sou · GQB365 · 2003-01-01 00:00:00 — ställning så måste dock instruktionen på flera punkter anpassas till en sådan ambition. En självständig enhet inom organisation Som framhållits i kommittédirektiven (Dir. 2001:68 s. 39) har regeringen en strävan att effektivisera statens verksamhet. Det borde därför, enligt direktiven, prövas om Vägtrafikinspektionens uppgifter kan inordnas i en redan befintlig myndighet med bibehållen trovärdighet för inspektionens oberoende. Som framgått är det min uppfattning att Vägtrafikinspektionen tills vidare skall utgöra en självständig enhet inom ramen för organisation. En för alla trafikslag gemensam trafikinspektion är dock som jag understrukit mitt långsiktiga huvud- alternativ. Vare sig i verksförordningen eller i instruktionen finns något hinder mot att inrätta en vägtrafikinspektion inom ramen för organisation. Huvudsakligen gäller att självt bestämmer sin egen organisation. Trots att Vägtrafikinspektionen inte skall vara en egen myndighet utan en enhet inom bör inspektionens status och betydelse i verksorganisationen markeras i instruktionen. Efter förebild från instruktionerna för de inspektioner som finns för övriga transportslag bör alltså uttryck- ligen framgå att det inom finns en Vägtrafikinspektion och de andra enheter verket bestämmer. Det kan anmärkas att i ytterligare två hänseenden bestämmer inte självt sin egen organisation. För regionala förvaltning skall således finnas det antal regioner som bestämmer. För yrkestra- fikfrågor skall också finnas en rådgivande delegation som bistår i frågor om yrkestrafik. Anställningen som chef vid För att säkerställa en tillräcklig grad av självständighet, och därmed oberoende av , skall chefen för utses av regeringen. Det kan, efter förebild i de instruktioner som finns för andra transportslag, övervägas om anställning bör ske efter anmälan av generaldirektören. En alternativ ordning som kan bidra till att gagna Vägtrafikinspektionens oberoende är att Mina överväganden och förslag anmälan görs av styrelsen eller av styrelsens ordförande. Jag anser att den sistnämnda ordningen är att föredra eftersom den är praktisk och understryker Vägtrafikinspektionens oberoende ställning i förhållande till operativa ledning. För av regeringen utsedda generaldirektörer i trafikverken gäller enligt respektive instruktion ofta att de anställs för en bestämd tid. För anställningen som chef för respektive inspektion förekommer i stället att anställningen får begränsas att gälla längst till och med en viss tidpunkt. För Vägtrafikinspektionens del anser jag att samma regler bör gälla i detta avseende, dvs. att anställningen som chef för får tidsbegränsas. Visserligen skulle en ovillkorlig tillsvidareanställning för inspektionschefen ytterligare betona inspektionens oberoende ställning. Det är dock inte i förhållande till regeringen, som alltså har utnämningsmakten, som inspektionens oberoende behöver betonas. Det är i stället framförallt i förhållandet till de som är systemutformare inom vägtrafiken, som också tillsynen avser, som en oberoende ställning är av vikt. En möjlighet till tidsbegränsning skulle gagna inspektionens strävan att uppnå de mål som bör gälla för tillsynen inom vägtrafiksäkerhetsområdet. Här tänker jag särskilt på att inspektionens arbete skall ha som ett mål att främja trafiksäker- heten på våra vägar inom ramen för en effektiv användning av de resurser som ställs till inspektionens förfogande. Ansvar för och ledning av Vägtrafikinspektionens löpande verksamhet Av verksförordningen följer om en myndighets ledning att myndigheten leds av en chef, och att det vid myndigheten finns en styrelse (3 och 4 §§ verksförordningen). För del innehåller instruktionen undantag från dessa bestämmelser. I stället gäller att leds av styrelsen som också ansvarar för myndighetens verksamhet. Generaldirektören är under styrelsen chef för . Denne ansvarar för och leder den löpande verksamheten enligt styrelsens direktiv och riktlinjer. På liknande sätt är ansvarfördelningen ordnad inom och . Chefen för en inspektion med en oberoende ställning bör naturligen ansvara för och leda den löpande verksamheten inom sitt verksamhetsområde. Det innebär att generaldirektörens ansvar för och ledning av den löpande verksamheten inte omfattar sådana delar av verksamheten som chefen för Mina överväganden och förslag tionen har ansvaret för. En bestämmelse av denna innebörd föreslås i instruktionen. Chefens för Vägtrafikinspektionen möjlighet att delegera beslutsrätt För sådana ärenden som i och för sig faller inom myndighetschefens kompetensområde men som inte behöver avgöras av chefen gäller enligt 21 § andra stycket verksförordningen att de får avgöras av någon annan tjänsteman. Hur detta skall ske anges i arbetsordningen eller i särskilda beslut. Den delegationsmöjlighet som anges i verksförordningen avser endast myndighetschef. Formellt åvilar ansvaret och beslutsrätten inom inspektionens verksamhetsområde dock chefen för fikinspektionen i den mån det inte inkräktar på styrelsens ansvarsområde. En liten enhet av det slag som föreslås kommer att få en tämligen okomplicerad struktur. Det talar för att besluten i de mera betydelsefulla frågor som uppkommer inom inspektionens verksamhetsområde i många fall kommer att kunna fattas av inspektionens chef personligen. Inte desto mindre är det lämpligt att ha samma delegationsmöjlighet som finns inom inspektionerna vid övriga trafikverk. Det är således viktigt att ett effektivt ledarskap kan utövas och att inte inspektionens chef belastas med alla frågor. Det får dessutom förutsättas att inspektionen organiseras så att medarbetarna har nödvändig kompetens för att också fungera som beslutsfattare i vissa frågor. Jag föreslår därför en ny bestämmelse av innebörden att chefen för i lämplig utsträckning får delegera sin beslutsrätt till andra tjänstemän i inspektionen. Beslut om föreskrifter inom chefens för Vägtrafikinspektionen ansvarsområde Inspektioner för andra transportslag har till uppgift att fastställa säkerhetsnormer inom respektive trafikverks ansvarsområde. Någon motsvarande uppgift är inte avsett att Vägtrafikinspek- tionen skall ha . Utgångspunkten är att det finns en generell säkerhetslagstiftning inom vart och ett av övriga trafikslag som utgör en förutsättning för respektive inspektions beslut om säkerhetsföreskrifter. Sådan lagstiftning finns inte på Mina överväganden och förslag får förutsättas ändå kunna behöva besluta föreskrifter som berör Vägtrafikinspektionens arbetsuppgifter. Styrelsen bör få överlåta till chefen för inspektionen att besluta dessa föreskrifter. Undantag skall dock även i detta fall gälla för de föreskrifter som är av principiell betydelse eller annars är av större vikt. Vilket uppdrag som inspektionen har skall framgå av en bestämmelse i instruktionen. Frågan om när författningsförslagen kan träda i kraft lämnas här öppen. Det kan synas lämpligt att i detta sammanhang föreslå ändringar i instruktionen för att bättre anpassa författningen till verksförordningen eller till instruktioner som gäller för andra trafikslag. Det ligger dock utanför det uppdrag som jag fått genom kommittédirektiven att företa en sådan översyn. Dessutom behöver inte likheterna med övriga inspektioner nu understrykas eftersom det är avsett att Vägtrafikinspektionen delvis skall ha en annan funktion jämfört med inspektionerna för andra trafikslag. Huvudsakligen redaktionella ändringar kan anstå till dess att det kan ske en mera systematisk översyn av exempelvis förhållandet mellan verksförordningen och instruktionen. 3.4Lokalisering, kostnader och budget Jag föreslår att inspektionen lokaliseras till . När det gäller de regionala inspektörerna föreslår jag att dessa knyts till och stationeras på platser som innebär en god spridning över landet. Jag avser orter som , , , , , , , , , , , , , , och . Frågan om lokalisering kan få förnyad aktualitet om regeringen väljer att fortsätta utreda mitt förslag i delbetänkandet om att bilda en större inspektion bestående av alla inspektioner inom transportområdet. Mina överväganden och förslag (SOU 2000:43) föreslog en organisa- tionsform som byggde på ett nätverksorienterat arbetssätt med en geografisk spridning över hela landet och där huvudkontoret var förlagt till . Jag tror att det finns en risk att en sådan lösning splittrar organisationen i allt för små enheter vilket skulle hämma organisationens effektivitet. Jag föreslår i stället att Vägtra- fikinspektionens huvudkontor lokaliseras till . I har staten, , bidragit till att successivt bygga upp ett nationellt centrum för transporter och kommunikationer i och i detta sammanhang passar Vägtrafikinspektionen väl in. Dessutom kommer personalen på i första hand att rekryteras från i . Från verksamhetssynpunkt förordar jag därför en lokalisering till . utgör dessutom tillsammans med en gemensam arbetsmarknad och därmed har jag också tagit hänsyn till direktivens krav på att prioritera kommuner med särskilda omställningsproblem. Frågan om lokali- sering kan dock få förnyad aktualitet om regeringen väljer att fortsätta utreda mitt förslag i delbetänkandet om att bilda en större inspektion bestående av alla inspektioner inom transportområdet. När det gäller de regionala inspektörerna föreslår jag att dessa knyts till och stationeras på platser som innebär en god spridning över landet. Förslagsvis kan stationering ske på orter som , , , , , , , , , , , , , , , . Jag föreslår att inspektionens huvudkontor till en början bemannas 15 – 20 personer och bemannas de regionala enheterna med 50 personer. Den årliga kostnaden för inspektionen beräknas till i storleksordningen 55 miljoner. Jag föreslår en anslagsfinansiering och att omprioriteringar sker inom ramen för anslag för Väghållning och statsbidrag samt att de delar av polismyndigheternas budget som berör bilinspektörernas verksamhet förs över till Vägtrafikinspektionen. Vägtrafikinspektionen får en egen anslagspost och egna resultatmål i regleringsbrev. Mina överväganden och förslag Den besparing som blir konsekvensen av en ändrad inriktning av verksamheten uppgår till ca 10–15 miljoner. Jag anser att inspektionens huvudkontor bör bemannas med ca 20 personer, men där man kan förutse en successiv upptrappning från en grundbemanning med 15 personer med följande profil: -2 administrativ personal (1 sekreterare, 1 ekonomiassistent) -1 verksamhetsutvecklare/planerare -5-6 experter (väg, fordon, människa, tätort, tung trafik, etc.) -3-5 utredare, projektledare -1-2 analytiker, statistiker -2 IT, register, information Dessutom , tillkommer 50 operativa inspektörer, således en neddragning från dagens bemanningsnivå på ca 77 bilinspektörer. Inspektörernas kompetens kommer till en början att vara fordonsteknisk men successivt kommer de att få en bredare tillsynskompetens. Jag förutsätter att dessa medarbetare behöver viss vidareutbildning internt inom . Med detta utgångsläge förutser jag följande ungefärliga kostnader i tkr i dagens penningvärde. En budget bygger på förut- sättningen att inspektionen lokaliseras i anslutning till och att inspektionen köper administrativa tjänster av . Mina överväganden och förslag SOU 2002:65 Kurser och konf. Finansieringen av inspektionens verksamhet bör ske genom en omfördelning inom ramen för utgiftsområdet Kommunikationer, transportpolitik och inom ramen för anslaget Väghållning och statsbidrag. bör de medel som finns inom ramen för polismyndigheternas budget och som berör bilinspektörernas verksamhet föras över till Vägtrafikinspektionen. Den årliga besparingen för statskassan som blir konsekvensen av en ändrad inriktning av verksamheten uppgår därmed till ca 10 – . Utöver de ekonomiska och regionalpolitiska konsekvenser som finns redovisade i betänkandet hänvisar jag till den genomgång av konsekvenserna som gjorts i (SOU 2000:43 s. 137 ff). 5.1Förslag till förordning om ändring i förordningen (1997:652) med instruktion för Sista ledet i tredje stycket är nytt. Bestämmelser med likartad lydelse finns i 12 § förordningen (1988:78) med instruktion för (luftfartsverksinstruktionen) och i 10 § förordningen (1995:589) med instruktion för (sjö- fartsverksinstruktionen). Lydelsen i den föreslagna bestämmelsen har tillkommit med förebild i dessa. Det kan anmärkas att denna paragraf om ledning innefattar vissa undantag från föreskrifterna i verksförordningen (1995:1322). Ett sådant är att det är styrelsen och inte myndighetschefen som leder verket. Denna ordning är den vanliga för trafikverken. Att ansvaret för och ledningen av den löpande verksamheten i enlighet med förslaget delas mellan generaldirektören och chefen för tionen påverkar således inte styrelsens ställning eller ansvar. Utredarens skäl för förslaget finns i avsnittet 3.3.2. Det föreslagna tillägget i bestämmelsen innebär att styrelsen får en möjlighet att överlåta till chefen för att besluta föreskrifter som gäller hans eller hennes arbetsuppgifter. Vilket ansvarsområde chefen för inspektionen, och därmed inspektionen, har framgår av den nya 20 §. Vägtrafikinspektionen kommer inte att ha något eget bemyndigande i lag eller förordning att meddela föreskrifter. Situationen skiljer sig därmed från den som gäller för andra trafikinspektioner. För gäller således enligt 15 § förordningen (1998:1392) med instruktion för (banverksinstruktionen) att direktören för inspektionen skall ansvara för och besluta om vissa säkerhetsnormer som det ankommer på att besluta om. Vidare har styrelsen för enligt 12 § banverksinstruk- tionen inte möjlighet att besluta om föreskrifter som riktar sig till exempelvis enskilda om direktören för har ansvaret för frågan enligt 15 §. Ett undantag från delegations- möjligheten bör gälla för föreskrifter som har principiell betydelse eller annars är av större vikt. Tilläggas bör att en sådan ordning bedöms stå i samklang med det som är föreskrivet i 11 § förordningen (1997:652) med instruktion för (väg- verksinstruktionen) om att det är styrelsen som leder verket. Det kan erinras om att styrelsens ansvar härutöver regleras i 13 § 4 verksförordningen. Utredarens skäl för förslaget finns i avsnittet 3.3.2. Första ledet i paragrafen är nytt och bestämmelsen avser förutsätt- ningarna för hur skall organiseras. Generellt gäller genom 17 § verksförordningen att en myndighet bestämmer sin organisation. Av 16 § vägverksinstruktionen i förening med 10 § denna framgår dock att det för del bestämts två undantag från denna princip. Ett tredje undantag föreslås nu bli gällande och det innebär ett obligatorium att upprätta och behålla en Vägtrafikinspektion inom organisation. För övriga trafikverk gäller liknande villkor om att en inspektion skall finnas inom verket (5 § första stycket luftfartsverksinstruktionen, 5 § sjöfartsverksinstruktionen och 14 § första stycket banverksin- struktionen). Utredarens skäl för förslaget finns i avsnittet 3.3.2. Paragrafen är ny. Chefens för Vägtrafikinspektionen ansvar för och beslutsrätt i särskilda frågor regleras i en särskild paragraf i likhet med vad som gäller för övriga inspektioner (15 § luftsfartsverksin- struktionen, 13 § sjöfartsverksinstruktionen och 15 § banverksin- struktionen). Det torde inte vara avsett att en sådan reglering innebär en inskränkning i det ansvar som åvilar styrelsen för myndighetens hela verksamhet. Någon motsvarighet i övrigt till föreslagna regler finns inte i andra instruktioner. Skälen för förslagen finns till stor del i avsnitt 3.2 benämnt Vägtrafikinspek- tionens uppdrag. I avsnitt 3.2.2 redovisas utredarens skäl för förslaget i p. 1 och i avsnitt 3.2.1 finns skälen för p. I avsnittet 3.2.3 redovisas motiven för p. 3 och i avsnittet 3.2.4 är bakgrunden till förslaget i p. Vägtrafikinspektionens ansvarsom- råde och uppgifter kommer att skilja sig från de som inspektioner inom andra transportsektorer har med stöd av särskild lagstiftning. Det är således inte föreslaget att chefen för skall ha ansvar för och besluta om undersökning av vägtrafik- olyckor. Inte heller föreslås att chefen för skall besluta om säkerhetsnormer. Paragrafen är ny. För övriga trafikverk är bestämt att generaldirektören och inspektionschefen får delegera sin beslutsrätt till andra tjänstemän i verket (27 § luftfartsverksin- struktionen, 26 § sjöfartsverksinstruktionen och 19 § andra stycket banverksinstruktionen). Härigenom är bestämt en något annorlunda ordning än den som är förutsatt genom 21 § verksför- ordningen. Ett viktigt drag i denna avvikelse från verksförord- ningen är att inspektionschefen likt myndighetschefen får en möjlighet att delegera beslutsrätten till andra tjänstemän i verket. En likartad bestämmelse är föreslagen här. Skillnaden är att delega- tionsmöjligheten inte omfattar en möjlighet att överlämna beslutsrätten till tjänstemän i verket utan endast till andra tjänstemän i inspektionen. Cheferna för inspektionerna torde dock inte ha anledning att tillämpa delegationsmöjligheten på något annat sätt. För generaldirektör kommer verksförord- ningens föreskrifter vad avser delegationsmöjligheten även fortsättningsvis att gälla. Utredarens skäl för förslaget finns i avsnittet 3.3.2. Paragrafen är ny. Första ledet anknyter språkligt till lydelsen i 32 § verksförordningen. För övriga trafikverk är bestämt att anställning av chefen för respektive inspektion beslutas av regeringen efter anmälan av generaldirektören (31 § andra stycket luftfartsverksin- struktionen, 30 § första stycket sjöfartsverksinstruktionen och 14 § tredje stycket banverksinstruktionen). Genom paragrafen kommer chefen för att utses av regeringen efter anmälan av ordföranden i . I likhet med vad som gäller för övriga inspektionschefer får anställningen tidsbegränsas (jfr. ovan anförda lagrum). Övriga anställningar kommer i likhet med vad som gäller vid exempelvis att beslutas av verket (30 § andra stycket sjöfartsverksinstruktionen). Här kan anmärkas att enligt 8 § verksförordningen är det endast myndighetens chef som ansvarar för myndighetens arbetsgivarpolitik. Generaldirektören vid kommer i likhet med generaldirektören vid att utses med stöd av verksförordningen medan respektive inspektionschef inom dessa verk utses med stöd av respektive instruktion. Utredarens skäl för förslaget finns i avsnittet 3.3.2. Organisation av trafiksäkerhetsarbetet,. vägtrafikinspektionen m.m. (N 2001:16) Beslut vid regeringssammanträde . En särskild utredare tillkallas med uppgift att närmare granska för- utsättningarna för tillskapandet av en vägtrafikinspektion. Ut- redaren skall bl.a. utförligt analysera huruvida en inspektion skall vara en egen myndighet, integreras i ordinarie orga- nisation eller integreras i någon annan befintlig statlig myndighet. Vidare skall utredaren beräkna kostnaderna för inrättandet och driften av en vägtrafikinspektion. Vägtrafikinspektionens huvuduppgift skall vara att ansvara för undersökningar av de vägtrafikolyckor där någon person har dödats kommer till stånd. Inspektionen skall vidare ansvara för att andra angelägna undersökningar och analyser av vägtrafikolyckor där människor inte har dödats genomförs, verka för ett effektivt trafik- säkerhetsarbete med utgångspunkt i gällande principer, mål och föreskrifter samt initiera och följa forsknings- och utvecklingsverk- samhet på vägtrafiksäkerhetsområdet. Inspektionen skall bedriva sitt arbete i samverkan med de väghållare, transportföretag, fordonstillverkare och andra som utövar verksamhet som väsent- ligen påverkar vägtransportsystemets utformning. Utredaren skall även analysera vilka tillsynsuppgifter utför inom trafiksäkerhetsområdet och som skulle vara lämpliga att föra över till en vägtrafikinspektion. Utredaren skall vidare överväga om lagen (1990:712) om undersökning av olyckor bör göras tillämplig på vägtrafikinspektionens olycksundersökningar och i så fall föreslå de ändringar i lagen som behövs. beslöt att godkänna regeringens förslag till ny inriktning av säkerhetsarbetet i vägtransportsektorn (prop. 1996/97:137, bet. 1997/98:TU4, rskr. 1997/98:11). Kortfattat innebär inriktningen att det inte kan accepteras på lång sikt att människor dödas och skadas allvarligt i vägtrafiken. Enligt beslutet bör alla systemutformare, dvs. väghållare, transportföretag, fordonstillverkare och andra som utövar verksamhet som väsentligen påverkar vägtransportsystemet, ta ett större ansvar för att förebygga att människor inte dödas eller allvarligt skadas i vägtrafiken. tog regeringen fram ett program med elva punkter för ökad trafiksäkerhet (N1999/6878/TP). I programmet aktualiserades frågan om det borde tillsättas en utredning om systemutformarnas ansvar för säkerheten och inrättandet av en oberoende vägtrafikinspektion. Även framförde ett krav på en oberoende vägtrafikinspektion (bet. 1998/99:TU9, rskr. 1998/99:197). Genom beslut bemyndigade regeringen chefen för att tillkalla en särskild utredare med uppgift att göra en bred översyn av samhällets och näringslivets ansvar för en säker vägtrafik. Utredaren skulle också lämna förslag till nya eller ändrade bestämmelser, sanktioner och kontrollsystem som utredningen gav upphov till. I uppdraget ingick vidare att utreda inrättandet av en för vägtrafiken fristående vägtrafikin- spektion. Utredaren skulle lämna förslag till hur en sådan inspektion bör organiseras, vilka uppgifter och befogenheter den skall ha och hur den skall finansieras (dir. 1999:64). Utredningen överlämnade en delrapport till regeringen. Slutbetänkandet Ett gemensamt ansvar för trafiksäker- heten (SOU 2000:43) överlämnades . Slutbetänkandet har remissbehandlats. En sammanställning av remissyttrandena finns i ärende N1999/8626/TP. Utredningens förslag och remissbehandlingen Utredningen föreslår bl.a. att en vägtrafikinspektion inrättas med huvuduppgift att granska och utvärdera arbetet med att skapa ett säkert vägtransportsystem och utgöra en kompetent dialogpartner Utredningen har föreslagit att vägtrafikin- spektionen bemannas med 20 30 personer och att kontor förläggs i , , , och . Ledningen för inspektionen bör enligt utredningen finnas i . De flesta remissinstanser är i huvudsak positiva till dessa förslag från utredningen. Vägtrafikinspektionens huvuduppgifter skall vara att: 1.när någon dödats i en vägtrafikolycka, ansvara för att denna undersöks i samverkan med de väghållare, transportföretag, fordonstillverkare eller andra som utövar verksamhet som väsentligen påverkar vägtransportsystemets utformning och som är berörda av olyckan, 2.ansvara för att angelägna undersökningar och analyser av andra vägtrafikolyckor där människor inte har dödats genomförs, 3.med utgångspunkt i olycksundersökningar och i dialog med väghållare, transportföretag, fordonstillverkare och andra som utövar verksamhet som väsentligen påverkar vägtransport- systemet verka för ett effektivt trafiksäkerhetsarbete, enligt gällande principer, mål och föreskrifter, 4.initiera forsknings- och utvecklingsverksamhet på vägtrafik- säkerhetsområdet, samt 5.följa internationell forskning och utveckling på vägtrafiksäker- hetsområdet. En särskild utredare tillkallas med uppgift att utreda och utifrån ovannämnda huvuduppgifter föreslå preciserade arbetsuppgifter och organisation för en vägtrafikinspektion. Regeringens strävan att effektivisera statens verksamhet innebär att det bör prövas om vägtrafikinspektionens uppgifter kan inordnas i en befintlig myndighet med bibehållen trovärdighet för dess oberoende. Utredaren skall därför analysera huruvida inspek- tionen skall vara en egen myndighet, integreras i ordinarie organisation eller integreras i någon annan befintlig statlig myndighet. Utredaren skall i denna del redovisa en detaljerad analys av för- och nackdelarna med de olika organisa- tionsformerna samt kostnader för verksamheten beroende på orga- nisationsform. Vid sina överväganden om tillsynsuppgifter skall utredaren samråda med för att utröna vilka tillsynsuppgifter som utförs inom och som skulle kunna föras över till en vägtrafikinspektion.