verksamhet skapades är det mest sannolika att fondandelsägarna förblir passiva. Syftet med detta kapitel är att lägga fram förslag på hur några av de intressekonflikter som beskrevs i delbetänkandet bör hanteras. Vidare lämnar utredningen sin syn på de olika former av ökat inflytande för fondandelsägarna som diskuterades i delbetänkandet. I utredningens delbetänkande redogjordes för i avsnitt 5.3.4 Risken för intressekonflikter och i kapitel 6 I andelsägarnas intresse för ett antal intressekonflikter som uppstår i fondsparandet. IOSCO – Commissions – delar in intressekonflikter som finns i fondbolagens verksamhet i två kate- gorier:1 intressekonflikter i samband med investeringar och intressekonflikter i fondbolagens övriga verksamhet. Conflicts of Interests of CIS Operators, 2000. Intressekonflikter och andelsägarnas inflytande Den första punkten avser intressekonflikter som kan uppkomma när en fond gör investeringar i företag som har affärer med andra delar av den koncern där fondens fondbolag ingår. Sådana konflikter kan uppstå främst när fondbolag ägs av banker eller värdepappersbolag som har en företagsfinansieringsverk- samhet (investment banking, corporate finance). Risken finns då att fondbolaget pressas av sin ägare att begå handlingar som inte ligger i andelsägarnas intresse. Två exempel som nämndes i del- betänkandet var att fondbolaget kan förmås att ta andelar i en nyemission som sköts av bankens eller värdepappersbolagets avdel- ning för företagsfinansiering eller agera i ägarfrågor som gynnar banken eller värdepappersbolaget. Det senare kan vara att rösta för en fusion eller uppköp som om affären genomförs medför stora intäkter till fondbolagets ägare. Banker kan också ha omfattande kreditengagemang i de företag som bankens fondbolag kan komma att investera i. Intressekonflikter finns också i transaktioner med närstående värdepappersbolag. Det riskerar att leda till att den sedvanliga marknadsprissättningen sätts ur spel.