sou · GQB386d1 · 2003-01-01 00:00:00 — Vidare är det en kränkning om man behandlar livssubjektet som om det endast vore ett kärl för värdefulla erfarenheter eller som om dess värde vore beroende Analys av bedömningsgrunderna för den etiska prövningen av livssubjektets användbarhet för andra. Regan intar en hållning i frågan som på ett sätt kan sägas utgöra en rak motsats till utilitarismens mål att maximera nyttan för alla inblandade. Enligt Regan är det nämligen en kränkning av ett enskilt livssubjekt varje gång en strävan efter att maximera nyttan för en mängd inblandade subjekt sker till priset av att det enskilda livvsubjektet tillfogas skada eller ont. (T. Regan, The Case for Animal Rights, Routledge, 1988, s. 151–154, 235–236, 239–240, 243 och 248–249.) 6.5.2Etiska teorier bakom de svenska bestämmelserna om djurförsök De svenska bestämmelserna om djurförsök grundar sig dels på före- ställningar om människans särställning i förhållande till djur och dels på tanken att djur har ett värde i sig. Det är uppenbart att djur enligt svensk rätt inte tillerkänns ett sådant egenvärde och en sådan rätt till respekt för egenvärdet som t.ex. Tom Regan tillerkänner djur. Att förespråka att någon har ett egenvärde innebär inte automatiskt att dennes egenvärde anses vara av samma dignitet som andra individers egenvärde. Det är fullt möjligt att kombinera uppfattningen att både djur och människor har ett värde i sig men att djurs värde inte är så betydande som människans värde och att människan därför kan ta sig rätten att använda djur för ändamål som gagnar människan. (Se t.ex. H. Röcklinsberg, Lidandeförmånga eller egenvärde – vad är moraliskt relevant inom djuretik? i CFN:s skriftserie nr 42, 2001, s. 28 och SOU 1992:82, s. 116–117.) Det är dock klart att rätten att använda djur för ändamål som gagnar människan inte är oinskränkt. Genom bestämmelser i fram- förallt djurskyddslagen och dess följdförfattningar men också genom straffrättsliga bestämmelser i är rätten att använda djur inskränkt och i viss mån underkastad restriktioner som är ägnade att ge djuren skydd för sitt egenvärde. Vad det gäller rätten att använda djur i djurförsök är den inskränkt till att gälla endast i situationer när betydelsen av djurförsöket överväger lidan- det för djuren. Vad det är fråga om är alltså en cost-benefit avvägning. Sådana avvägningar är kännetecknande för utilitaristiska principer. Nyttan för vissa individer vägs mot nackdelarna för andra individer och det handlingsalternativ som medför störst nytta skall väljas. Analys av bedömningsgrunderna för den etiska prövningen t.ex. B. , Etik – moral – djuretik i CFN:s skriftserie nr 20, 1993, s. 7 .) 6.5.3Varför behålla en utilitaristisk etisk grundprincip? Alla etiska teorier har vissa inbyggda svagheter. Den perfekta etiska teorin existerar tyvärr inte. I stället för att låta sig handlings- förlamas av bristerna i teorierna får man välja den teori och det handlingssätt som passar bäst för ändamålet. Vid min genomgång av möjliga alternativ har jag kommit till slutsatsen att en utilitaristisk etisk grundprincip – som den vi har – lämpar sig bäst som grund för den djurförsöksetiska pröv- ningen. Utilitaristiska teorier innehåller nämligen verktyg för att lösa intressekonflikter. Utilitaristiska teorier kritiseras ofta för att låta ändamålen helga medlen eftersom utilitarismen saknar okränkbara rättigheter och mekanismer för att brännmärka vissa handlingar som onda i sig. Genom att ta hänsyn till känslor oavsett hur de uppstår kan intresse- tillfredsställelser som intuitivt eller normalt sett betraktas som oberättigade eller till och med förkastliga vara berättigade om intressetillfredsställelsen är tillräckligt intensiv. (B. , Etik – moral – djuretik i CFN:s skriftserie nr 20, 1993, s. 7 och I. , Människors rätt och djurs lidande i CFN:s skriftserie nr 42, 2001, s. 55–56.) Utilitarismen kritiseras också för att missa betydelsen av en rätt- vis fördelning. En maximering av intressen kan ske på så sätt att en majoritet får det överdådigt bra till priset av att några får det mycket dåligt. (I. , Om djurs moraliska ställning: en jäm- likhetsprincip i CFN:s skriftserie nr 42, 2001, s. Ett problem med utilitaristisk teori som är av stor praktisk betydelse är att det är svårt att på ett realistiskt sätt bedöma konse- kvenserna av olika handlingsalternativ. Det kan ibland vara omöjligt att veta vad en handling kommer att leda till. Förutom svårigheten att försöka förutsäga konsekvenserna av olika handlingsalternativ tillkommer svårigheten att försöka jämföra eller väga de olika handlingarnas konsekvenser mot varandra. Hur skall man kunna mäta eller kvantifiera intressen? Hur skall man t.ex. kunna jämföra ett barns subjektiva lycka över att få en cykel med en vuxens subjektiva lycka över att gifta sig och skaffa barn? (, Etik – en introduktion, upplaga 2:1, Analys av bedömningsgrunderna för den etiska prövningen , 1992, s. 43 och I. , Människors rätt och djurs lidande i CFN:s skriftserie nr 42, 2001, s. Styrkan med utilitaristiska teorier är dock att de till skillnad från pliktetiska teorier ger ett redskap för att hantera intressekollision- er. Pliktetik säger inte något om vad som skall ske om olika rättig- heter kommer i konflikt med varandra. Pliktetiken är vidare ofta ensidig och stelbent. Förespråkare av pliktetiska teorier har också svårigheter med att övertygande motivera sina absoluta plikter och normer. (, Etik – en introduktion, upp- laga 2:1, , 1992, s. 41 och 43 och K. J. Öbrink och M. , Försöksdjurskunskap, : , 1996, s. Både utilitarismen och rättighetsbaserade teorier har alltså vissa svagheter. Försök att hitta lösningar som överbygger svagheterna i teorierna har därför gjorts, bl.a. av den engelske filosofen som har försökt att kombinera konsekvensetiska och plikt- etiska teorier. Hares teori går ut på att det finns två typer eller nivåer av etiskt tänkande. Den ena nivån är det intuitiva etiska tänkandet. Detta tänkande är pliktetiskt till sin karaktär och det baseras på de etiska regler man håller sig till när man i praktiken, ofta under stress och tidspress, skall fatta etiska beslut. Det är enligt Hare i många fall etiskt riktigt och klokt att följa denna mer intuitiva känsla för vad som är rätt och fel. Den andra nivån är kritiskt etiskt tänkande. Denna typ av etiskt tänkande bör användas när man står inför en intressekonflikt eller när man väljer mellan att göra ett större eller mindre ont. I dessa sammanhang behövs en analys av situationen och av de följder som kan bli konsekvenserna av respektive val. För denna typ av situa- tion anser Hare att konsekvensetiska teorier lämpar sig bäst som redskap för att komma fram till vad som är moraliskt riktigt. (, Etik – en introduktion, upplaga 2:1, , 1992, s. 44 och G. , Kunskapens pris, 2 uppl., , 1996, s. 38–39.) har på ett enkelt och rättframt sätt beskrivit en frågeställning och en tankegång som jag upprepade gånger brottats med under mitt utredningsarbete. Hur skall man lösa tvister i moral- frågor? Är det någon mening att ens försöka göra det, eller skall man nöja sig med att moral är en fråga om tycke och smak svar på frågeställningen är att varken samvete, känsla eller intuition går att använda som instrument för att lösa moralfrågor eftersom de är så bundna till enskilda personer. Analys av bedömningsgrunderna för den etiska prövningen enda lösning hon ser är det förnuftiga resonemanget. I all sin ofullkomlighet tycks förnuftet vara det mest universella och därför mest användbara instrumentet för lösning av tvister. Det mänskliga förnuftet är visserligen bräckligt, men det är ändå mindre dåligt än de alternativ som kan erbjudas. (B. , Etik – moral – djur- etik i CFN:s skriftserie nr 20, 1993, s. 9–10.) Jag skulle vilja föra ett liknande resonemang om valet av etisk teori till grund för prövningen av djurförsök. De teorier som finns är trots sina problem och ofullständigheter under alla förhållanden bättre än ingenting. Men vilken teori är lämpligast som grund för den etiska pröv- ningen av djurförsök? Jag finner många fördelar med Hares modell med två nivåer av etiskt tänkande. Om man skulle tillämpa hans modell på den djur- försöksetiska prövningen står det ganska tydligt att de djurförsöks- etiska nämndernas prövning av djurförsök bör bygga på kritiskt etiskt tänkande snarare än intuitivt etiskt tänkande. Den lämpligas- te etiska teorin att grunda besluten på är då en konsekvensetisk teori. En teori som kräver kritiskt tänkande och analys av konse- kvenserna av olika handlingsalternativ minskar åtminstone utrym- met för moraliskt felaktiga eller tveksamma beslut. Utilitaristisk teori – som vår nu gällande etiska grundprincip bygger på – är en konsekvensetisk teori. Enligt min åsikt är det viktigt att inte fästa alltför stor betydelse vid vilka ord man väljer att klä den konsekvensetiska principen med. I använder vi försökets betydelse och lidande för djuret, i t.ex. använder man de förväntade negativa effekterna för djuren och den förmodade nyttan av djurförsö- ket. Jag tror inte att den ena principen är bättre eller fungerar bättre i praktiken än den andra. Vad som är viktigt i sammanhanget är att det sker en vägning mellan de intressen som talar för att djurförsöket skall göras och de intressen som talar emot att det skall göras. Det är som har påpekat mer frukt- bart att intressera sig för begreppens centrum än deras periferi – man måste räkna med att nästan alla begrepp utanför logik och matematik har oskarpa gränser. (G. , Kunskapens pris, 2 uppl., , 1996, s. Att diskutera vad dessa intressen består av är dock en viktig uppgift som bör vara ständigt återkommande för både de djur- försöksetiska nämnderna och och regeringen. Analys av bedömningsgrunderna för den etiska prövningen En etisk grundprincip behöver inte – och bör enligt min mening inte – vara det enda som styr den djurförsöksetiska prövningen. Man kan kombinera den grundläggande konsekvensetiska princi- pen med bestämmelser som är mer pliktetiska till sin karaktär. Så sker t.ex. i regelverket om försök med mänskliga försöksobjekt. Man kan också begränsa vilka djurförsök som skall vara tillåtna t.ex genom att. sätta en nedre gräns för när djurförsök skall få göras. Den nu gällande etiska grundprincipen innehåller en viss nedre gräns för när djurförsök skall få göras genom kravet på att djur- försöket skall vara angeläget från allmän synpunkt. De övriga bedömningsgrunderna innehåller också vissa grundläggande förut- sättningar för när djurförsök skall få göras; att endast destinations- uppfödda djur får användas om inte medgett undantag, att det inte finns några alternativa metoder till djur- försöket och att djuren inte utsätts för större lidande än vad som är absolut nödvändigt. Mot bakgrund av att det vid behov är möjligt att komplettera den grundläggande etiska principen med gränser och villkor finner jag inte någon anledning att gå ifrån vår nu gällande etiska grund- princip till förmån för någon annan konsekvensetisk princip. Min bedömning är dock att de nu gällande bestämmelserna om djurför- sök bör kompletteras med några ytterligare riktlinjer för att ett gott djurskydd skall uppnås. Jag redogör för mitt förslag till sådana riktlinjer i kap. 13. 7Sammansättningen i de djurförsöksetiska nämnderna Den jämna fördelningen mellan forskare/försöksdjurspersonal och lekmän i de djurförsöksetiska nämnderna är väl avvägd och bör behållas. Däremot bör möjligheten att omförordna leda- möter i de djurförsöksetiska nämnderna att begränsas. Det bör förflyta en mandatperiod – dvs. – innan en ledamot som inte är ordförande eller vice ordförande kan omförordnas som ordinarie ledamot. För att höja kompetensen i de djurförsöksetiska nämnderna och öka förtroendet för den djurförsöksetiska prövningen bör de djurförsöksetiska nämnderna utökas med en sakkunnig veteri- när i varje nämnd. Se kap. 8. Vidare bör det vid förordnandet av nya ledamöter i nämnderna vara ett krav: N att de forskare som är representerade i en nämnd bör arbeta inom olika fack eller verksamhetsområden, och N att personer som har eller har haft en tydlig anknytning till forskning eller användande av djur i försök inte skall förordnas som lekmän. För att tillförsäkra etisk kompetens i de djurförsöksetiska nämnderna föreslår jag att den centrala myndigheten för försöksdjursfrågor skall organisera en återkommande utbildning i etik för de djurförsöksetiska nämnderna. Myndig- heten bör också anordna s.k. etikdagar där myndigheten och de djurförsöksetiska nämnderna gemensamt kan diskutera etiska frågor. I samma syfte föreslår jag vidare att den s.k. rådgivnings- panelen utökas med en person som har etisk kompetens. Sammansättningen i de djurförsöksetiska nämnderna För att de djurförsöksetiska nämnderna i ökad utsträckning skall använda rådgivningspanelen föreslår jag att den centrala försöksdjursmyndigheten skall gå ut med förnyad information om att panelen finns och nya riktlinjer om när och hur panelen får användas. Jag har två grundläggande synpunkter gällande sammansättningen i de djurförsöksetiska nämnderna. Den ena är att jag vill behålla den jämna fördelningen mellan antalet forskare/försöksdjurspersonal och lekmän i nämnderna som gäller. Den andra är att jag anser att det finns ett behov av att tillföra eller tillförsäkra att alla djur- försöksetiska nämnder har tillgång till veterinär kompetens. Veteri- när kompetens i de djurförsöksetiska nämnderna behandlar jag i kap. 8. 7.1Behåll den jämna fördelningen mellan forskare/försöksdjurspersonal och lekmän i nämnderna består de djurförsöksetiska nämnderna av 14 ledamöter. Av dessa är en ordförande och en vice ordförande. Av övriga ledamöter är sex ledamöter forskare eller försöksdjurspersonal och sex är lek- män. Två av lekmannaledamöterna representerar djurskyddsorganisa- tioner i . Med försöksdjurspersonal menas försöksdjurs- tekniker (en yrkesgrupp som tidigare kallades djurskötare), laboratorie- assistenter och laboratorieingenjörer. Den nu gällande jämna fördelningen mellan forskare/försöks- djurspersonal och lekmän i nämnderna är enligt min mening väl avvägd och den bör därför behållas. Forskarna har en stor kunskap om forskning och vetenskapliga problem. Den kunskapen är nödvändig för att kunna bedöma djur- försöken ur vetenskaplig synvinkel. Försöksdjurspersonalen har också en kunskap och erfarenhet av försöksdjur som är viktigt för nämnden. Inte sällan är det denna yrkesgrupp som i ett forskarteam har kunskapen om djuren. Att använda djur i forskningssyfte medför ofta lidande för djuren, därför är det i ett krav att djurförsök endast får göras om de är angelägna från allmän synpunkt och endast om för- sökets betydelse är så stor att betydelsen kan uppväga det lidande Sammansättningen i de djurförsöksetiska nämnderna som försöksdjuren utsätts för. Forskare och försöksdjurspersonal har inte större kompetens att göra sådana etiska vägningar än gemene man. Forskare och försöksdjurspersonal är dessutom ofta själva inblandade i djurförsök vilket kan medföra att deras syn på djurförsök skiljer sig från allmänhetens syn på djurförsök. Genom att också lekmän förordnas som ledamöter i de djurförsöksetiska nämnderna har allmänheten tillförsäkrats en viss insyn i och viss kontroll över vilka djurförsök som får göras och hur dessa skall vara utformade för att de skall anses vara etiskt godtagbara. Det är därför enligt min mening viktigt att lekmännen är lika många till sitt antal som forskarna/försöksdjurspersonalen. 7.2Begränsa möjligheten att omförordna ledamöter Jag anser att möjligheten att omförordna ledamöter bör begränsas. Ett ökat byte av personer i nämnderna medför ett ökat utbyte av kunskaper, idéer och åsikter. Ett begränsande av ledamöternas möjlighet att omförordnas bör också få en positiv verkan på arbets- klimatet i de djurförsöksetiska nämnderna och detta är av stor vikt för det arbete som utförs i nämnderna. förordnas ledamöterna i de djurförsöksetiska nämnderna för en mandatperiod i enlighet 44 § djurskyddsförord- ningen. finns inget hinder mot att omförordnas som ledamot och i praktiken omförordnas i princip alla ledamöter som vill fortsätta sitt uppdrag. Att alla ledamöter som så önskar får sitta kvar i nämnderna i princip hur länge som helst medför att de djurförsöksetiska nämn- dernas sammansättning är relativt . Flera av ledamöterna har suttit med i nämnderna och några ledamöter har till och med suttit med i någon av nämnderna sedan organisationen med etiska nämnder infördes . En fördel med detta är att ledamöterna har en mycket stor kunskap och erfarenhet på området. Det förhållandet att uppdraget som ledamot i nämnden inte kan sägas vara välbetalt tyder också på att dessa ledamöter har ett stort engagemang i frågorna. Uppfattningen att ledamöterna är mycket engagerade i sitt arbete har också förstärkts vid de kontakter jag har haft med dem under utredningens gång. Det finns dock en baksida med att ha en så oföränderlig sam- mansättning i nämnderna. När ledamöterna känner varandras argument och inställning väl ökar risken för att nämnden fastnar i Sammansättningen i de djurförsöksetiska nämnderna stela eller slentrianmässiga diskussioner. Ledamöterna kanske helt enkelt slutar att diskutera vissa frågor eftersom de redan anser sig veta de andras inställning och vilket ställningstagande som diskus- sionen kommer att mynna ut i. Det arbetsklimat som enligt upp- gifter från ledamöter i de djurförsöksetiska nämnderna råder i nämnderna ger enligt min mening belägg för att det finns en sådan låsning i nämnderna. Att få till stånd mer etiska diskussioner i de djurförsöksetiska nämnderna anser jag är viktigt för att förbättra den djurförsöks- etiska prövningen och för att öka allmänhetens förtroende för prövningen. En åtgärd som enligt min mening bör bidra till att stimulera mer etiska diskussioner i de djurförsöksetiska nämnderna är att få till stånd en större omsättning av ledamöterna i nämnderna så att det är lika förutsägbart vad de kommer att tycka i vissa frågor. Enligt min bedömning kan en sådan omsättning lämpligen åstad- kommas genom att begränsa möjligheten att omförordna leda- möterna. En ordinarie ledamot som inte är ordförande eller vice- ordförande bör få omförordnas som ordinarie ledamot först sedan en mandatperiod har förflutit från att hans eller hennes förordnan- de som ordinarie har gått ut. Enligt min mening bör ordföranden och vice ordföranden i nämnden kunna omförordnas. Dessa har ju en annan roll i nämnd- ens arbete än övriga ledamöter. Något hinder bör heller inte möta mot att förordna en suppleant till ordinarie ledamot. Om en ledamot kan omförordnas som ordinarie ledamot i nämnden först när en mandatperiod har förflutit sedan hans eller hennes förordnande har gått ut kan man ta tillvara den kompetens och erfarenhet och det engagemang som en sådan ledamot har. kan de strukturer som bidrar till låsta positioner rivas ner och nämnderna ges en möjlighet att förändras och utvecklas genom den omväxling som regelbundna byten av ledamöter för med sig i form av nya kunskaper, erfarenheter och synpunkter. Förslaget om en begräsning i möjligheterna att omförordna leda- möter bör enligt min mening också kunna leda till positiva sido- effekter. Fler forskare involveras i att arbeta med etiska fråge- ställningar och på så vis sprids en kunskap om dessa frågor inom de myndigheter, universitet, institutioner och företag som har verk- samhet med djurförsök. Genom att med jämna mellanrum byta ut lekmännen förhindrar man också att lekmännen blir proffs på djurförsök. Avsikten med att förordna lekmän i nämnderna är ju Sammansättningen i de djurförsöksetiska nämnderna att få in allmänhetens eller gemene mans syn på djurförsök i den djurförsöksetiska prövningen. sker omförordnandet av ledamöter och supp- leanter i de djurförsöksetiska nämnderna (såvida inte ett omförordnande måste ske på grund av att en ledamot har avsagt sig sitt uppdrag .) För att de djurförsöksetiska nämnderna inte skall ställas inför situationen att samtliga ledamöter i nämnden byts ut på samma gång är det nödvändigt att den centrala försöks- djursmyndigheten lägger om sina rutiner så att endast ett visst antal ledamöter, t.ex. tre eller fyra, byts ut . kommer det därför att vara nödvändigt att förordna vissa av de nya ledamöterna för en kortare eller längre mandatperiod än . Då CFN enligt 44 § djurskyddsförordningen har en möjlighet att förordna ledamöterna för än bör CFN utnyttja denna möjlighet . gäller inte några krav på vilken bakgrund eller vilka kvalifikationer personer som förordnas som ledamöter i de djur- försöksetiska nämnderna skall ha annat än att ordföranden och vice ordföranden skall vara opartiska och företrädesvis ha erfarenhet av dömande verksamhet och att hälften av ledamöterna i nämnden dvs. sex stycken skall vara forskare eller försöksdjurspersonal och hälften lekmän. Av lekmännen skall till ett antal som understiger hälften vara representanter för djurskyddsorganisationer. För att höja kompetensen i nämnderna och förtroendet för den djurförsöksetiska prövningen bör det enligt min mening vara ett krav vid förordnandet: N att de forskare som är representerade i nämnderna arbetar inom olika fack eller verksamhetsområden, och N att personer som har eller har haft en tydlig anknytning till forskning eller användning av djur i försök inte skall förordnas som lekmän. Mot bakgrund av att många djurförsök kräver ett stort kunnande inom en mängd olika områden är det viktigt att nämnderna har en så bred och väl avvägd sammansättning som möjligt. Enligt min mening är det önskvärt att öka ansträngningarna för att åstadkomma en väl avvägd sammansättning av nämnderna. Sammansättningen i de djurförsöksetiska nämnderna förkommer det t.ex. att det i en och samma nämnd sitter forskare som arbetar inom samma fack eller verksamhetsområde, t.ex. cellbiologi eller farmakologi och att pensionerade forskare förordnas som lekmän i nämnderna. Detta är enligt min mening inte bra. Kompetensen bör spridas så att så många olika kunskaps- områden som möjligt täcks in av en och samma nämnd. Vid förord- nandet av nya ledamöter bör därför arbete läggas ned på att se till att den nya ledamotens kompetens kompletterar den kompetens som övriga ledamöter i nämnden har. Förordnande av nya ledamöter i nämnderna sker genom att CFN kontaktar myndigheter, universitet, högskolor, institutioner och företag som bedriver djurförsöksverksamhet samt kommuner- na, med en förfrågan om förslag till lämpliga ledamöter. CFN beslutar sedan vilka av de föreslagna personerna som skall förord- nas. har CFN som policy att vid förordnandet av nya ledamöter i nämnderna sträva efter att det i varje nämnd skall finnas en ledamot som har särskild kompetens i alternativa metoder och en ledamot som har etologisk kompetens. (Skrivelse ang. kompetenskrav och utbildning m.m. från CFN till Djurförsöksetiska utredningen). Det finns dock inte några kriterier för vad det innebär att ha särskild kompetens i alternativa metoder och i praktiken är det den som nominerar som själv avgör om den föreslagna kandidaten skall anses vara särskilt bevandrad i dessa frågor. 7.4Bör inte någon i nämnden vara etiker? Enligt min bedömning kan, för de djurförsöksetiska nämndernas del, den största nyttan av en etikers kompetens nås genom att de djurförsöksetiska nämnderna med jämna mellanrum får utbildning i etik och möjlighet att diskutera olika frågeställningar med en etiker. Genom utökad utbildning av ledamöterna i etik kan ett etiskt inriktat tankesätt förankras hos alla ledamöter i nämnderna. Olika etiker kan – och bör – anlitas för uppdraget att utbilda de djurförsöksetiska nämnderna och på så sätt kan ledamöterna i nämnderna få ett brett perspektiv på frågorna. Någon tid för utbildning och diskussioner om etik finns inte under de djurförsöksetiska nämndernas sammanträden och den utbildning jag föreslår bör därför genomföras på tid som är särskilt avsatt för ändamålet. Utbildningen bör liksom övrig utbildning för