sou · GQB327d3 · 2003-01-01 00:00:00 — Den viktigaste faktorn för maskinöversättningssystemets översätt- ningsförmåga är systemets lexikon och regler. Ju större och bättre dessa är, desto bättre blir översättningarna. Vi har därför i före- gående avsnitt föreslagit att en nationell språkbank, innehållande bl.a. fritt tillgängliga översättningskorpusar, skall vidareutvecklas. Behovet av maskinöversättningar bör vara stort inom det alltmer internationaliserade näringslivet. Inom flera branscher är tempot högt och man varken hinner eller har råd att översätta texter, mate- rial och program manuellt. Automatiserad översättning kan snabba upp och förbilliga översättningar betydligt. Möjligheten att an- vända maskinöversättningar kan innebära att även små och medel- stora svenska företag kan närma sig den internationella marknaden. Väl fungerande maskinöversättningar innebär dessutom stora tids- vinster jämfört med översättningar. Bra översättningar av t.ex. manualer är en del av produktkvaliteten. Genom språklig och kulturell anpassning av svenska produkter till utländska konsu- menters önskemål kan nya marknader öppnas för svenska företag. Maskinöversättning är också viktig inom förvaltningen. Tillgång till maskinöversättning för svenska bör t.ex. kunna stärka svenskans bruk inom EU. Det är stor skillnad mellan att översätta mer allmänna texter och att översätta facktexter inom givna ämnesområden. Dagens maskinöversättningar fungerar bäst för standardiserade facktexter. Det behövs mycket grundforskning för att vidareutveckla maskin- översättningar. Maskinöversättning för svenska skall utvecklas Det är viktigt att som ledande IT-nation är med och ut- vecklar detta område. Ju tidigare fungerande system för maskin- översättningar tas fram, desto större är chansen att göra domän- vinster. Vi menar att mer avancerade maskinöversättningssystem för svenska skall tas fram inom ramen för det nordiska samarbetet och/eller i samarbete med . Maskinöversättning bör – utifrån såväl språk-, närings-, förvaltnings- som forsknings- politiska utgångspunkter – göras tillgänglig för både offentlig för- valtning och för näringslivet samt för allmänheten. Det finns ett översättningsbehov av såväl förvaltningsdokument som affärs- dokument, bruksanvisningar m.m., framför allt i syfte att små och medelstora företag skall kunna bredda sin marknad utanför . För enklare maskinöversättningssystem bör marknaden själv kunna ta fram de produkter och tjänster som efterfrågas. Men utvecklingen av avancerade maskinöversättningssystem för svenska är eftersatt. Därför behövs insatser för att främja fortsatt forskning och utveckling inom området. Insatserna för att bygga gemensamma språkresurser och tillgängliggöra dessa är en viktig förutsättning för ett fortsatt utvecklingsarbete. Vi föreslår att i samarbete med språkvården ges i uppgift att leda arbetet med att ta fram maskinöversättning för svenska. är den myndighet som på kort sikt har bäst kom- petens för detta arbete. På lite bör det föreslagna språk- teknologiska sekretariatet kunna ta över denna uppgift. Arbetet bör genomföras i samarbete med andra nordiska länder och . Vår kartläggning har visat att det finns intresse inom kommissionen för att utveckla maskinöversättning för svenska, men är finansieringsmöjligheterna mindre klara . Tillgången på flerspråkiga, fritt tillgängliga resurs- er som grund för modellen är god inom EU-kontexten. Även inom den nordiska sfären finns på olika håll intresse för ett utvecklings- projekt. bör mycket av det utvecklingsarbete som gjorts både i , andra nordiska länder och inom EU kunna användas för att utveckla svensk maskinöversättning. samfinansieras av näringslivet, svenska staten och förslagsvis andra nordiska länder och . 18Språklagstiftning och språklig konsekvensbedömning Regeringen har i kommittédirektiven gett kommittén i uppdrag att pröva om det är ändamålsenligt att det svenska språkets ställning regleras i lag. hävdar i sitt förslag till hand- lingsprogram att svenska språkets ställning i bör lagfästas. Nämnden anför att svenskan har en undanskymd plats i svensk lag och att det bör preciseras att svenskan är landets huvud- språk: Svenska ska fortsätta att vara det samhällsbärande språket utan inskränkningar i samt ett officiellt språk i EU. har även föreslagit att offentliga beslut skall underkastas språklig konsekvensbedömning så att de blir förenliga med detta övergripande mål. I detta kapitel ges först en redogörelse över hur den rättsliga regleringen av språkens ställning ser ut i några olika länder samt en överblick över vissa av de nordiska överenskommelser som reglerar språkfrågor. Därefter lämnas en översikt över hur det svenska språket behandlas i den nuvarande svenska lagstiftningen. Sedan följer överväganden om huruvida det är ändamålsenligt att svenska språkets ställning regleras i lag, och på vilket sätt detta i så fall kan göras. Slutligen lämnar vi ett förslag beträffande språklig kon- sekvensbedömning av offentliga beslut. Följande punkter när det gäller språklagstiftning och språklig konsekvensbedömning ingår i vårt förslag till handlingsprogram: En särskild lag skall införas som fastställer svenskans status som huvudspråk i . I kommittéförordningen skall införas krav på bedömning av språkliga konsekvenser av förslag i betänkanden. Språklagstiftning och språklig konsekvensbedömning 18.1Språklagstiftning i andra länder I det följande görs en kort redovisning av hur ett antal länder har löst frågan om språklagstiftning. Eftersom står i begrepp att införa en ny språklag, behandlas det landet mer ingående än de övriga. har en omfattande språklagstiftning. Landets språkliga situation skiljer sig på ett markant sätt från den svenska genom att har två jämställda språk, nämligen finska och svenska. Fundamentet för lagregleringen om språk i är grund- lagen, vilken trädde i kraft . (Genomgången av för- hållandena i bygger huvudsakligen på betänkandet från den finländska språklagskommittén, Ny språklag 2001:3 och 2000.) Den nya grundlagen bygger på fyra äldre grundlagar, av vilka regeringsformen i språkhänseende är den intressanta. Regerings- formen tillkom 1919 och reviderades 1995. Bestämmelser från regeringsformen ingår i den nya grundlagen. 2 kap. 17 § behandlar frågor kring rätt till språk och kultur. Dessa bestämmelser är utan sakliga ändringar överflyttade från regeringsformen. Paragrafen slår inledningsvis fast att finska och svenska är Fin- lands nationalspråk. Var och en har rätt att i egen sak använda sitt eget språk, finska eller svenska, hos domstol eller andra myndig- heter samt få expeditioner på det egna språket. Svenska är således inte något minoritetsspråk i utan ett nationalspråk jäm- ställt med finskan. På motsvarande sätt räknas finlandssvenskarna heller inte som en minoritet i . Paragrafen föreskriver också att det allmänna, dvs. stat, kommuner, samkommuner och andra offentligrättsliga samfund skall tillgodose landets finskspråkiga och svenskspråkiga befolknings kulturella och samhälleliga behov enligt lika grunder. Övriga paragrafer av intresse är 51 § som föreskriver att finska eller svenska skall användas i riksdagsarbetet och 79 § som stadgar att lagar skall stiftas och publiceras på finska och svenska. Även minoritetsskyddet regleras i grundlagen. I 2 kap. 17 § före- skrivs att samerna såsom urbefolkning samt romerna och andra grupper har rätt att bevara och utveckla sitt språk och sin kultur. SOU 2002:27 Språklagstiftning och språklig konsekvensbedömning Bestämmelserna om samernas rätt att använda sitt eget språk utfär- das genom lag. Rättigheterna för dem som använder teckenspråk och för dem som på grund av handikapp behöver tolknings- och översättningshjälp skall tryggas genom lag. Förslag till ny språklag i har en språklag av relativt gammalt (FörfS 148/1922). mitté för att utarbeta ett förslag till en ny språklag om nationalspråk, finska och svenska, och lagstiftning som har sam- band med den. överlämnade kommittén sitt be- tänkande (Ny språklag 2001:3) till justitieministern. Efter sedvanlig remissbehandling kan den nya lagen träda i kraft . Det fanns flera anledningar till att språklagskommittén tillsattes. Den nya grundlagen ansågs ha stärkt principen om landets officiella tvåspråkighet och nationalspråkens jämställdhet samt de språkliga rättigheterna och det allmännas förpliktelser i språkfrågor. Språk- lagen ansågs även bristfällig och föråldrad ur innehållsmässig, lag- teknisk och språklig synvinkel. Viktiga mål för språklagskommit- tén har därför varit att modernisera den finländska språklagen med avseende på innehåll, lagteknik och språk samt att säkerställa att de språkliga rättigheter som garanteras i grundlagen förverkligas också i praktiken. Kommittén menar även att den nya språklagen har symbolvärde för medborgarna, eftersom språket har stor betydelse när det gäller att bevara samhörigheten och särdragen inom en be- folkningsgrupp. Den nya språklagen skall vara en lag för den en- skilda individen, inte endast för myndigheter. Innehållet i den föreslagna språklagen är i korthet följande. Språklagen gäller finska och svenska – bestämmelserna om andra språk finns i annan lagstiftning. Lagen skall tillämpas av myndigheter och andra som sköter of- fentliga uppgifter. Kommittén föreslår ett brett tillämpnings- område. Lagen skall tillämpas först och främst på alla statliga förvaltningsmyndigheter samt kommuner och samkommuner. Även vissa självständiga offentligrättsliga inrättningar, såsom bank, ingår i tillämpningsområdet. Språklagen är en allmän lag, som kompletteras av special- lagstiftning. I förslaget till språklag finns en förteckning över de viktigaste bestämmelserna i annan lagstiftning. Språklagstiftning och språklig konsekvensbedömning stämmelser ingår till exempel i lagstiftningen om utbildning och bildningssektorn, hälsovårds- och sociallagstiftningen samt lagstiftningen om förundersökning och rättegång. Myndigheterna skall självmant säkerställa de språkliga rättigheterna. Utgångspunkten är således att individen inte själv skall behöva hänvisa till sina språkliga rättigheter. åläggs att övervaka verkställigheten av språk- lagen. I den nya språklagen föreslås en bestämmelse, enligt vilken varje myndighet inom sitt verksamhetsområde skall övervaka att språklagen följs. skall ha ett speciellt ansvar för uppföljningen av hur språklagen tillämpas. Kommittén har även föreslagit att regeringen varje valperiod skall lämna en berättelse om tillämpningen av språk- lagstiftningen och om hur de språkliga rättigheterna har för- verkligats. I finns två officiella målformer: bokmål och nynorska. Det har varit en hård språkstrid mellan målformerna, vilket naturligtvis har påverkat den norska språkpolitiken. Norsk rättskrivning är inte fastlagd i lag, men indirekt finns en reglering. (En översikt över den lagliga grunden för språklig nor- mering i ges i Lilleholt .) Enligt grundskolelagen (39 §) och lagen om vidaregående upplärning (38 §) skall läroböcker som används inom vissa skolformer godkännas av departementet. Bara läroböcker som följer den s.k. läroboksnormalen skall godkännas. Inom statsförvaltningen skall läroboksnormalen läggas till grund för språkbruket (resolution ). Det är en tradition att staten ger rättskrivningsregler. Ändringar i rättskrivningen har gjorts av både Kultur- departementet, rättskrivningskommittéer och . En mer detaljerad kompetensfördelning tillkom först (St.meld. 100, 1980–81). Norsk språkråd är ett statligt organ och skall enligt lov 18. nr. 79 om Norsk språkråd bl.a. ge myndig- heterna råd i språkfrågor och uttala sig om principer för normering av skriftspråket och ortnamn. proposition togs det in en paragraf för om fullmakter i normeringsspørs- mål. Enligt denna har fullmakt att fatta slutgiltiga be- slut i normeringsfrågor som gäller skrivsätt och böjning av nya ord Språklagstiftning och språklig konsekvensbedömning och andra ord som inte har blivit normerade i norskan, förkortningar, datering och andra tal, bruk av skiljetecken, stor el- ler liten begynnelsebokstav, sär- eller sammanskrivning samt av- stavning. Förslag om genomgripande ändringar av hela system och förslag om ändring i skrivsätt eller böjning av ord som tidigare är normerade skall läggas fram för departementet för godkännande. Departementet skall ta ställning till om rådets ändringsförslag skall avgöras av departementet eller regeringen eller om saken eventuellt skall läggas fram för . Enligt lov om målbruk i offentleg tjeneste är bokmål och nynorska likvärdiga målformer och skall vara jämställda skrift- språk i alla statliga, fylkeskommunala och kommunala organ. En kommun kan enligt 5 § kräva en viss målform i skrivelser från stat- liga organ till kommunen. Enligt 6 § skall statliga organ svara på skrivelser på den målform som används i den inkomna skrivelsen. Regeringen () skall minst lägga fram en skrivelse till om målanvändningen inom den offentliga förvaltningen. Enligt föreskrifter får ingen av de två målformerna vara representerad med . Enligt den norska grundlagen åligger det myndigheterna att se till att samerna kan utveckla sitt språk och sin kultur. Genom samelagen (lov om og andre samiske rettsforhold) regleras rättigheter vad gäller det samiska språket. har, i likhet med , inte någon lagstiftning om statusen för språk. antog det danska två lagar som reglerar språkförhållanden från ett korpusperspektiv, dvs. frå- gor rörande språkets grammatiska och lexikaliska struktur (1999). Genom loven om Dansk Sprognaevn (lov nr 320) har den danska språknämnden fått i uppgift att bl.a. fastlägga den danska rättskriv- ningen (1 §). Enligt 2 § skall nämnden redigera och ge ut den offi- ciella danska Retskrivningsordbogen. I loven om dansk retskriv- ning (lov nr 332) sägs att dansk rättskrivning fastläggs av nämnden och offentliggörs i rättskrivningsordbogen (1 §). Vidare sägs att alla delar av den offentliga förvaltningen skall följa den danska rätt- skrivningen. Lagen gäller även inom undervisningsväsendet. Språklagstiftning och språklig konsekvensbedömning De nationella minoriteterna i utgörs av tyskspråkiga i och befolkningarna på och . Genom lagen om självstyre för är en autonom enhet inom med färöiska som huvudspråk. Motsvarande lagstiftning finns för och grönländskan. Den tyskspråkiga minoritetens rättigheter behandlas i en deklara- tion . Där garanteras den tyskspråkiga minoriteten i och den danskspråkiga minoriteten i rätten att använda sitt respektive språk i både tal och skrift. Den franska språklagstiftningen är inriktad på att skydda majo- ritetsspråket franska. Regleringen finns på både grundlags-, lag- och förordningsnivå (1999). Enligt den franska konstitutionen är republikens språk franska: La langue de la République est le français (artikel 2). Denna regel infördes för att befästa det franska språkets status. Frågan regleras således på grundlagsnivå. Det huvudsakliga syftet med grundlagsregleringen torde vara att skydda franskan mot det hot som det engelska språket anses utgöra. Därutöver regleras språkförhållandena lag om använd- ning av franska språket (nr 94–665), dekret om franska offentliga tjänstemäns användning av franska språket och föreskrifter om franska språkets främjande, vilka ersatte språklagstiftning. Reformeringen av lagstiftningen genomfördes under debatt och lagförslaget kunde inte antas i poli- tisk enighet. Vissa delar av lagförslaget förklarades till och med grundlagsstridiga eftersom de stred mot fri- och rättighetsförklar- ingen i konstitutionen. Genom språklag slås fast att franskan skall användas i undervisning, arbetsliv, handel och inom offentlig sektor. Språk- lagarna innehåller bl.a. föreskrifter om obligatorisk användning av franska i vissa situationer. Franska skall t.ex. användas då varor och tjänster förevisas, på fakturor och kvitton, i bruksanvisningar etc. Avtal som offentligrättsliga juridiska personer träffar skall vara på franska. Offentliga hänvisningstecken och offentlig affischering skall ske på franska. Skriftligt formulerade arbetsavtal skall avfattas på franska, men om arbetstagaren är en utlänning har denne rätt att få avtalet översatt till sitt modersmål. Alla skriftliga dokument som Språklagstiftning och språklig konsekvensbedömning innebär åligganden för arbetstagaren eller innehåller bestämmelser som arbetstagaren måste känna till, skall vara skrivna på franska. Bland annat löneavtal skall vara på franska. Vidare regleras att doktorsavhandlingar skall vara skrivna på franska. Det slås fast att det är ett grundläggande mål för skol- undervisningen att eleverna skall behärska franska språket och ha kunskaper i två andra språk. Regeringen skall rapportera till parlamentet om lagens efterlevnad och franska språkets status i internationella avtal etc. Lagen gäller både inom den offentliga sektorn och inom när- ingslivet. Den är i många avseenden mycket ingripande och den innehåller tillsyns- och straffbestämmelser. Polis och tjänstemän med uppgift att sköta konsumentfrågor, samt även en sådan före- ning som bildats för att värna om det franska språket och som god- känts via en förordning, kan anmäla brott mot lagen till domstol. Som exempel kan nämnas att man i vissa fall kan dömas till böter om man använder sig av ett engelskt ord i t.ex. en reklamtext som vänder sig till allmänheten. har inte något officiellt minoritetsspråk. Landet har heller inte undertecknat ramkonvention om skydd för nationella minoriteter. Enligt den polska grundlagens artikel 27 skall polskan vara det offi- ciella språket i republiken . fick en ny språklag. I ingressen till denna slås fast att det polska språket utgör en grundläggande be- ståndsdel av den nationella identiteten och kulturen, särskilt med beaktande av historiska erfarenheter där utländska krafter genom- fört kampanjer mot det polska språket i syfte att beröva folket dess nationella identitet. Det föreskrivs även att språklagen inte skall påverka nationella minoriteters och etniska gruppers rättigheter. Artikel 3 i språklagen behandlar skyddet för det polska språket i ett mer allmänt bruk. Artikeln föreskriver att skyddet bl.a. gäller att värna om ett korrekt språkbruk och etablerandet av villkor för en riktig utveckling av språket och att motverka att språket vulgari- seras. Vidare stadgas att regionala språkvariationer och dialekter skall respekteras. Samtliga offentliga inrättningar som deltar i den allmänna debatten skall förpliktas att skydda polskan. Språklagstiftning och språklig konsekvensbedömning el 4 skall polskan vara det officiella språket på ett antal områden, bl.a. inom statlig och offentlig förvaltning. Lagen tar även upp det legala skyddet för språket. Det nämns i artikel 6 att internationella avtal som republiken ingår som huvudregel skall ha en polsk version. I ett avtal som genomförs på polskt territorium skall avtalet vara på polska när en av parterna är polsk. Det är förbjudet att använda utländska termer, utom för egennamn, i avtal som träffas på polskt territorium. Som huvudregel skall även polska vara det språk som används i utbildningsväsendets samtliga stadier. Information och inskriptio- ner som placeras vid offentliga institutioner skall vara på polska. Regeringen kan i vissa fall föreskriva att en översättning skall ut- sättas. 18.2Nordiska överenskommelser om språk Den nordiska språkkonventionen, som trädde i kraft , ger en nordisk medborgare rätt att vid behov använda sitt modersmål – danska, finska, isländska, norska eller svenska – vid kontakt med domstolar eller andra myndigheter eller andra offentliga organ i en annan nordisk stat. Förutom domstolar gäller denna rätt vid ärenden hos bl.a. sjukvårds-, hälsovårds-, social-, skatte-, polis- och skolmyndigheter. Det är myndigheten i fråga som har att sörja för att den enskilde medborgaren får den tolk- nings- och översättningsservice som behövs. Konventionen gäller såväl muntlig tolkning som skriftliga kon- takter med myndigheten, dock ej telefonkontakt. Konventionen reglerar inte medborgarens språkliga rättigheter i det egna landet. Överenskommelsen ger även en medborgare rätt till tolkhjälp i brottmål. Om det är möjligt skall tolkhjälp även finnas vid mål och ärenden vid domstolar och andra offentliga organ. Den nordiska konventionen om socialt bistånd och sociala tjänster (FördrS 69/1996) ger en nordisk medborgare rätt att an- vända det egna språket på social- och hälsovårdens område. Enligt artikel 5 i konventionen har en medborgare i ett nordiskt land rätt att använda de språk som den nordiska språkkonventionen garante- rar vid skriftlig kontakt med en myndighet i ett annat nordiskt land i ärenden som rör socialt bistånd eller sociala tjänster. Om det be- hövs, skall myndigheten i sådana fall svara för att medborgaren får erforderlig tolk- och översättningshjälp. Såvitt möjligt skall inrätt- Språklagstiftning och språklig konsekvensbedömning ningen använda ett språk som personen i fråga förstår i de fall där språket har stor betydelse för att syftet med socialt bistånd och sociala tjänster skall uppnås. 18.3.1Svenska språket i nuvarande författningstext Inga föreskrifter om officiellt språk I finns inte någon föreskrift som anger att svenskan är nationalspråk eller officiellt språk. Varken regeringsform eller andra grundlagar innehåller några allmänna stadganden om svenska språkets ställning. En förklaring till detta är förmodligen att det ansetts självklart att det gemensamma språket i är just svenska. Det kan även sägas att regeringsformen indirekt ger det svenska språket ett grundlagsskydd i och med att den, i likhet med övriga lagar och förordningar, är skriven just på svenska. Här uttrycks så- ledes helt uppenbart den grundläggande principen att svenska är författningsspråk i . Språket hos myndigheter och inom domstolar Hos svenska förvaltningsmyndigheter och inom domstolarna finns inga direkta föreskrifter om att svenskan skall vara det språk som används vid kontakter, förhandlingar och rättegångar. I 7 § förvaltningslagen (1986:223) föreskrivs emellertid att en myndighet skall sträva efter att uttrycka sig lättbegripligt. Det står dock ingenting om vilket språk som myndigheten skall använda. Av 8 § samma lag framgår dock indirekt att förfarandespråket är svenska, eftersom paragrafen stadgar att en myndighet vid behov bör anlita tolk när den har att göra med någon som inte behärskar svenska. Om myndigheten skickar ut ett beslut eller brev till någon som inte behärskar svenska språket skall enligt grunderna för samma paragraf översättning normalt ske. En bestämmelse lik- nande den i 8 § förvaltningslagen finns i 50 § förvaltningsprocess- lagen (1971:271). Motsvarande språkliga regler kan sägas gälla förfarandet vid våra allmänna domstolar. Det finns ingen uttrycklig regel som säger att Språklagstiftning och språklig konsekvensbedömning en förhandling inför domstol skall hållas på svenska. Rättegångs- balken 5 kap. 1 § stadgar dock att förhandlingar i domstol skall vara offentliga. Enligt JO innebär denna offentlighetsprincip, som är grundlagsfäst i 2 kap. 11 § regeringsformen, i kombination med ovan nämnda lagrum att en förhandling inför rätten skall hållas på svenska (se JO:s ämbetsberättelse 1995/96 s. 82). (1942:740) 5 kap. 6 § behandlar behovet av tolk. Enligt bestämmel- sen kan tolk anlitas om part, vittne, eller annan som skall höras in- för rätten inte är mäktig svenska språket. I 33 kap. 9 § finns vidare regler om att rätten vid behov får låta över- sätta handlingar som kommer in till eller skickats ut från rätten om det kan antas ha betydelse för målet. Några exempel på språklig reglering Även om det inte finns några allmänna stadganden om svenska språkets ställning, finns det åtskilliga föreskrifter om det svenska språket i speciella sammanhang. Härigenom kan det sägas komma till uttryck att svenskan måste uppfattas som huvudspråk inom vissa områden.