sou · GQB33d1 · 2003-01-01 00:00:00 — Vid behov av kvalificerad psykiatrisk vård skall kriminalvården få stöd av den all- männa psykiatriska vården. I LRV finns regler om rättspsykiatrisk vård också för intagna i kriminalvårdanstalt. Den som är intagen i kriminalvårdsanstalt får ges rättspsykiatrisk vård om 1.han lider av en allvarlig psykisk störning, 2.han med hänsyn till sitt psykiska tillstånd och sina personliga för- hållanden i övrigt har behov av psykiatrisk vård, som kan tillgodo- ses genom att han är intagen på en sjukvårdsinrättning, och 3.han motsätter sig sådan vård eller det till följd av hans psykiska till- stånd finns grundad anledning att anta att vården inte kan ges med hans samtycke. Beslut om intagning för rättspsykiatrisk vård får fattas av chefsöverlä- karen vid en s.k. godkänd enhet, dvs en sjukvårdsinrättning som rege- ringen har godkänt. För ett sådant beslut krävs att ett vårdintyg redan har utfärdats av en annan läkare. Den rättspsykiatriska vården skall pågå så länge vårdbehovet kvar- står. När förutsättningarna för rättspsykiatrisk vård inte längre förelig- ger skall chefsöverläkaren genast besluta att vården skall upphöra. Den senaste tidpunkten för vårdens upphörande är när frigivning sker. Frå- gan om vårdens upphörande skall övervägas fortlöpande. 2.5.3Svensk studie om psykiatrisk vård för fängelsedömda Flera studier har visat att det finns ett stort antal psykiskt störda lag- överträdare i svenska fängelser.19 Vissa är psykiskt sjuka redan vid in- 19 Se t.ex. (1991). Psykiskt störda fångar. Rapport från kriminalvården , no 2, (1992). Behovet av psykiatriska insatser för kriminalvårdens klienter. Kriminalsvårdsstyrelsen, (1997). Psykiska skador vanliga bland interner. 84: 46-50. Se också (2000). tagningen medan andra insjuknar under verkställigheten. Exempel på störningar som förekommer är depressioner, panikångest och psykos- sjukdomar. Härtill kommer personlighetsstörningar med avvikande beteende av antisocial, utagerande och aggressiv natur samt olika neu- ropsykiatriska störningar. I Nordisk for Kriminalvidenskab (s. 206)20 presente- rades en svensk studie om psykiatrisk vård för fängelsedömda. Under- sökningen avser samtliga som under åtminstone någon dag under peri- oden – varit intagna vid landets slutna och öppna kriminalvårdsanstalter.21 Sammanlagt 12 687 dömda avtjänade fängelsepåföljd åtminstone någon dag . Enligt studien vårdades totalt 294 av dessa vid psykiatrisk enhet inom eller utanför kriminalvården vid minst ett tillfälle. Detta motsvarar av samtliga fängelseintagna. För många av dem som överfördes till psykiatrisk vård krävdes enligt un- dersökningen långvariga insatser. av den psykiatriska vården i undersökningen gavs vid kriminalvårdens egna PS-avdelningar, vid sjukhus som be- driver regional rättspsykiatrisk vård och vid länssjukhusens psykiatriska avdelningar. Undersökningen visar att intagna vid klass I- och erhöll betydligt mer sluten psykiatrisk vård än intagna vid andra kriminalvårdsanstalter. Vidare visade studien att de långtidsdömda erhöll psykiatrisk vård i större utsträckning än andra intagna. Enligt undersökningen hade de intagna som dömts för mord/dråp, mordbrand, olaga hot och våldtäkt en högre andel psykiatrisk vård än andra kategorier fängelsedömda. Till exempel tillbringade av samtliga som var dömda för mord/dråp någon tid av undersöknings- perioden på psykiatrisk avdelning. Motsvarande siffra för mordbrands- dömda var och för våldtäktsdömda . För dem som dömts för olaga hot var siffran . De som dömts för mord/dråp, mordbrand, olaga hot och våldtäkt under den aktuella peri- oden erhöll också enligt undersökningen en större andel vårddagar i sluten psykiatrisk vård än samtliga andra kategorier dömda. Psykiskt störda lagöverträdare - riskgrupper, riskfaktorer och skyddsfaktorer, förebyggande insatser (koncept) 20Gunnar , , , , och 21Landets anstalter var indelade i fyra säkerhetsklasser. Klass I innebar högsta säkerhet mot fritagning och rymning, klass II gav högsta säkerhet mot rymning, klass III stod för måttlig säkerhet och klass IV var öppna anstalter Slutligen framgår av undersökningen att av samtliga 12 687 perso- ner som under undersökningsåret avtjänade fängelse- påföljd så hade genomgått § 7-undersökning och 3,6 pro- cent rättspsykiatrisk undersökning. Totalt hade av de in- tagna genomgått åtminstone en av dessa undersökningsformer före do- men. Före BrB:s tillkomst betraktades tillfälligt sinnesförvirrade gärnings- män som otillräkneliga enligt en särskild ansvarsfrihetsregel i 5 kap. 5 § andra stycket SL. Regeln avskaffades i samband med BrB:s till- komst. Avsikten härmed var emellertid inte att gärningar som begåtts i tillfällig sinnesförvirring skulle utgöra brott utan tanken var att gär- ningsmän med sådana tillstånd även skulle gå fria från straffrättsligt ansvar. Däremot tillskapades ingen särskild ansvarsfri- hetsregel för dessa fall. Med tillfällig sinnesförvirring avses bl.a. förvirring på grund av fe- ber, chock eller slag mot huvudet samt omtöckning vid epilepsianfall, vid blodsockersänkning hos diabetiker eller på grund av medicinering enligt läkares anvisning. Vidare kan nämnas fall då någon använt alko- hol, narkotika eller något annat främmande ämne utan att vara medve- ten om det och till följd härav företar personlighetsfrämmande gärning- ar. Olika typer av förvirringstillstånd som kan uppkomma i samband med uppvaknande ur sömn, narkos eller hypnos kan också omfattas av begreppet. I BrB saknas en lagbestämmelse om ansvarsfrihet för den som har begått en gärning i ett tillstånd av tillfällig sinnesförvirring som upp- kommit utan eget vållande. Däremot regleras i 1 kap. 2 § andra stycket BrB det fallet att någon på ett oursäktligt sätt själv tillfälligt försatt sig i ett sådant förvirringstillstånd. I dessa fall skall tillståndet enligt den angivna bestämmelsen inte medföra att gärningen inte anses som brott. Härav skulle man kunna dra slutsatsen att lagrummet innebär att gär- ningsmannen skall vara fri från ansvar, om han utan egen skuld blivit tillfälligt sinnesförvirrad. Lagstiftarens avsikt har dock inte varit att bestämmelsen i 1 kap. 2 § andra stycket BrB skulle tolkas motsatsvis. Avsikten har emellertid inte heller varit att den kategori som undantogs från ansvar enligt om tillfällig sinnesförvirring skulle fällas till ansvar. Man menade vid tillkomsten av BrB endast att en bestämmelse härom var onödig, då ansvarsfrihet i dessa fall följde av den allmänna uppsåtsregleringen. Det nuvarande rättsläget framstår som osäkert. Så mycket är emel- lertid klart att gärningar begångna under påverkan av en tillfällig sin- nesförvirring som uppkommit utan eget vållande normalt inte leder till straffrättsligt ansvar för gärningsmannen. De publicerade rättsfall som finns förefaller leda till slutsatsen att tillfällig sinnesförvirring leder till ansvarsfrihet med stöd av den allmänna uppsåtsregleringen.22 Den upp- såtsprövning som har skett i dessa rättsfall tar dock närmast sikte på frågan om det i uppsåtsrekvisitet ingående kravet på tillräcklig medve- tenhetsgrad om handlandet är uppfyllt. Detta är en prövning som i praktiken ofta inte behövdes , eftersom de flesta av de fall som kunde komma i fråga för ansvarsfrihet redan var fria från ansvar på grund av bristande tillräknelighet. Uppfattningen i litteraturen, vilken delades av Fängelsestraffkom- mittén i betänkandet Frihet från ansvar (SOU 1988:7), går närmast ut på att man bör ta fasta på departementschefens uttalande som stöd för förekomsten av en oskriven ansvarsfrihetsgrund, men att det finns skäl att kodifiera denna genom införande av en särskild ansvarsfrihetsregel. Utvecklingsstörda lagöverträdare kunde tidigare dömas till en särskild påföljd, vård i specialsjukhus för psykiskt utvecklingsstörda. Denna möjlighet avskaffades emellertid i samband med reform. Se- dan dess tillämpas de vanliga påföljdsreglerna också beträffande denna grupp lagöverträdare. Detta innebär att de kan dömas till fängelse och överlämnas till rättspsykiatrisk vård. I finns en särskild regel om åtalsunderlåtelse som bl.a. tar sikte på sådana funktionshindrade personer som omfattas av LSS (se också avsnitt 2.3.1). Under förutsättning att något väsentligt allmänt eller enskilt intresse ej åsidosätts, får åklagare besluta att underlåta att åtala för brott om insatser enligt LSS kommer till stånd (20 kap. 7 § första stycket 4 RB). 22 Se t.ex. NJA 1969 s. 401 och RH 1993:80 I 29 kap. 3 § första stycket 2 BrB finns en strafflindringsregel som bl.a. avser vissa funktionshindrade (se också avsnitt 2.1.3). Där föreskrivs att såsom förmildrande omständigheter vid bedömningen av straffvär- det skall särskilt beaktas om den tilltalade till följd av psykisk störning haft starkt nedsatt förmåga att kontrollera sitt handlande. Under be- greppet psykisk störning faller psykisk utvecklingsstörning och andra liknande intellektuella funktionsnedsättningar.23 Antalet psykiskt utvecklingsstörda lagöverträdare har enligt tillgängliga uppgifter varit relativt . Av dem som genomgick rättspsykiatrisk undersökning åren 1988–2000 fick ungefär 10–20 per- soner huvuddiagnosen psykisk utvecklingsstörning. Detta mot- svarar 2–av de undersökta.24 Antalet lagöverträdare med neuropsykiatriska störningar har där- emot ökat enligt statistiken. Av dem som genomgick rättspsykiatrisk undersökning –1996 fick ungefär 5–10 personer eller 1–av de undersökta huvuddiagnosen neuropsykiatrisk störning. har antalet ökat. fick 19 per- soner huvuddiagnosen neuropsykiatrisk störning, 28 personer och 35 personer. var siffran 44. En förklaring till ök- ningen kan vara att kunskapen om de neuropsykiatriska störningarna har vuxit och att möjligheterna att ställa rätt dia- gnos har ökat. Vissa brottskategorier förekommer oftare i gruppen personer med utvecklingsstörning och neuropsykiatriska störningar än i hela gruppen rättspsykiatriskt undersökta. Detta är tydligast beträffande de utveck- lingsstörda. För denna grupp gäller det brottskategorierna våldtäkt, öv- riga sexualbrott och mordbrand. För av de psykiskt utvecklings- störda har åtalet avsett våldtäkt jämfört av hela gruppen un- dersökta. När det gäller övriga sexualbrott är siffran för de utvecklings- störda och för hela gruppen undersökta . Vad så gäller mord- brand har av de utvecklingsstörda ställts under åtal för detta brott, medan motsvarande siffra för hela gruppen är . Det vanligaste brottet bland personer med diagnosen psykisk utvecklingsstörning är misshandel. av åtalen gäller denna typ av brott. 1990/91:58 s. 530 24Uppgifterna är hämtade från När det gäller personer med neuropsykiatriska störningar kan mot- svarande iakttagelse göras beträffande två brottskategorier; rån och mordbrand. För av personerna med neuropsykiatriska störningar har åtalet avsett rån jämfört av hela gruppen undersökta. När det gäller mordbrand är siffran för personer med neuropsykiatriska störningar och för hela gruppen undersökta . De vanligaste påföljderna för gruppen psykiskt utvecklingsstörda är följande: vård enligt LRV , skyddstillsyn och fängelse . Motsvarande siffror för personer med neuropsykiatriska störningar är: vård enligt LRV , skyddstillsyn , vård inom och fängelse . Det skall anmärkas att antalet personer är lågt och att det därför är vanskligt att dra slutsatser utifrån procenttalen. 2.8Ansvaret för den rättspsykiatriska vården25 ansvarar sjukvårdshuvudmännen för den rättspsykiatriska vården både ekonomiskt och driftsmässigt. Det är den enskildes hemlandsting, dvs. det landsting där den enskilde är bosatt, som är ansvarigt för att rättspsykiatrisk vård ges. Ett landsting får också erbjuda rättspsykiat- risk vård åt den som är bosatt i ett annat landsting, om landstingen kommer överens om det. Ges vården utanför hemlandstinget, skall detta betala ersättning till vårdlandstinget enligt avtal mellan landsting- en. Från huvudregeln om hemlandstingets betalningsansvar för rättspsykiatrisk vård finns några undantag. Det första gäller rättspsyki- atrisk vård som ges på en statlig undersökningsenhet rättspsykiatrisk undersökning pågår. Kostnaden för sådan vård stannar på staten. Det andra undantaget gäller asylsökande som överlämnas till rättspsykiatrisk vård av domstol. Vårdkostnader som överstiger betalas i dessa fall av staten. Det tredje undantaget avser den situa- tionen då en person ges rättspsykiatrisk vård under verkställigheten av ett fängelsestraff. Omfattas personen inte av den allmänna sjukförsäk- ringen, t.ex. asylsökande, är det den enskilda lokala kriminalvårdsmyn- digheten som står för vårdkostnaden. Eftersom det ofta rör sig om långa vårdtider kan det bli fråga om stora kostnader. 25 En fylligare bakgrundsbeskrivning ges i bilaga 2 Rättspsykiatrisk vård skall ges på sjukvårdsinrättning som drivs av en landstingskommun. Vården kan ges på en regionvårdsklinik, en rättspsykiatrisk länsklinik eller en allmänpsykiatrisk klinik. Det är chefsöverläkaren vid hemortskliniken som avgör var en dom- stolsöverlämnad patient skall placeras. Bedömningen görs bl.a. utifrån behovet av behandling och kravet på säkerhet. Beträffande patienter som är intagna i kriminalvårdsanstalt finns en särskild regel om att vår- den får ges endast vid enheter som regeringen har godkänt. överlämnas cirka 370 personer av domstol till rättspsykiat- risk vård. Enligt sjukvårdsklinikernas inrapporteringar till Socialstyrel- sens regionala tillsynsenheter uppgick antalet inskriv- na patienter enligt LRV till 1076. 2.8.3Kostnaderna för den rättspsykiatriska vården För att ta reda på kostnaderna för den rättspsykiatriska vården har kommittén skickat ut en enkät till samtliga landsting. I enkäten ställdes frågor om antalet patienter som per vårdades på regi- onvårdsklinik, rättspsykiatrisk länsklinik och allmänpsykiatrisk klinik samt den faktiska vårddygnskostnaden för respektive vårdnivå. Enligt enkätsvaren varierar kostnaderna för regionvårdsplatser mel- lan de olika klinikerna. Spridningen ligger mellan 3.230 och /dygn. För länsklinikerna varierar kostnaderna mellan och och för de allmänpsykiatriska klinikerna ligger kostnaderna mellan 1.800 och . Den genomsnittliga vårddygnskostnaden för en plats beräknas upp- gå till eller /år. Om man utgår från antalet inskrivna patienter som av de psykiatriska klinikerna in- rapporterats till , dvs. 1076, uppgår den totala kostnaden till . Kortfattad historik och frågans... 163 3Kortfattad historik och frågans tidigare behandling1 3.1Psykisk sjukdom och straffrättsligt ansvar Uppfattningen att personer som är psykiskt störda bör särbehandlas i straffrättsligt hänseende är mycket gammal. Redan i det äldsta judiska samhället och i det antika behandlades psykiskt störda på ett annat sätt än andra lagöverträdare. Gemensamt för synsättet i dessa samhällen var att de psykiskt sjuka betraktades vara utan normalt mänskligt förnuft. Denna förnuftsbrist var det huvudsakliga skälet till att de inte ansågs kunna ställas till ansvar för sina handlingar. Även i den romerska rätten fanns regler som föreskrev att psykiskt störda som hade begått brott skulle behandlas annorlunda än andra brottslingar. Synen på de psykiska sjukdomarnas karaktär och konsek- venser var emellertid mera utvecklad än i äldre rätt, och i den romerska rätten skilde man mellan olika typer av psykisk sjukdom eller vansinne. Exempelvis ansågs den fullständigt sinnessjuke oförmögen att utföra någon typ av rättshandling. Allmänt gällde att den psykiskt sjuke inte skulle straffas, eftersom hans handlingar inte ansågs vara styrda av en fri vilja. Från medeltiden och följde den internationella utvecklingen när det gäller de psykiskt störda lagöverträdarnas straff- rättsliga ställning två huvudspår. Den ena utvecklingslinjen innebar att den misstänkte gavs möjlighet att åberopa psykisk sjukdom som en ur- säkt eller en förmildrande omständighet i samband med rannsakningen. Denna princip fick stor betydelse i den engelska rättstraditionen. Det andra synsättet, som i hög grad kom att prägla den kontinentala rättsut- 1 Det historiska avsnittet bygger huvudsakligen på redovisningen i Straf- fansvarsutredningens betänkande Straffansvarets gränser (SOU 1996:185 del I och II), se särskilt avsnitt 16.4 och 17.4 samt bilaga 7 och 8 164 Kortfattad historik och frågans... vecklingen, byggde på försök att formulera en mera vetenskapligt ori- enterad kunskap om människan som en social varelse. Utvecklingen i ledde till att det blev van- ligare att domstolarna tog hänsyn till om de anklagade var psykiskt sju- ka, och det förekom också allt oftare att den tilltalade åberopade psy- kisk sjukdom som förklaring till eller ursäkt för sitt brottsliga hand- lande. Utgångarna i ett flertal uppmärksammade rättsfall ledde till krav på klara regler för hur domstolarna skulle hantera de sinnessjuka lagöverträdarna. inträffade ett mordfall som kom att ge namn åt en ny regle- ring på området, de s.k. M´Naghten-reglerna, vilka alltjämt gäller i och och som beskrivs närmare i samband med redogö- relsen för internationella förhållanden.2 I de flesta länder med ett rätts- system av Common Law-typ har de ursprungliga M´Naghten-reglerna kompletterats och byggts ut i takt med att forskningen tagit fram nya rön om de psykiska sjukdomarnas inverkan på individen. I flera ameri- kanska delstater har man dock alltmer kommit att åter- gå till en reglering som mera direkt bygger på M´Naghten-reglerna. Utvecklingen inom psykiatrin i led- de bl.a. till att det växte fram en uppfattning om att psykiska sjukdomar kunde vara partiella. Rättsutvecklingen på kontinenten influerades dessutom av tankarna från upplysningstidens filosofer och samhällsre- formatorer. Dessa olika strömningar gav upphov till en ny syn på straffrätt och straffverkställighet och ledde till att den s.k. klassiska straffrättsskolan slog igenom. Denna nya riktning inom straffrätten ställde krav på större humanitet inom straffrättsskipningen, och princi- perna om legalitet, proportionalitet och likhet inför lagen blev grund- valarna för den nya straffrätten. Med början i tillkom på kontinenten en rad nya strafflagar som alla var influerade av den klassiska straffrättsskolan. Människans fria vilja var själva grunden i den nya straffrättsliga in- riktningen och människan ansågs därmed kunna välja mellan laglydnad och lagbrott. Om hon begick ett brott, ådrog hon sig en skuld som måste sonas genom straff. Även allmänpreventiva skäl spelade en stor roll som motiv för strafflagstiftningen. De individer – barn, psykiskt störda och psykiskt utvecklingsstörda – som inte kunde betecknas som fria och förnuftiga var undantagna från straffrättsligt ansvar. ökade läkarnas och psykiatrikernas inflytande över bedömningen av brottslingarnas sinnestillstånd, och psykiskt sjuka som hade begått brott blev i ökad utsträckning föremål för behandling. Empiriska studier av brottslingens person och hans sociala miljö kom 2 Se vidare i avsnitt 4.1.10 Kortfattad historik och frågans... 165 att ge en grund för att sätta i fråga de rådande moralfilosofiska före- ställningarna om ansvar och tillräknelighet. Genom att uppmärksam- heten riktades mot brottslingens person i stället för på gärningen trädde den individualpreventiva aspekten på straffet i förgrunden. Den italienske läkaren brukar betecknas som upp- hovsman till de naturvetenskapliga eller positiva straffrättsskolorna och ses också som kriminologins grundare. Hans ursprungliga teorier gick ut på att en del personer var födda till förbrytare. modifierade han sina teorier och erkände även andra faktorer såsom ekonomiska, sociala och klimatologiska som betydelsefulla för brottslighetens upp- komst. Av vikt är hans tes att straffet skulle anpassas efter brottslingens egenart med hänsyn till graden av farlighet. Lombrosos lärjunge försökte smälta samman de sociala och biologiska riktningarna inom kriminologin. Han utarbetade ett för- slag till strafflag som var baserat på ett system av olika preventiva åt- gärder. Ferri förkastade helt tanken på straffets vedergällande funktion. Han hävdade bl.a. att även en psykiskt sjuk person var skyldig att un- derkasta sig den påföljd som i hans fall var den mest ändamålsenliga för att avhålla honom från brott, vilket oftast var inspärrning på hospi- tal. Tillräknelighetsbegreppet borde enligt Ferri avskaffas. En riktning av mera moderata straffrättstänkare, vars främsta före- trädare var den tyske rättsvetenskapsmannen , försökte finna gemensamma drag mellan den klassiska straffrättsskolan och den positiva skolan. Denna skola – den moderna eller sociologiska skolan – delade dock med den positiva skolan tanken att brottsligheten skulle bekämpas som ett socialt fenomen. Man kunde emellertid tänka sig att bibehålla ett tillräknelighetsbegrepp, även om grunden till detta var en annan än den som den klassiska straffrättsskolan hävdade. De äldsta svenska lagbestämmelserna ger inte någon klar bild av hur de psykiskt störda lagöverträdarna behandlades i straffrättsligt hänse- ende. lag berördes de psykiskt sjukas straffrättsliga ställning ytterst kortfattat, och det är omtvistat huruvida regleringen innebar fri- het från straffansvar eller om sinnestillståndet kunde räknas som en förmildrande omständighet. I vårt land förändrades de psykiskt störda lagöverträdarnas straff- rättsliga ställning på ett genomgripande sätt . Denna förändring var betingad av den påverkan som den klassiska straffrättsläran hade på arbetet med att revidera strafflagen. Beroende på legalitetsprincipens genomslag angavs området för frihet från straff 166 Kortfattad historik och frågans... direkt i lagtexten. Detta är bakgrunden till tillkomsten av strafflagens bestämmelser om tillräknelighet (5 kap. 5 § SL) och förminskad till- räknelighet (5 kap. 6 § SL). I dessa bestämmelser lades vikt vid ett för- nuftskriterium och inte, som i många utländska strafflagar, på brister i den psykiskt stördes fria vilja. Thyrén, som var influerad av den sociologiska straffrättsskolan, föreslog i sina principförslag en bestämmelse som berörde den straffrättsliga problemati- ken vad gäller de psykiskt störda och de tillfälligt sinnesförvirrade. Thyréns förslag bearbetades vidare av , som bl.a. lade fram ett förslag beträffande de psykiskt störda lagöverträdar- na. Förslaget gick ut på att det skulle införas ett rent medicinskt (psykiatriskt) tillräknelighetsbegrepp och att straffriförklaring skulle var förbehållet de gärningsmän som bedömdes vara sinnessjuka eller sinnesslöa. Vidare föreslogs att den som förklarades fri från straff i vissa fall skulle förvaras på allmän vårdanstalt. Även om kommisio- nens förslag inte ledde till lagstiftning, kom dock en del av dess tankar att realiseras genom andra reformer. genomfördes en förändring av tillräknelighetsbestämmel- serna i SL som bl.a. innebar att det infördes ett krav på kausalsamband mellan sinnestillståndet och den brottsliga gärningen för att straffriför- skulle kunna ske. Reformen innebar också att jämställdhetsbe- greppet infördes i lagstiftningen. Lagstiftningen byggde på ett förslag från Strafflagberedningen (SOU 1942:59). I sitt slutbetänkande Skyddslag (SOU 1956:55) föreslog Strafflagbe- redningen bl.a. att straffriförklaringarna skulle avskaffas. Anledningen härtill var att beredningen ansåg att tillräknelighetsläran hade spelat ut sin roll. I stället skulle de psykiskt störda lagöverträdarna, om vårdbe- hov förelåg, dömas till vård på sinnesjukhus eller till öppen psykiatrisk vård. Individualpreventiva skäl skulle enligt förslaget vara avgörande för om en sådan vårdåtgärd kom till stånd. Vidare föreslog beredningen att de psykiskt störda lagöverträdarna inte skulle kunna dömas till fängelse samt att det även i övrigt skulle råda inskränkningar i påföljds- valet för dem. I propositionen till BrB godtog departementschefen förslag att slopa straffriförklaringarna. Tillräknelighetsläran kom därmed att formellt avskaffas, även om den i realiteten – genom fängelseförbudet och institutet fri från påföljd – kom att överflyttas till påföljdsledet.