sou · GQB3120d2 · 2003-01-01 00:00:00 — Eleverna på det samhällsvetenskapliga programmet uppfattar studievägen som en möjlighet att skjuta upp beslutet om det framtida yrkesvalet sam- tidigt som det ger en bred grund för vidare studier. Att utbild- ningen ger många vidare valmöjligheter är således ett sätt att defi- niera bredd. visar erfarenheten att eleverna vill fördjupa sig i något område, där de tydligt kan se nyttan med studierna, för att ha motivation för, och kunna tillägna sig, mer generella kun- skaper. En breddning av studievägarna får således inte ske alltför mycket på bekostnad av elevernas intresse av att få specialisera sig inom ett område. En av kritikpunkterna mot dagens samhällsveten- skapliga program har varit att studievägen av vissa elever uppfattats som alltför högstadielik5. Det heter ofta att återvändsgränder måste undvikas i utbild- ningssystemet. Men vad är egentligen en återvändsgränd, och finns de i realiteten? Kommittén konstaterar att begreppet kan vara relevant i de fall elever erbjuds utbildningar som inte är påbyggbara eller där eleverna tvingas i in stuprör med små eller inga möjligheter att ändra inriktning. Några sådana utbildningar finns knappast i dagens gymnasieskola. En arbetsplatsförlagd yrkes- utbildning som är alltför anpassad till ett specifikt företag skulle kunna innebära en återvändsgränd om de förvärvade kunskaperna inte är gångbara utanför företaget. Om så skulle vara fallet har gällande kursplaner inte följts. , vid i , har på upp- drag av fört en diskussion om breddbegreppet i förhållande till Teknikprogrammet och dess framtid. Ett sätt att se 5 Utvärdering av fem gymnasieprogram 1998, nr 163. Utgångspunkter för en ny struktur för gymnasieskolan på begreppet breddning är, enligt , att utgå från de befintliga processerna och vidga antalet objekt man arbetar med. Exempelvis kan en fordonselev som utbildar sig inom service och underhåll på personbilar bredda sig genom att också kunna arbeta med lastbilar, maskiner etc. En byggelev kan exempelvis bredda sig genom att specialisera sig på både trä och mur. Det finns alltså två (minst) olika sätt att se på begreppet breddning, antingen bli förtrogen med fler delar av produktionsprocessen eller bli förtrogen med fler objekt inom samma delprocess. Ett ytterligare sätt att se på begreppet är att exempelvis utgå från kärnverksamheten och koppla de hjälp- verksamheter som stödjer kärnverksamheten. På så sätt kan en for- donsmekaniker få en större kunskap om företagsekonomi, marknads- föring, kvalitetsarbete, kundkontakt, reklamation etc. dvs. att ha före- taget som helhet men med fokus på den del som handlar om service och underhåll. Gymnasieskolans yrkesutbildning innebär en stegvis progres- sion med bredd i början och med specialisering mot slutet av utbildningen. En ambition om ytterligare breddning av utbild- ningarna behöver inte automatiskt innebära att det är i början som detta måste ske. Man kan tänka sig en modell där breddningen kommer och där eleven, liksom väljer program och inriktning i , men får en successiv breddning som kvalificerar för ett bredare fält av arbetsmarknaden. Resultaten av dagens arbetslivsforskning talar för att den framtida gymnasiala yrkesutbildningen snarare bör förbereda eleverna för ett yrkes- område än för ett speciellt yrke. Successiva val är också att föredra ur ett elevperspektiv. Många elever vet inte från början vad de vill ägna sig åt utan behöver i början av gymnasieutbildningen för att närmare lära känna ett område. Att successivt ta ställning till olika alternativ är också främjande för elevernas personliga utveckling. Att göra välöver- lagda val är i sig en kompetens. anser att de motiv som anförts för succes- siva val talar för att början av utbildningen är bredare för att bli allt mera specialiserad, snarare än tvärtom. Kommittén anser dessutom att en bredare start och successiv specialisering är lättare att realisera än en utbildning som börjar i ett smalt yrkesområde för att sedan breddas till en sektor av arbetsmarknaden. Den rimliga balansen mellan breda och djupa kunskaper är en gymnasial utbildningsfråga som inte kan avgöras för hela arbets- marknaden och alla elever utan undantag. Det bör därför enligt Utgångspunkter för en ny struktur för gymnasieskolan kommitténs mening inte vara uteslutet för gymnasieskolan att tillgodose ett specialiserat utbildningsbehov hos en avgränsad bransch eller hos en elev. I flertalet sådana fall bör man kunna räkna med att gymnasieutbildningen till stor del förläggs till arbetslivet. Det kan t.ex. vara frågan om ett sällsynt hantverks- område. I andra fall kan den rimliga slutsatsen vara att det spe- cialiserade utbildningsbehovet får tillgodoses efter gymnasieskolan, i en anställning i form av inskolning eller lärlingsutbildning eller i en eftergymnasial utbildning. Slutsatserna av dessa resonemang blir att eleverna – beroende på val av yrkesinriktning kommer att nå olika långt i specialisering inom ramen för gymnasieskolan. Breddad rekrytering till högskolan Behovet av ett bredare spektrum av kunskaper – mer generalist- kunskaper om man så vill – har delvis mötts genom att utbild- ningstiden i gymnasieskolan förlängdes . ser vi att kraven på ökade kunskaper lett till att allt fler i en årskull studerar på eftergymnasial nivå. Regeringen har antagit det lång- siktiga målet att av en årskull skall börja i högskole- utbildning . är denna andel . Motivet för regeringens ambition är att tillväxt och välfärd förut- sätter en hög utbildningsnivå hos befolkningen.6 I en internationell jämförelse har en hög andel hög- skoleutbildade. När det gäller andelen högskoleutbildade i arbets- kraften kommer på sjätte plats bland efter , , , och i fråga om åldersgruppen 25 . I åldersgruppen 25 har emellertid flertalet länder en högre andel högskoleutbildade än . Hög- skolestuderandena i inleder också sina studier vid en högre ålder än vad som är fallet i de flesta andra länder.7 har intresset för högskolestudier räknat i antal ansökningar minskat. Det är tydligt att intresset för högskolestudier ökar då det är arbetslöshet och minskar i högkonjunktur. utgångspunkt är att minst hälften av en årskull börjar eftergymnasiala studier även i högkonjunktur. 6 Den öppna högskolan; prop. 2001/02:15. 7 Education at a glance 2000-indicators. Utgångspunkter för en ny struktur för gymnasieskolan En viktig förutsättning för en ökad andel studerande under är att utbildningskapaciteten i den högre utbildningen fortsätter att öka. Det är fortfarande betydligt fler som söker till högskolan än som blir antagna. För vissa utbildningar, såsom t.ex. utbildning av lärare i matematik och naturorienterande ämnen, är problemet emellertid att det är alltför få sökande i förhållande till antalet platser och behovet av utbildade. En annan viktig förutsättning för att fler skall påbörja högre studier är att även den framtida gymnasieskolan ger grunden för studier i högskolan, dvs. det som kallas grundläggande behörighet. Dagens gymnasieskola gör detta även om inte alla elever når dit. Framtidens gymnasieskola bör bli mera framgångsrik i detta avseende. Kommittén har den principiella utgångspunkten att alla gymnasieelever skall ha möjlighet att skaffa sig kunskaper som fordras för de högskolestudier de vill bedriva. En sådan höjd ambition skulle kunna leda till en socialt breddad rekrytering till högskolestudier. är vissa program mera direkt högskoleförberedande än andra. vill skapa en struktur för den framtida gymnasieskolan där eleverna inte redan i skall behöva göra valet mellan särskilt högskoleförberedande utbildning och förberedelse för anställning inom ett yrkesområde direkt efter gymnasieskolan. Alla ingångar i den framtida gymnasieskolan bör kunna leda till både det ena och det andra, beroende på vilka val eleverna gör i gymnasieskolan. En sådan möjlighet till senare val kommer sannolik också att leda till en ökad social utjämning hos dem som börjar i högskolan. Gymnasieskolans struktur skall bidra till en jämnare fördelning på studievägarna av pojkar och flickor samt av elever med olika social och etnisk bakgrund När de nationella programmen i dagens gymnasieskola skapades hade regeringen enligt vad som framgår av propositionen Växa med kunskaper – om gymnasieskolan och vuxenutbildningen8 förhopp- ningen att alla program skulle intressera både flickor och pojkar. Det har inte blivit så. Det har visat sig vara betydligt svårare att intressera flickor än pojkar för att vidga sina val till utbildningar 1990/91:85. Utgångspunkter för en ny struktur för gymnasieskolan dominerade av det andra könet. Sex av de sjutton nationella programmen har färre än kvinnliga förstahandssökande. Det är ambition att i möjligaste mån skapa utbildningar i gymnasieskolan som intresserar både manliga och kvinnliga sökande. Om detta inte lyckas fullt ut skall eleverna enligt kommitténs uppfattning dock kunna välja delar av sin utbild- ning från andra områden. Härigenom öppnas en möjlighet för otraditionella kombinationer också av sådant som uppfattas som manliga respektive kvinnliga områden. Som framgått tidigare följer elevernas val av program i gym- nasieskolan i hög grad föräldrarnas socialgrupp och utbildnings- nivå. mål är att alla studievägar skall kunna leda till både yrkesverksamhet och högre studier. En struktur där eleverna gör successiva val ökar förutsättningarna för en socialt mindre uppdelad gymnasieskola än . Dagens gymnasieskola är i vissa avseenden också etniskt segre- gerande. Elever med invandrarbakgrund tenderar att prestera sämre. Detta gäller särskilt elever som själva invandrat, dvs. första generationens invandrare.9 Det är föga förvånande att elever som kommit till sent möter en betydligt större utmaning i gymnasieskolan än svenskfödda elever. Invand- rarelever som gått i svensk skola presterar också bättre än de som gått färre år i svensk skola. På det individuella programmet är elever med utländsk bakgrund överrepresenterade. Andelen är här jämfört på de nationella pro- grammen. Det finns elever med utländsk bakgrund som når mycket goda resultat. Etniciteten som sådan har visat sig ha begränsad betydelse för studieresultaten sedan man tagit hänsyn till elevernas sociala bakgrund.10 I likhet med elever som har svensk bakgrund gör således elever med utländsk bakgrund sina val av utbildning beroende på socialgrupp och föräldrarnas utbildnings- bakgrund men också utifrån antaganden om vilken gymnasieutbild- ning där de har största förutsättningarna att nå framgång. har ambitionen att alla elever – oberoende av bakgrund skall välja utbildning efter intresse och få det stöd de behöver för att framgångsrikt fullfölja sina studier. 10 Välfärdsbokslut för 1990-talet; slutbetänkande av Kommittén Välfärdsbokslut; SOU 2001:79. Utgångspunkter för en ny struktur för gymnasieskolan Den framtida gymnasieskolan skall förutse och beakta förändringar i samhälle och arbetsliv som har konsekvenser för människans behov av kompetens Den nuvarande gymnasieskolans struktur bygger huvudsakligen på det kompetensbehov inom olika branscher som kunde förutses . Även om programmål, grenar/inriktningar och kursplaner reviderats är grundstrukturen vid det här laget mer än gammal. som gått sedan propositionen Växa med kunskaper om gymnasieskolan och vuxenutbildningen lades fram har kraven på kunskaper i arbetslivet förändrats. vill i sina förslag beakta de förändringar som ägt rum inom sådana sektorer av arbetsmarknaden som mot- svaras av program i den nuvarande gymnasieskolan. Vissa program förmår inte locka mer än ett mycket litet antal elever. Kommittén kan konstatera att vissa marknader utvidgats och att nya utvecklats, för vilka det saknas relevant utbildning inom gymna- sieskolan . har också ambitionen att skapa en sådan struktur för den framtida gymnasieskolan att behovet av föränd- ringar i kompetens snabbt kan få genomslag på utbildningsutbudet. Kommittén förutsätter att det sker en nära samverkan mellan skolan och arbetslivet såväl vid planeringen som vid genomförandet av den gymnasiala utbildningen. Kommittén förutsätter vidare en ökad samverkan med högskolan, bl.a. inom ramen för de regionala utvecklingscentra. Gymnasieutbildningen skall i princip vara minst 3-årig Enligt direktiven för anger regeringen att kommittén i sitt arbete skall utgå från att gymnasieskolan skall omfatta en sammanhållen utbildning om . En förlängning av gymnasiestudierna skulle i och för sig kunna vara motiverad med hänsyn till att kraven på kunskaper förutses öka i det framtida samhället. Kommittén förutsätter emellertid att sådana krav kommer att tillgodoses genom att en allt större andel av årskullen kommer att bedriva studier vid universitet och högskolor samt genom att den eftergymnasiala yrkesutbildningen byggs ut. Utgångspunkter för en ny struktur för gymnasieskolan Kommitténs utgångspunkt är således att den gängse gymnasie- utbildningen skall fullgöras . Ambitionen bör vara att i princip alla elever skall nå målen för gymnasiestudierna . Strukturen bör dock medge avvikelser från principen . är det så att elever som så behöver har rätt att ta än på sig för att fullfölja sina gymnasiestudier. Å andra sidan har elever också möjlighet att gå igenom gymnasie- skolan än även om detta är ovanligt. Att elever som börjar sina gymnasiestudier inom det individuella pro- grammet och övergår till ett nationellt program behöver samman- lagt i gymnasieskolan är väl känt. Många elever går om första året på ett annat program än det de först började på. Dessa behöver också för att bli klara med utbildningen. Kommitténs utgångspunkt är att de elever som behöver än för att fullfölja sina gymnasiestudier skall ha rätt till detta. Detta måste klarare än framgå av skollagen eller gymna- sieförordningen. I den framtida strukturen bör det finnas utrymme för lokala varia- tioner Det finns i dagens gymnasieskola utrymme för lokala variationer. Systemet med valbara kurser ger kommunerna möjligheter att variera sina utbildningar inom de nationella programmen. Kom- munerna kan också utarbeta och fastställa lokala kurser. En relativt stor andel av de lokala variationerna finns vid sidan av de nationella programmen i form av specialutformade program. De skall innehålla kärnämnen och ha samma kvalitet och omfattning som de nationella programmen. Kommittén har låtit undersöka förekomsten av lokala studievägar, dvs. specialutformade program och lokala inriktningar, motiven för att inrätta dem och hur de skiljer sig från nationella studievägar.11 Experterna fann att de lokala studievägarna utgör 12 av det totala antalet elevplatser i gymnasieskolan. De flesta är uppbyggda av nationella kurser och skulle kunna rymmas inom ramen för nuvarande natio- nella program. De ger dock större bredd än motsvarande nationella studievägar genom att antalet valbara kurser är större till antalet. Tillkomsten av lokala studievägar är ofta ett resultat av entu- 11 Lokala studievägar i gymnasieskolan, Expertrapport av , och , kommun. Utgångspunkter för en ny struktur för gymnasieskolan siastiska personers idéer och sällan en effekt av en utbildningsstrategi. Specialutformningen är ofta ett sätt att höja statusen och stärka marknadsföringen av utbildningen. Peda- gogiskt nytänkande är påfallande lite representerat i de lokala studievägarna. Det finns också exempel på specialutformade program som kom- mit till som ett resultat av ett framgångsrikt samarbete mellan en kommun och företrädare för den lokala arbetsmarknaden. måste konstatera att alla kommuner och skolor inte heller kommer att kunna anordna alla nationellt beslutade utbildningar. Redan därigenom kommer det att bli lokala variationer i utbildningsutbudet mellan olika skolor och kommuner. Kommitténs utgångspunkt är att det såsom också bör finnas möjligheter att ha lokalt beslutade utbildningar. Kom- mitténs ambition är att dessa i den framtida gymnasieskolan bör kunna anordnas inom ramen för den reguljära strukturen. Sådana lokalt beslutade utbildningar bör kunna initieras av elever, av skolan, av kommunen eller av företrädare för arbetslivet i kommu- nen. De kan då t.ex. anknyta till den lokala arbetsmarknaden. Den framtida strukturen skall vara flexibel och innehålla möjligheter till individuella lösningar Det kommer alltid att finns elever som av olika skäl inte följer utbildningssystemets huvudfåror. Här måste skolan kunna erbjuda individuella lösningar som utgår från enskilda elevers förutsätt- ningar och behov. antog enhälligt standardregler för att tillförsäkra människor med funktionsnedsättningar delaktig- het i samhällslivet och jämlikhet i levnadsvillkor. Ett av huvud- områdena i dessa regler handlar om lika möjligheter till utbildning på grundskole-, gymnasie- och högskolenivå för barn, ungdomar och vuxna med funktionshinder. I skolan innebär det tillgänglighet till lokaler, läromedel och undervisning liksom delaktighet i under- visningen och i sociala sammanhang. För kommittén är det en viktig utgångspunkt att gymnasie- skolan omfattas av ett inkluderande synsätt och att strukturen stödjer eleverna att nå så långt möjligt utifrån deras förutsättningar och behov. Även om ambitionen måste vara att alla elever fullföljer en gymnasieutbildning är det bättre att uppnå exempelvis Utgångspunkter för en ny struktur för gymnasieskolan 1 500 poäng än inga alls. vill med detta säga att den framtida studievägsstrukturen i första hand bör erbjuda elever individuellt anpassade lösningar inom ramen för de reguljära studievägarna och att särlösningar endast bör förekomma när det är motiverat utifrån en enskild elevs önskemål, behov och förutsätt- ningar. Alla elever bör få möjligheter till lärande i arbetsliv och samhälle I dagens skola måste endast elever på programmen med yrkesämnen ha en del av sin utbildning på arbetsplatser utanför skolan. Detta kallas arbetsplatsförlagd utbildning, APU, och skall uppgå . Elever på övriga program kan ha det om styrelsen för utbildningen så beslutar. Den beslutar då också om omfattningen. De två program där man lyckats bäst med att få till stånd APU är barn- och fritidsprogrammet samt omvårdnadsprogrammet medan elprogrammet och medieprogrammet har haft svårighet att finna i tillräcklig omfattning. av eleverna på estetiskt program, av eleverna på sam- hällsvetenskapliga programmet och av eleverna på naturvetenskapligt program har fått APU under någon eller . Elever är oftast mycket positiva till den del av gymnasieutbild- ningen som de fått på arbetsplatser. Det pågår ett försök med utbildning på arbets- platser som är betydligt mer omfattande än APU, nämligen Lärande i arbete. innebär att minst av utbildningen förläggs till en arbetsplats. utgångspunkt är att alla elever i gymnasie- skolan, oberoende av studiernas inriktning, skall få möjlighet att i olika omfattning förlägga en del av sina studier till arbetsplatser utanför skolan eller på annat sätt delta i aktiviteter som utvecklats tillsamman med arbetslivet. Detta är betydelsefullt både för att det bidrar till en hög kvalitet och aktualitet i utbildningen och för att det underlättar elevernas val av inriktning av fortsatta studier och arbete. Den nya strukturen skall göra det möjligt att även i fort- sättningen förena anställning med möjlighet att studera vissa ämnen i gymnasieskolan. Utgångspunkter för en ny struktur för gymnasieskolan Frågorna om samverkan mellan skola och arbetsliv utvecklas närmare i kapitlet Att lära i arbetslivet. Den framtida gymnasieskolans struktur och mål skall bidra till en utveckling av arbetsformerna Som tidigare redovisats finns forskning som beskriver vägen genom skolsystemet ur ett elevperspektiv och som särskilt behandlar samspelet mellan skolan och eleverna i form av skolans klimat och det inre arbetet. Hur elever bemöts och gynnas eller missgynnas av olika arbetssätt och bedömningssystem sätts då i fokus. Sättet att lära sig kan variera betydligt beroende på elevens bakgrund. Elever med olika social bakgrund har ofta olika språk och olika erfarenheter att referera till. Det finns därför anledning att beakta undervisningen i skolan även ur ett socialt grupperspektiv. Men det betyder också att alla elever inte passar till samma arbetsform och att eleverna också bör ha inflytande över val av arbetsform. En annan viktig aspekt på detta är könstillhörighet, att se jäm- ställdhet som en pedagogisk fråga, snarare än en organisatorisk. Hur pojkar och flickor upplever sin skolgång beror på en mängd faktorer som samverkar på ett komplext sätt. En faktor rör under- visningens innehåll. Hur intressanta är de olika ämnena, hur sker stoffurvalet och hur väl kan det appellera till ungdomarnas egna erfarenheter, som ofta är olika mellan flickor och pojkar. Kommu- nikationen i undervisningen, hur eleven blir sedd och bemött, är av stor betydelse liksom valet av arbetsformer i undervisningen. Dessa faktorer bör inte ses som isolerade från varandra utan bildar ett mönster och samverkar. Det är viktigt att alla elever oavsett bakgrund i etniskt eller kulturellt hänseende ges möjlighet att använda sina erfarenheter och uppleva att de blir sedda och bekräftade i skolan. Det är lika viktigt att alla elever får lära sig att förstå och respektera de erfaren- heter som andra grupper har och därmed kan fördjupa sin för- ståelse av verkligheten. Etnisk och kulturell tillhörighet är därför en väsentlig dimension som måste beaktas i skolans inre arbete. Dessa frågor är svåra att lösa genom struktur och formuleringar i skollag eller läroplan utan handlar mer om att omsätta skolans värdegrund i den praktiska undervisningen. Sättet att arbeta kan också i vissa fall betraktas som kunskaps- mål. Det är ibland en del av yrkeskunnandet att utföra en uppgift Utgångspunkter för en ny struktur för gymnasieskolan på ett visst sätt. Det finns också kursplaner som fokuserar på processer och arbetsformer snarare än på objekt. Det tydligaste exemplet är det projektarbete skall genomföras i slutet av dagens gymnasieprogram. Den större tonvikten på processer är en internationell tendens. beskriver den så här: Men de kvalifikationer som här efterlyser har inte karaktären av traditionellt innehåll i skolan de är snarare effekter av på vilket sätt man arbetar med själva innehållet. Följriktigt slår också fast att man i föränderliga samhällen inte kan begränsa intresset för kvalitet i utbildningen till själva utbildningsinnehållet debatten och utvecklingen måste lägga stor vikt vid kvaliteten i metoderna och arbetsprocesserna (1989). I en rapport , med den tids- typiska titeln for All, ställer sig också alla utbildningsministrar bakom en policydeklaration, som slår fast att faktainnehållet i skolan behöver reduceras ytterligare, till förmån för mera ämnesövergripande förmågor inte minst då learning to learn (1996). ställer sig bakom tankarna om inlärningspro- cessens betydelse och menar att de bör beaktas i det kommande kursplanearbetet. Att lära att lära är en av de generella kompetenser som på olika sätt bör komma till uttryck i den nya gymnasieskolan, i struktur och i mål. Strukturen skall vara sådan att den underlättar elevernas inflytande Kommittén har redan i det tidigare i avsnittet om arbetsformer konstaterat att alla elever inte är stöpta i en form och att arbets- formerna därför bör variera från elev till elev. Det är därför också angeläget att eleverna har inflytande över arbetsformerna. En särskild aspekt av arbetsformerna är elevernas möjligheter att få inflytande över planeringen och uppläggningen av undervis- ningen och över formerna för hur de skall redovisa sina kunskaper. De många små kurserna i dagens gymnasieskola anses ha försvårat elevernas inflytande i dessa avseenden. Dessutom leder detta till ett större antal prov. Större kurser skulle alltså öka elevinflytandet. En större flexibilitet i strukturen gynnar generellt elevers möjlig- heter att påverka sin utbildning och få sina önskemål tillgodosedda. 12 : Metakognition, metateorier och studiestrategier – nya forsknings- perspektiv på gymnasieelevers lärande. , (2000).