sou · GQB373 · 2003-01-01 00:00:00 — I Svensk läkemedelsstatistik finns uppgift om genomsnittligt antal recept för kvinnor och män i olika åldersgrupper samt uppgift om medelpris för recept. Dessa upp- gifter har använts för att beräkna en genomsnittlig kostnad för barn. Genomsnittlig utgift för tandvård för personer som är har tagits fram i HEK. Underlaget är uppdelat på ensam- boende/ensamstående och sammanboende, kön för ensamboende/ ensamstående samt åldersgrupper. Barn och ungdomar förutsätts ha fri tandvård. Uppgift om fackavgift/a-kassa har hämtats från HBS. Uppgiften om hushållets utgift har använts för att beräkna en genomsnittlig utgift för individer i åldern 20–. Alla individer i åldern 20–förutsätts betala fackavgift eller avgift till arbetslöshetskassa. För glasögon har uppgiften om totala konsumtionsutgifter enligt Nationalräkenskaperna använts. I posten ingår glasögon, linser, synundersökning, tillbehör o.d. För att få fram en kostnad per person har de totala konsumtionsutgifterna delats med antal individer i befolkningen. Som underlag för barnomsorgskostnader används uppgifter från HEK och mikrosimuleringsmodellen FASIT där taxesystemen för ca 90 kommuner ingår. Beräkningarna i FASIT avser barn i åldern 0–som har barnomsorg. Barnomsorgsform och antal närvarotimmar från HEK ingår i simuleringsmodellen. I FASIT har maxtaxan, som gäller , simulerats genom att ett tak lagts på avgiften. För att få fram en rimlig kostnad för lokala resor har uppgift om kostnader med billigaste biljettalternativ för vuxna och barn/ungdomar i olika åldrar samlats in från , och . Beräkningarna bygger på ett antagande om att alla behöver göra dagliga lokala resor både vardag och helg. Medel- värden för vuxna och barn i olika åldersgrupper har beräknats utifrån prisuppgifterna från de tre kommunerna. Utifrån uppgifter från SCB:s undersökning av hushållens elkon- sumtion 1997 beräknas medelförbrukning i kilowattimmar för olika stora hushåll i flerfamiljshus. Beräkningarna gäller hushåll utan disk- och tvättmaskin. Kostnaden för elkonsumtion är beräknad med hjälp av SCB:s elstatistik och konsumentprisindex, KPI. Uppgifterna avser en lägenhet med mätarsäkringen 16 A (typvärde för lägenhet enligt ). Uppgifter om för- brukningen för hyreslägenheter hämtas från SCB:s elstatistik. Uppgifter om priser hämtas från SCB:s konsumentprisindex. Kostnader för semester är beräknad som en modell där en viss typ av resa har valts ut och sedan har priset samlats in för barn och vuxna. I resemodellen ingår två resor tur och retur mellan och per person. bor man på vandrarhem och äter sju lunchmåltider på restaurang, typ dagens rätt. Det förutsätts att biljetterna köps i förväg (s.k. förköpsbiljett) och att man åker på vardagar då det är billigare. För kostnader för att bo på vandrarhem förutsätts att man är medlem i . Priset för tågbiljetter samlas in direkt från SJ. har lämnat uppgifter om ungefärliga genomsnittspriser för att bo på vandrarhem för barn och vuxna. publicerar uppgifter om värdet på kost- och bostadsförmåner och där ingår uppgifter om priset på dagens lunch som samlas in av SCB. Uppgifterna samlades in och för att få data som avser 1999 och 2000 har priserna för tåg- biljetter räknats om med hjälp av konsumentprisindex för tåg. har lämnat uppgifter om prisnivåerna även . Uppgifter om dagens lunch finns . Ett hushåll har även andra konsumtionsutgifter än de som täcks av och ovan relaterade kompletterande beräk- ningar. Med hänvisning till att behovet inte är så stort eller att det är stora individuella variationer när det gäller användningen eller behovet eller att tillgången på data är dålig har bedömningen gjorts att de inte skall ingå i underlaget för konsumtionsenhetsskalan. Det gäller t.ex. hemtjänst, driftkostnader för bil och s.k. mindre utgifter för tillfälliga behov. Utnyttjandet av hemtjänst har stora individuella variationer. Be- hovet är stort bland dem som är eller äldre. Yngre pensionärer har hemtjänst i betydligt mindre omfattning. I underlaget för konsumtionsenhetsskalan är den övre åldersgränsen . Därför har hemtjänst inte tagit med i underlaget för konsumtions- enhetsskalan. I underlaget för konsumtionsenhetsskalan har man utgått från att hushållen bor i hyreslägenhet. Hushåll som bor i hyreslägenhet har i mindre utsträckning än andra bil. En sambearbetning av HEK 1997 och bilregistret visade att av de boende i hyresrätt hade bil. Därför ingår inte drift av bil i underlaget. Eftersom vissa poster inte kan tas med p.g.a. att data saknas, skulle man kunna ta med en post för mindre utgifter för tillfälliga behov. När man redovisar konsumtionsnivåer är det emellertid viktigt att tydligt kunna beskriva vad inkomsten räcker till. Det är vidare svårt att bestämma hur stor en sådan post skulle vara. Därför föreslås ingen sådan post. gör löpande undersökningar om vilka kost- nadsposter som av allmänheten räknas som skäliga och därför kan tänkas behöva ingå i en konsumtionsenhetsskala. Underlaget för konsumtionsenhetsskalan kan därför behöva förändras över tiden. I den nuvarande konsumtionsenhetsskalan ingår inte konsumtion av bostad. Boendet är den största enskilda utgiften för hushållen och utgör nästan en tredjedel av hushållens totala konsumtion. En konsumtionsenhetsskala där även hushållens bostadskonsumtion ingår ger därför en mer realistisk bild av hushållens konsumtions- standard och en sådan konsumtionsenhetsskala blir därmed ett mer relevant och användbart verktyg vid en inkomstfördelningsanalys. Att den nuvarande SCB-skalan inte tar hänsyn till bostadskonsum- tionen har följaktligen kritiserats i den kartläggning av behoven av ekonomisk statistik som utredningen har genomfört, se kapital 2. För att kunna inkludera bostadskonsumtionen i konsumtions- enhetsskalan måste man precis som för annan konsumtion ange vilken typ av bostad som skall förknippas med varje typ av hushåll. I detta avsnitt redovisas först de bostadspolitiska målsättningarna såsom de har uttryckts av statsmakterna. Därefter preciseras vilken typ av bostad som har bedömts som lämplig att ingå vid beräk- ningen av vikterna i konsumtionsenhetsskalan. Den bostadspolitiska målsättningen om vad som är en god bostadsstandard förändras över tiden i förhållande till utvecklingen i samhället. Det har skett en kraftig höjning av utrymmesstandard och bostadskvalitet sedan 1945 uttalade som målsättning för den framtida bostadsstandarden att på eftersträvas en sådan utrymmesstandard att trångboddhet, angiven genom mer än två boende per boningsrum, avskaffas. tidigare hade inom bostadsstatistiken trångboddhet definierats föreligga när det fanns mer än två boende per rumsenhet (boningsrum eller kök). antog långsiktiga mål om bostadsstandard, i dagligt tal kallad trångboddhetsnorm 2, som mål för bostadspolitiken1. Denna norm innebär att ett hushåll räknas som trångbott om det finns fler än två personer per rum, kök och vardagsrum oräknade. Trångboddhetsnorm 2 tillåter således att enpersonshushåll bor i 1 rum och kök. Nästan inga hushåll är trångbodda enligt norm 2. I samband med beslut om nya regler för bostads- bidrag (prop. 1986/87:48) uttalas att Alla hushåll bör kunna hålla sig med moderna bostäder som ger varje barn ett eget rum. Denna trångboddhetsnorm 3 har senare bekräftats i olika uttalanden, bl.a. i prop. 1999/2000:1, där den formulerats enligt följande: Den mest generösa av de standardnormer som precise- rats i fråga om en bostads utrymmesstandard innebär att varje barn skall kunna erbjudas ett eget rum, föräldrarna ett sovrum, kök och vardagsrum oräknade. var 329 000 hushåll trångbodda i hyresrätt enligt norm 3. Det innebär att av hushållen i hyresrätt var trångbodda. Enpersonshushåll som bor i högst ett rum och kök definieras enligt norm 3 som trångbodda. I hyresrätt utgör dessa enpersonshushåll av de trångbodda hushållen. av de trångbodda enpersonshushållen i hyresrätt utgörs av hushåll . fanns drygt en halv miljon lägenheter i fler- bostadshus som var enrumslägenheter med kök eller enrums- lägenheter med kokvrå. Av dessa lägenheter var 280 000 lägenheter enrumslägenheter. De små lägenheterna finns företrädesvis i storstadsregionerna och är ofta centralt belägna. I dessa regioner finns en stor efterfrågan på enrumslägenheter. En strikt tillämpning av norm 3 skulle således teoretiskt innebära att mer än vad tionde lägenhet i beståndet skulle behöva byggas om eller rivas. Det är sannolikt främst ungdomar som kommer att använda enrumslägenheterna. En bostad kan upplåtas som hyresrätt, bostadsrätt eller ägande- rätt. För att bo i bostadsrätt eller i egnahem (ägda småhus) krävs en kapitalinsats och att hushållet kan finansiera en sådan insats. I hyresrätt krävs ingen kapitalinsats. Vid försäljning av egnahem eller 1 Höjd bostadsstandard (SOU 1965:32). Betänkande avgivet av bostadsbyggnadsutredningen. bostadsrättslägenhet kan efter en värdestegring det insatta kapitalet kapitaliseras. I den konsumtionsenhetsskala som utvecklas i detta avsnitt har valts att utgå från boende i en bostad som upplåts med hyresrätt. Det är en vanlig boendeform och medför inte så stora problem när det gäller att bestämma bostadskostnadernas storlek som t.ex. boende i egnahem eller bostadsrätt. Hushållens genomsnittliga hyror varierar beroende på i vilken region i hushållet bor. I och var den genomsnittliga hyran per kvadratmeter och år för en lägenhet på tre rum och kök. I övriga större kommuner (med 75 000 invånare eller fler) var hyran i genomsnitt och i övriga kommuner . Hyresgenomsnittet för riket var per kvadratmeter och år. Dessa regionala hyresskillnader förklaras sannolikt till stor del av att sammansättningen av fastighetsbeståndet är olika och till viss del även av att fastigheterna har olika standard. För att kunna beräkna bostadskostnader för olika typer av hushåll måste man vidare bestämma storleken på bostaden för de olika typerna av hushåll. En möjlighet är därvid att utgå från de normer statsmakterna har beslutat om. En annan möjlighet är att utgå från hur hushållen faktiskt bor. Hur hushållen faktiskt bor 2000 avviker från hur de skulle bo om norm 3 tillämpas. Detta kan beskrivas genom att det verkliga konsumtionsvärdet jämförs med det framräknade bostadskonsumtionsvärdet för hushållet som bor enligt norm 3. Makar/sambor utan barn har i genomsnitt en verklig bostads- konsumtion som överstiger konsumtionsvärdet (medianvärde) enligt norm 3. Makar/sambor med tre barn, makar/ sambor med två barn och enpersonshushåll har i genomsitt en bostadskonsumtion som understiger konsumtionsvärdet för hushåll boende enligt norm 3 med , jämfört med verklig bostadskonsumtion. Dessa skillnader ökar på regional nivå. Utredningen har valt en kombination av dessa två angreppssätt. Utgångspunkten har varit att använda trångboddhetsnorm 3 om inte särskilda skäl talar för något annat. Det gäller ensamstående, vissa hushåll med barn och hushåll med två vuxna som inte är makar/sambor. Utredningens resonemang i dessa fall framgår av det följande. Kravet på en utrymmesstandard enligt norm 3 är i första hand ett bostadspolitiskt mål som innebär att enpersonshushåll bör få tillgång till lägenheter med minst två rum. en konsumtionsenhetsskala är däremot den centrala frågan vilken effekt valet av utrymmesstandard får på konsumtionsenhetsskalan. Konsumtionsenhetsskalans vikter och bostadskonsumtionens värdenivå påverkas om utrymmesnormen för ensamboende väljs enligt norm 3 eller enligt föreslagna utrymmesnorm. Väljs norm 3 som utrymmesnorm blir bostadskonsumtionsvärdet högre än om den föreslagna nya utrymmesnormen används. Den genomsnittliga januarihyran var för ett rum och kök och för två rum och kök . Årshyran för ett rum och kök är och för två rum och kök . Det årliga bostadskonsumtionsvärdet för enpersonshushållet blir således högre om utrymmesstandarden för enpersonshushåll definieras enligt norm 3, än om den föreslagna nya utrymmes- används. Bostadskonsumtionsvärdet för enpersonshus- hållet ökar således om enpersonshushåll definieras enligt norm 3 i stället för den föreslagna nya utrymmesnormen. Eftersom enpersonshushållens konsumtion utgör basen för hela konsumtionsenhetsskalan kommer den att kraftigt påverka vikterna i skalan. En justering föreslås därför i förhållande till norm 3 vad gäller utrymmesstandard för enpersonshushåll. Den nya definitionen innebär att ett enpersonshushåll förutsätts ha tillgång till ett rum och kök med en genomsnittlig boendeyta på drygt 40 kvadrat- meter. För flerpersonshushåll har följande överväganden gjorts vid justering i förhållande till norm 3. Enligt trångboddhetsnorm 3 bör alla barn ha eget rum. var i hyresrätt av alla ensamstående med barn och av alla sambor med barn trångbodda enligt denna norm. Av alla sambor med 3 barn eller fler var trångbodda. Många av barnhushållen bor således inte enligt norm 3. Sannolikt gör barnhushållen den bedömningen att det främst är de något äldre barnen som har ett mer uttalat behov av eget rum. Om norm 3 används som utgångspunkt för bostadskonsumtion för hushåll med många barn kommer kon- sumtionsenhetsskalan att baseras på förutsättningar som skiljer sig kraftigt från hur hushållen faktiskt bor. En tillämpning av norm 3 skulle ge hushåll med fem eller fler barn en mycket hög bostadskonsumtion. En justering föreslås därför i förhållande till norm 3 vad avser att alla barn bör ha eget rum. En åldersdifferentiering införs som betyder att barn som har fyllt förutsätts ha eget rum, medan barn förutsätts dela rum med annat barn, dock högst två yngre barn per rum. Norm 3 anger att föräldrar har gemensamt sovrum samt kök och vardagsrum, men det finns inget uttalande om utrymmesstandard för hushåll med två vuxna som inte är makar/sambor. Det kan t.ex. vara två äldre syskon av olika kön som bor tillsammans. Vuxna i dessa hushåll förutsätts ha skilda sovrum. En justering i förhållande till trångboddhetsnorm 3 föreslås därför. Vuxna som bor tillsammans men inte är makar/sambor antas därför ha skilda sov- rum. Med dessa utgångspunkter definieras storleken på bostaden för olika typer av hushåll enligt följande: 1. tillgång till 1 rum och kök 1.alla hushåll har vardagsrum, 2.makar/sambor delar sovrum, 3.vuxna som bor tillsammans men inte är makar/sambor har eget sovrum, 4.barn som har fyllt har eget rum, 5.barn delar rum, dock högst två barn per rum, 6.alla hushåll har tillgång till kök. Boendestandarden som används vid bestämningen av Skälig levnadsnivå är ett försök att uppskatta standardboendet för de hushåll som har ekonomiskt bistånd. När det gäller uppskattning av boendekostnaderna måste ställning tas till bl.a. boendestandard och hur stor lägenhet i antal rum och kvadratmeter som hushållen förutsätts ha. I proposition 1996/97:124 sidan 83 anges att utgångs- punkten för vad som är skälig boendestandard skall vara vad en låginkomsttagare på orten normalt har råd att kosta på sig. Av tabell 5.4 över boendestandard för olika typer av hushåll framgår att skillnaderna i boendestandard mätt i antal rum inte är så stora mellan inkomstgrupperna. Hushåll utan barn eller med ett barn har ungefär samma boendestandard oavsett inkomst. Om däremot boendestandarden mätts som yta i kvadratmeter ökar den med inkomstnivå (se appendix till kapitel 5). Även årshyran ökar som väntat med inkomstnivå. Skillnaderna i genomsnittligt antal rum per kvartil är störst för flerbarnsfamiljer, där det är tydligt att antalet rum ökar med inkomsten. Tabell 5.4 Antal rum enligt trånghetsnorm 2 och 3 samt genomsnittlig boendestandard i antal rum efter kvartiler av disponibel inkomst Källa: SCB, Hushållens ekonomi (HEK), 1999 I kvartil 1, dvs. de med lägst inkomst, bor hushåll utan barn enligt norm 3 eller rymligare. Ensamstående med ett barn bor enligt norm 3. Tvåbarnshushåll bor mitt emellan norm 2 och norm 3. Trebarnshushåll bor trängre än norm 2. Vid bestämningen av bostadsstandarden i samband med kon- struktionen av en ny konsumtionsenhetsskala utgjorde trångbodd- hetsnorm 3 utgångspunkten och avsteg från denna norm moti- verades särskilt. Vid bestämningen av bostadskostnaden i samband med en skala som hänger samman med det snävare begreppet skälig levnadsnivå används däremot trångboddhetsnorm 2. Skälet till detta är att begreppet skälig levnadsnivå är kopplad till försörj- ningsstöd enligt socialtjänstlagen. Mot bakgrund av hur det faktiska boendet ser ut bör norm 2 kunna användas för den schabloniserade beräkningen av skälig nivå för alla hushåll utom för ensamstående med 1 barn. Enligt norm 2 skulle de antas bo i 2 rum och kök (ett sovrum och ett vardags- rum). Med hänsyn till att den ensamstående och barnet bör antas ha skilda sovrum bör denna typ av hushåll förutsättas bo i en lägenhet på 3 rum och kök (två sovrum och ett vardagsrum). Skälet till detta avsteg är att både enligt Bostads- och hyresunder- sökningen och enligt Hushållens ekonomi bor de flesta ensamstående med låg inkomst och 1 barn i 3 rum och kök. De som bor i tre rum och kök utgör och de som bor i två rum och kök . Egentligen skulle norm 3 med detta resonemang tillämpas även för ensamstående och sammanboende par utan barn. Erfarenhets- mässigt stämmer detta dock inte med det boende som personer med försörjningsstöd har. Det är viktigt att observera att detta inte innebär något ställningstagande till kommunernas skyldigheter eller några normativa riktlinjer. Med dessa utgångspunkter definieras storleken på bostaden för olika typer av hushåll i samband med en skala baserad på det snävare inkomstbegreppet skälig konsumtionsnivå enligt nedan- stående uppställning. Skillnaden jämfört med den tidigare diskute- rade skalan är att i denna alternativa skala förutsätts barn som har fyllt ha eget rum och att i den tidigare diskuterade skalan har alla hushåll tillgång till kök. 1.Alla hushåll har vardagsrum utom ensamstående utan barn 2.Barn delar rum, men max två barn per rum 4.Vuxna som inte är makar/sambor delar inte rum I tabell 5.5 redovisas en jämförelse mellan bostadsstandard enligt de båda definitionerna. Den första definitionen benämns Basutrym- messtandard och hänger samman med begreppen Baskonsumtions- nivå och Svensk konsumtionsenhetsskala. Den andra definitionen benämns Skälig utrymmesstandard och hänger samman med be- greppet Skälig levnadsnivå och med en alternativ konsumtions- enhetsskala. Tabell 5.5 Jämförelse mellan boendeutrymme enligt basutrymmesstandard och skälig utrymmesstandard 1 rum och kök 1 rum och kök1 1 barn oavsett ålder 3 rum och kök 3 rum och kök 3 rum och kök 3 rum och kök 2 barn, varav 1 barn och 1 barn 4 rum och kök 3 rum och kök 4 rum och kök 4 rum och kök 3 barn, varav 2 barn och 1 barn 4 rum och kök 4 rum och kök 3 barn, varav 1 barn och 2 barn 5 rum och kök 4 rum och kök Ensamstående med 3 barn 5 rum och kök 4 rum och kök 2 rum och kök 2 rum och kök 1 barn oavsett ålder 3 rum och kök 3 rum och kök 3 rum och kök 3 rum och kök 2 barn, varav 1 barn och 1 barn 4 rum och kök 3 rum och kök 4 rum och kök 4 rum och kök 3 barn, varav 2 barn och 1 barn 4 rum och kök 4 rum och kök 3 barn, varav 1 barn och 2 barn 5 rum och kök 4 rum och kök 5 rum och kök 4 rum och kök 1) Kök i Skälig utrymmesstandard kan även vara enbart kokvrå. När det gäller statistikkällor för att bestämma kostnaderna för olika typer av boende kan det mesta hämtas direkt från SCB:s Bostads- och hyresundersökning (BHU). Undersökningen inne- håller två delar där den ena består av en enkät som går ut till ägare av lägenheter i flerbostadshus. Uppgifter om bland annat hyror och lägenhetsstorlek efterfrågas. Den andra delen i BHU bygger på den första och omfattar en enkät som skickas till hushållen i en delmängd av lägenheterna i den första delen. Här frågas det bland annat efter hushållets sammansättning samt utgifter för underhåll och reparation. Den del av BHU som behandlar uppgifter från ägarna görs medan den del som dessutom behandlar information från hushållen endast har genomförts . För boende i hyresrätt definieras boendeutgiften som hyran plus eventuell utgift för underhåll och reparation. erhålls från den del av BHU som genomförs medan utgift för underhåll och reparation enbart fås då man frågar hushållen. Med tanke på uppdateringsmöjligheter för konsumtionsen- hetsskalan och då hushållens utgifter för underhåll och reparation är en relativt liten del av boendeutgiften (i genomsnitt per rum och år) har hänsyn tagits enbart till hyran i föreliggande beräkningar. I BHU redovisas genomsnittlig hyra för lägenhetstyperna 1 rum och kök, 2 rum och kök, 3 rum och kök, 4 rum och kök och 5+ rum och kök. Vid beräkningarna av konsumtionsenhetsskalan har genomsnittshyran för 5 rum och kök erhållits genom att marginal- kostnaden mellan 3 och 4 rum och kök har adderats till hyran för 4 rum och kök. Bostadsutgiften för en lägenhet om 1 rum och kök motsvaras av den genomsnittliga hyran per kvadratmeter för denna typ av lägenhet multiplicerat med den genomsnittliga storleken på en sådan lägenhet (). Beräkningar av konsumtionsenhetsskalor med olika förutsättningar När en konsumtionsenhetsskala byggs upp måste man ta ställning till vilka faktorer skalan skall beakta. När skalan används är det i många fall en fördel att den är enkel och innehåller så få vikter och uppdelningar som möjligt. Å andra sidan vill man ta hänsyn till sådana faktorer som spelar stor roll för de kostnader hushållen ådrar sig. Ålder, region, kön, antal syskon i hushållet är omständig- heter som man skulle kunna ta hänsyn till. Det underliggande material, som utredningen har tagit fram, innehåller detaljerade data för att möjliggöra en analys av vilka faktorer som spelar stor roll för hur skalorna kommer att se ut. Se vidare en intern PM som upprättats av utredningen med diarienummer 2002:16: PM om underlag och beräkningar av Svensk konsumtionsenhetsskala. För att få ett bra material för att bedöma om hänsyn skall tas till kön, barnens ordningsnummer i syskonskaran eller barnets ålder har en matris tagits fram med hushåll av olika sammansättning: ensamboende, ensamstående med 1, 2 eller 3 barn, sammanboende utan barn, sammanboende med 1, 2 eller 3 barn. Eftersom hushåll med tre barn har flest möjliga kombinationer i matrisen, men inte är så vanliga i verkligheten har en viktning gjorts utifrån skattat antal hushåll1 för de aktuella hushållstyperna. 1 Skattat antal för olika hushållstyper har hämtats från undersökningen Hushållens ekonomi (HEK) 1999. I det bakomliggande underlaget har indelning efter kön och ålder använts. Ensamboende och ensamstående delas in efter kön. I matrisen har sammanslagningar av åldersgrupper gjorts. Vuxna samt barn i åldersgrupperna 0–, 4–och 11–ingår i matrisen. För både vuxna och barn har de individuella kostnaderna lagts in i matrisen. I barnkostnaderna ingår kostnader för barnomsorg. Vid beräkningen av kostnader för de tre åldersgrupperna av barn har hänsyn tagits till den detaljerade åldersindelningen i underlaget. De gemensamma kostnaderna förutom boendet har beräknats utifrån antal individer i respektive hushåll. För barnen har barnets del av de gemensamma kostnaderna lagts in. Barnens del har beräknats som skillnaden mellan kostnader för ytterligare personer i hushållet. Om t.ex. ett hushåll består av en ensamstående förälder med tre barn, får det första barnet skillnaden mellan en och två individer, det andra barnet skillnaden mellan två och tre individer osv. Barnens del av den aktuella hyran har beräknats. Den del som ingår för respektive barn är marginalkostnaden beräknad utifrån basutrymmesstandard. Det kan vara skillnaden mellan två och tre rum, tre och fyra rum osv. Eftersom två barn delar rum enligt kan det andra barnets del av boendet vara noll om det första barnet är . För vuxna har kostnaderna summerats. För ensamboende kvinnor sattes vikten till 1,00. Summa kostnader för olika hushåll/ individer har relaterats till de totala kostnaderna för en ensam- boende kvinna. För ensamboende män och sammanboende beräk- nas varsin vikt.