sou · GQB387d2 · 2003-01-01 00:00:00 — Härigenom kom, förutom växeltelefonen, bl.a. följande telefoner att kunna avlyssnas: fyra abonnemang hos Kommunistiska Arbetarkommun – (och senare i en annan förundersökning – ), ett abon- nemang hos Förbundet , med ett kortare av- brott, – och ett abonnemang hos augusti . gavs tillstånd till av- lyssning även av den telefon som fanns i SKP-gruppens rum i riks- dagshuset. På motsvarande sätt pågick avlyssning av telefoner hos det kommunistiska ungdomsförbundet med undantag för ett kortare uppehåll . Avlyssningen hade som nämnts inletts mot för- bundets två telefoner på . Efter ca kunde statspolisen summera vad som dittills framkommit. hade 60-80 samtal utväxlats på de båda telefonerna och utskrifterna från samtalen omfattade ca 670 sidor. Statspolisen konstaterade att ge- nom avlyssningen visserligen inget framkommit som direkt giver stöd åt misstanken om brott mot 8 kap SL, men en del telefonsam- tal äro mycket diffusa och det är svårt att bilda sig någon uppfatt- ning om vad som avhandlats. En mängd viktiga upplysningar hade emellertid kunnat inhämtas rörande SKU, bl.a. namn på ett stort antal medlemmar och uppgifter om arbetet med att bilda DU- klubbar. beviljade domstolen tillstånd till telefonkontroll även mot ett abonnemang i vid i , eftersom den misstänkte uppgavs ofta vistas i den lokalen, och i ja- nuari 1953 utsträcktes tillståndet till att avse ytterligare ett abon- nemang där. fördes det ena abonnemanget över till DU:s tidskrift , vars redaktionstelefon därmed kom att avlyssnas. upphörde avlyssningen av den misstänkte. Samma månad hade emellertid förundersökning inletts mot en an- nan kommunist, som hade en stark koppling till DU, med anled- ning av misstanke om spioneri för sovjetrysk räkning. Till följd härav kunde avlyssningen av DU:s båda telefoner i lokalen på fortsätta liksom av ett abonnemang på , där DU hade lokaler fram . flyttade DU:s förbundsexpedition till , vilket föranledde domstolen att medge avlyssning av ett abonnemang där (liksom av SKP:s växeltelefon). Då DU öppnade ytterligare ett abonnemang hos förbundsexpeditionen, gavs tillstånd att avlyssna även detta. Avlyssningen av de två telefonerna hos DU avbröts i ja- nuari 1963, sedan den misstänkte ej längre var aktuell i utredning- en, men återupptogs redan efter någon månad, nu med anledning av misstankar mot en annan inom förbundet verksam person för olov- lig underrättelseverksamhet. Trots att den misstänkte övergick till annan verksamhet (där ett par telefoner också av- lyssnades) fortsatte avlyssningen av DU:s båda telefoner. Avlyss- ningen av det ena abonnemanget upphörde och av det andra . Vidare avlyssnades ett hemligt abonnemang tillhörigt SKU . Den information som framkom genom avlyssningen torde ha haft sitt främsta värde för säkerhetspolisens allmänna övervakning av kommunistkomplexet och som ett sätt att få fram namn på kommunister. Däremot gav den inga konkreta belägg för brotts- misstankarna och i intet fall väcktes åtal mot någon av de misstänk- ta. Överskottsinformationen sorterades i särskilda meddelarakter, t.ex. E. som huvudsakligen avsåg uppgifter om förhål- landen och personer inom SKP. I andra sådana akter samlades in- formation om t.ex. SKA, DU, VUF och Förbundet – Sov- jetunionen. tillkom meddelarakter för bl.a. resande till Bad Doberan och . Genom avlyss- ningen av ett begränsat antal nyckelpersoner fick statspolisen en mycket omfattande och bitvis detaljerad bild av den kommunistis- ka rörelsen. Bara meddelarakten E. , som visserligen var den i särklass största, omfattade ca 2 000 rapporter från åren 1954- 67. Rapporterna blir i allmänhet mindre frekventa efter 1960-talets första år. Även på andra håll i landet förekom att kommunister var föremål för telefonkontroll. I avlyssnades fem personer med anledning av misstankar om brottsliga kontakter med östtysken sabotageorganisation, varvid även ett abonnemang hos stadens kommunistiska sjömansklubb avlyssnades under . inleddes förundersökning mot en ombudsman vid kommunistiska arbetarkommun som misstänktes för spioneri. Förundersökningen kom så små- ningom att omfatta ytterligare en person. Inom ramen för denna förundersökning avlyssnades fram /67 efter hand fem abonnemang hos arbetarkommunen och två abonnemang hos DU. avlyssnades också en telefon hos , där en kommunistisk funktionär med interna- kontakter arbetade. Enligt en uppgiftslämnare skall abonnemang hos tidningen tionslokal ha avlyssnats. Också telefonkontroll mot utländska ambassader gav upplys- ningar om förhållanden och personer inom det kommunistiska komplexet. Inga tecken tyder på att högerextremistiska organisationer eller fredsorganisationer (undantagandes SFK som en del av kommu- nistkomplexet) skulle ha varit utsatta för telefonavlyssning. I allmänhet avbröts telefonkontroll på initiativ av statspolisen, ofta med hänvisning till att kontrollen inte längre uppfattades som meningsfull. Några exempel på att domstolen vägrat förlängning av ett tillstånd har inte påträffats. Det hindrar inte att domstolen kan ha haft underhandskontakter med åklagaren om att ett visst till- stånd inte skulle komma att förnyas, såvida inte något material som stärkte misstankarna framkom. Det kan också ha förekommit att åklagaren återkallade en ansökan, sedan domstolen under hand gjort klart att den inte skulle komma att bifallas. Buggning och andra former av teknisk avlyssning Med buggning, eller mikning som man tidigare kallade metoden inom polisen, avses hemlig avlyssning eller teknisk upptagning av tal i enrum, samtal eller förhandlingar vid sammanträde eller annan sammankomst som allmänheten inte har tillträde till.7 Avlyssning utan tekniska hjälpmedel, exempelvis från ett angränsande rum el- ler via en ventilationstrumma är alltså inte att anse som buggning. Inspelningar från öppna sammankomster liksom inspelningar av samtal där en av deltagarna i hemlighet installerat eller bär på sig en mikrofon faller också definitionsmässigt utanför begreppet bugg- ning. Det äldsta efterkrigstida fall av buggning som kommissionen stött på hänför sig . Avlyssningsut- rustning installerades då i en arbetslokal i som dispone- rades av en kommunist misstänkt för olovlig underrättelseverk- samhet. Två polismän lyssnade i lägenheten ovanför och anteckna- de vad som framkom. Ett annat fall där buggning användes var i samband med förun- dersökningen mot den tidigare nämnde kommunist som misstänk- 7 SOU 1998:46 s. 13 tes för att förmedla pengar från öststater till SKP. 1952 var hans kontorslokaler utsatta för avlyssning. Polisen hade kontakter med en granne till den misstänkte, med en anställd hos denne liksom med en portvakt i en av fastigheterna, vilka kan ha medverkat vid installation av mikrofoner. En serie rapporter från 29 kommunistiska sammankomster, bl.a. fyra möten med partiets centralkommitté, på olika håll i landet från åren 1950-53, vilka med något undantag är samlade i en meddelar- akt, grundas tydligtvis på ljudupptagningar. Rapporterna innehåller således långa citat samt kommentarer som ohörbart efternamn. Även om det inte helt kan uteslutas att statspolisen kommit över de inspelningar som SKP lät göra av sammanträdena med centralkommittén eller att ljudupptagningarna skett av delta- gare vid mötena, vilka medfört portabla bandspelare, talar omstän- digheterna starkt för att det är fråga om buggningsoperationer. Så- ledes tyder inget på att partiet lät spela in andra sammanträden än möten med centralkommittén och ingen deltagare kan knytas till samtliga de rapporterade sammankomsterna. Vidare är de flesta rapporterna sammanställda av den befattningshavare som var ansva- rig för statspolisens arbete med speciella arbetsmetoder. Rappor- terna saknar uppgifter om möteslokal (i ett fall har denna uppgift klippts bort), vilket inte hindrat att kommissionen med användan- de av annat material har kunnat fastställa var en del av samman- komsterna hållits, nämligen i i . Där torde polisen haft mikrofoner fast installerade eller utnyttjat sig av möj- ligheten att koppla in sig på en befintlig ljudanläggning.8 finns inga säkra belägg för att buggning skulle ha använts mot svenska medborgare före mitten av även om det i några fall förekommer uppgifter om att statspolisen övervägt att nyttja denna metod. anskaffade statspolisen ny avlyssningsutrustning från utlandet då den gamla materielen ansågs föråldrad. Den nya utrust- ningen till trots ansågs metoden komplicerad, då den krävde omfat- tande och noggranna förberedelser och tekniskt förfaren personal. Den ansågs även ställa stora psykiska och fysiska krav på befatt- 8 Förutom sammanträden med centralkommittén 7-9.9.1951, 26-27.1, 9-10.8 och 13- 15.12.1952 var det bl.a. fråga om lokala konferenser i 7-8.1.1950, i 4- , i 10-11.3.1951, 11.12.1951, 16-17.2.1952 och 24-25.1.1953, i 18-19.8.1951 och 13-14.4.1952, i 9-10.2.1952, i , i 22- 23.3.1952, i 27-29.5.1951, årsmöte med lokalavdel- ning av SKV 29.11.1951, i 22- 23.11.1952, konferenser med samarbetskommittén för statstjänstemän 28.4 och 10.12.1951, och fraktionsmöten med kommunisterna inom 2.7 och 26.10.1952. Enligt uppgifter som lämnats till kommissionen skall buggning ha förekommit endast vid mellan fem och femton tillfällen, varav nästan samtliga riktats mot utländska mål i . fram skall buggningsopera- tionerna ha varit sanktionerade av statspolisintendenten.9 fick säkerhetspolisen genom För- svarets radioanstalts (FRA:s) fjärrspaning del av vissa uppgifter bl.a. rörande Svenska Fredskommitténs internationella kontakter, t.ex. angående svenska medborgares visumansökningar inför ut- landsresor. Samarbete med andra myndigheter Statspolisen hade ett nära samarbete med flera statliga myndigheter när det gällde inhämtning av uppgifter. och var ju direkt inkopplade vid telefon- respektive postkontroll. fick statspolisen genom Postens kontrollavdelning kännedom om en nazistisk postfack och kom därige- nom över ett antal brev ställda till organisationens ledare. Genom kontakter på postkontor kunde polisen också få uppgifter om vilka som prenumererade på exempelvis Ny Dag. Åtskilliga demonstrationer bevakades i samarbete mellan stats- polisen och ordningspolisen. Genom passpolisen fick statspolisen uppgifter om deltagarna i de s.k. fredskryssningar runt som SFK arrangerade . Och statspolisens sek- tion i samverkade med passpolisen i Trelle- borg vid insamlandet av uppgifter om de personer som deltog i de s.k. , dvs. den östtyska statens återkom- mande kultur- och propagandaevenemang. I samband med vanliga brottsutredningar kunde polisen ibland komma över material av in- tresse för statspolisens verksamhet. Exempel härpå är då Malmöpo- lisen vid ett par husrannsakningar föranledda av misstankar om förmögenhetsbrott påträffade ett stort material om nazister. Det förekom också ett regelbundet informationsutbyte med ut- rikesdepartementet. Statspolisen tillställde UD uppgifter bl.a. om svenska kommunister som rest till och från eller som undergått partiutbildning i . 9 PM 20.6.1962 Några synpunkter på den särskilda polisverksamhetens tekniska hjälpmedel samt förslag till organisation av en teknisk enhet, placerad vid riksavdelningen, HSC 60/63, sa uppgifter till ambassaden i Moskva.10 Ambassaden inkom i retur med uppgifter om svenska kommunister, som den diplomatiska personalen i olika sammanhang stött ihop med, liksom om kom- munisters resor till och från Moskva.11 Ambassaden i skickade kopior av offentliga rapporter om den internationella kommunismen och rapporter om tidningsartiklar rörande interna- tionell och skandinavisk kommunism.12 Den samlade dokumenta- tionen av detta samarbete upphörde . Statspolisens kontakter med den viktigaste samarbetspartnern, försvarsstabens inrikesavdelning, och med T-kontoret beskrivs i kap. 8 och 9. stals en portfölj tillhörig en kommunistisk ombudsman. Innan polisen återställde portföljen till ägaren kopierades på initia- tiv av statspolisens sektion i merparten av handlingarna i portföljen, bl.a. brev och en adressförteckning. kom Malmösektionen på okänt sätt över ett stort antal handlingar tillhö- rande DU i och dess regionala sektion för , bl.a. adressregister, mötesprotokoll och verksamhetsberättelser. I fick statspolisen genom en hyresvär- dinna tillgång till en hos henne inneboende kommunists privata handlingar och fotograferade regelbundet sådant material som an- togs ha med kommunistisk verksamhet att göra, bl.a. medlemsför- teckningar, protokoll och korrespondens. Materialet innehöll upp- gifter om såväl SKP som DU i och i andra delar av lan- det. 7.1.3Samarbete med utländska tjänster Redan före hade det förekommit ett samarbete mellan de svenska säkerhetstjänsterna och deras motsvarigheter i vissa andra länder. 24.11.1948; t. 24.11.1952; telegram Cabinet t. Ters- meden, ; telegram Cabinet t. 3.6. 1952, HP 1462, , RA 11Barck-Holst t. , 8.12.1948; telegram t. Sohlman, 22.4.1952; tele- gram Sohlman t. , ; Sohlman t. 31.5.1952; HP 1462 UD:s ar- kiv, RA Strength of the International Communist Movement, Oct. 1953, och t. , , HP 1462, , RA I en PM , som sannolikt upprättats inom inrikesde- partementet, beskrivs säkerhetspolisens samarbete med motsvarig- heterna i och . efter det att den tyska ockupationen av och hävts upptogs ett samarbete mellan dessa länder och beträffande den särskilda polisverksamheten för uppdagande av spioneri m.m. Samarbetet var till en början försiktigt. Efter Pragkuppen fick sam- arbetet efter godkännande av den en annan ka- raktär och fasta former. Enligt regeringens beslut skulle samarbetet i princip vara oförbehållsamt. Vid ett sammanträde i , dit statspolisintendenten på inrikesministerns uppdrag inställde sig, fastslogs såsom en förutsättning för samarbetet att de utväxlade uppgifterna skulle stanna inom vederbörande land.13 Efter kom enligt PM uppgifter re- gelmässigt att utväxlas mellan länderna i fråga. En kopia tillställdes statssekreteraren i för vidare befordran till in- rikesministern. Fyra, sammanträffade företrädare för respektive polisorganisation för konferenser i de olika huvud- städerna. Samarbetet bedömdes som givande. Sedan och anslutit sig till NATO beslöt regeringen att samarbetet skulle fortsätta som tidigare, dock med den in- skränkningen att det inte skulle omfatta sådan illegal verksamhet som utgått från Atlantpaktsstaterna.14 De norska historikerna har i boken krigen gett följande beskrivning av det nordiska samarbetet och första . I 1947-48 møttes de nordiske lands overvåkingssjefer jevnlig. Ganske raskt ble man enig om fire slike årlige sammenkomster. Her diskuterte man rammene for det nordiske samarbeidet, konkrete samarbeidstiltak, fremmed etterretningsvirksomhet og hvordan man rent praktisk løste overvåkingsoppgavene og or- ganiserte tjenestene. Samtidig ble det opprettet personlige kon- takter på tjenestemannsnivå som fremmet den gjensidige in- formasjonsutvekslingen om østlig etterretning og de nasjonale 13PM om Polisen hemligstämplad inom 10.2.1950, arkiv, vol. F XXII, . Inför eller kanske snarare inför regeringens ställningstagande till frågan om omfattningen av ett fortsatt skandinaviskt samarbete inford- rades tydligtvis synpunkter från två kommissarier vid statspolisens tredje rotel, nämligen och , se PM och skrivelse , B 2B, vol. 14PM om Polisen, hemligstämplad inom 10.2.1950, arkiv, vol. De nordiske overvåkingstjenestene ytet hverandre også servi- ce, bl a skygging, når overvåkingsobjekter deltok på nordiske kommunistmøter eller av andre grunner reiste gjennom, eller hade opphold i et naboland. Når nordiske kommunistledere møttes, distribuerte gjerne vertslandet opplysninger om hvem som hade vært til stede, og hva som hade blitt diskutert. av disse bemerkelseverdig detaljerte rapportene vitner om at sli- ke hemmelige sammenkomster ble infiltrert eller avlyttet av de nordiske lands tjenester. De nordiske tjenester gav hverandre også bistand i forbindelse med sikkerhetssjekker av mistenkeli- ge statsborgere som arbeidet eller oppholdt seg i et av nabolan- dene. På de nordiske sjefsmøtene ble Skyddspolisen inkludert, tro- lig fra sist på 1940-tallet. Rapporter av overvåkingsmessig inter- esse tilfløt POT fra i stigende omfang fra 1948 og fremover. På det bilaterale plan var imidlertid det svensk-finske samarbeidet tettest. Det var i pakt med historiske tradisjoner og geografisk og kulturell nærhet. --- Säkerhetspolisen var på man- ge måter storebror i det nordiske samarbeidet. Det bevarade svenska arkivmaterialet ger en liknande bild av det nordiska samarbetet under den här behandlade perioden. Några handlingar som tyder på ett centralt samarbete med har emellertid inte påträffats. Däremot upprätthöll statspoli- sens Luleåsektion en samverkan med sina finländska kolleger även . Det centralt bedrivna samarbetet kom alltså att avse ett utbyte av uppgifter, även sådana som inhämtats genom förtroli- ga förbindelser. Det var ett omfattande informationsflöde rörande misstänkt olovlig underrättelse- och sabotageverksamhet. Det fö- rekom även säkerhetsklarering av det egna landets medborgare, ex- empelvis inför anställning i känsliga befattningar. Statspolisen kun- de t.ex. hos den finländska skyddspolisen som ett led i rent rutin- mässiga undersökningar angående pålitligheten hos anställda vid vissa svenska företag begära besked om finskfödda personer. Av intresse i detta sammanhang är emellertid främst den icke obetydli- ga del av samarbetet som avsåg ytterlighetspartierna och deras medlemmar och sympatisörer. En hel del informationer lämnades om kommunister i de tre län- derna, ofta med anledning av att de företagit resor till de andra län- derna eller till öststater eller rentav kunde tänkas företa sådana re- 15 och : a.a., del 1, s. 516 f Av särskilt intresse var ledande kommunister och sammanträf- fanden mellan dem. I sådana situationer kunde övervakningsinsat- serna samordnas. Det förekommer också rapporter om kommunis- tiska konferenser i de skandinaviska länderna och om kommunis- tisk eller kommunistdominerad verksamhet över huvud taget. In- formationsutbytet omfattade även nazister och högerextremistisk verksamhet. Enligt och var det viktigaste inslaget i det kollek- tiva nordiska samarbetet de chefsmöten som ursprungligen ägde rum kvartalsvis men sedermera inskränktes till två . Cheferna för respektive lands säkerhetstjänst hade också i övrigt kontakter med varandra. etablerades direkta kontakter mellan finländsk, norsk och svensk säkerhetspolis på , bl.a. rörande malm- transporterna, och regelbundna Nordkalottenmöten institutionali- serades troligen . På svenskt initiativ började man regelbundet hålla kommissariemöten, vid vilka avhandlades frågor av gemensamt intresse.16 Därtill kom ett livligt samarbete på regional nivå. Luleåsektionen fortsatte samarbetet med sina motsvarigheter i norra och norra och Göteborgs- och Malmösektionerna med sina danska kolleger. Samarbetet byggde på ett samfällt intresse. Det befrämjades av att man i huvudsak hade samma hotbilder, huvuduppgifter och ar- betsmetoder. Särskilt den finska skyddspolisen kunde förmedla mycket känslig information om förtroliga och interna samtal, mö- ten och liknande mellan nordiska kommunister. Det täta samarbetet mellan de nordiska ländernas säkerhetspoli- ser hade ingen motsvarighet vad gällde statspolisens kontakter med icke-nordiska motsvarigheter. Chefen för , , försökte visserligen med viss framgång intressera statspolisintendenten för ett samarbete med engelsmännen.17 begärde emellertid anvisningar från statssekreteraren i om hur han skulle förfara och fick synnerligen snäva direktiv. Han ämnade inte agera utan ett politiskt beslut.18 företog emellertid tillsammans med chefen för försvarsstabens inrikesavdelning en tjänsteresa till besökte han på nytt ,20 vilken resa 16Ibid., del 1 s. 516 ff och del 2, s. 516 f. Uppgifterna bekräftas av kommissionens egna ar- kivstudier. 17Thede 21.3, 11.7, 3 och 15.10.1951, KrA Och besökte han på nytt ,20 vilken resa tycks ha medfört att ett visst samarbete kom igång.21 Samarbetet utvecklades dock inte på det sätt som engelsmännen förutsett, eftersom stats- polisen höll på principen att inte lämna ut något om svenska med- borgare.22 i försökte tidigt etablera kontakt med statspolisens tredje rotel. Ett första förslag i den riktningen hade framställts av försvarsstabens inrikesavdelning men avvisats av inri- kesminister var också amerikanerna behjälp- lig med att söka få till stånd ett samarbete med , något som visade sig vara än mer komplicerat än då det gällde engelsmännen.24 Amerikanerna tycks inte ha fått fram någonting ur Thulin.25 Statspolisens inställning till samarbete utanför den nordiska kretsen torde fångas väl av följande replik. Det är så svårt att begä- ra någonting, för då måste man ju ge någonting i stället.26 Det sagda hindrar inte att statspolisen fick del av de promemori- or som producerades av västliga säkerhetstjänster rörande den glo- bala kommunismen och dess strävan efter världsherravälde. Kart- läggningen av hemliga kommunistiska organisationer spelade här en viktig roll. I materialet finns översättningar från engelskan utan härkomstuppgifter, som innehåller detaljerade uppgifter om kom- munismens illegala organisation, och även frågeformulär på samma tema, som ger intryck av att den svenska polisen förväntas lämna bidrag till en internationell översikt. Genom en av försvarsstabens 9.10.1958 varav framgår att varit i och då blivit mottagen synnerligen vänligt, fått se allting och träffa alla och tydligen kommit till en klarare förståelse av deras synpunkter, även om han inte gett efter på några av sina egna. 20 och 28.3.1962, varav framgår att en sammanställning över sam- manträde i , som överlämnat, var helt purgerad i fråga om svenska namn och att intendenten förklarat detta med att det som alltid var deras princip att inte lämna ut något om svenskar. Och enligt en anteckning 10.5.1962 klagade en brittisk företrädare över bristande samarbetsvilja. , , 22 och 24.3.1954, . I sistnämnda anteckning anges att bestämt sig för att säga nej till det amerikanska förslaget. hade gått den enda väg på vilken han var säker att få det nej han ville ha. Han hade gått till och bett honom tala med . En anteckning 8.11.1955 ger vid handen att amerikanerna för- sett med visst material, men att han avstängts från vidare information sedan han inte besvarat amerikanska förfrågningar. Han hade inte varit helpful and cooperating. Och av en anteckning framgår att amerikanerna ansåg det inte lönt att spilla någon tid på fortsatt samvaro med . 6.12.1962 och 13.1, 27.1 och Repliken skall ha fällts av Andermark men kommenterar: Detta är den typiska inställningen från sida. Enligt och skall dock statspolisen genom norsk förmedling ha etablerat ett formaliserat samarbete med det västtyska Bundesamt für Verfassungsschutz. ; a.a., del 1, s. 498. inrikesavdelnings utländska samarbetspartner fick statspolisen ock- så ingående informationer om nazismens utveckling i . I svenska massmedier har det förekommit påståenden om att svenska myndigheter till skulle ha lämnat uppgifter om svenska medborgare som var medlemmar i kommunistiska partier eller organisationer eller i andra mot fientliga sammanslut- ningar.27 Sådana uppgifter skulle bl.a. ha legat till grund för pröv- ning av visumansökningar till . I svenska arkiv har inte påträf- fats något material som ger stöd för påståenden av detta slag. Kommissionen har låtit företa en undersökning även av tillgäng- liga amerikanska arkiv.28 Det kan konstateras att de arkiv där sådan dokumentation främst skulle kunna tänkas påträffas, t.ex. , inte är åtkomliga. CIA har visserligen avhemligat en del handlingar, men inte sådana som rör frågor om informationsutbyte och i synnerhet inte vad gäller utländska medborgare. Däremot är det möjligt att ta del av det amerikanska (State Department) kartläggning av svensk kommunism och dess registrering av svenska kommunister hos National Archives. Av dessa handlingar framgår i huvudsak följande. påbörjade en kartläggning av svensk kommunism.