sou · GQB3118d3 · 2003-01-01 00:00:00 — Den svenska statistiken är betydligt mer omfat- tande och detaljrik än förordningen kräver med motiveringen att den bättre skall motsvara nationalräkenskapernas krav. För branscherna jordbruk, skogsbruk och fiske används andra källor än FS. För mineralutvinnings- och tillverkningsindustrin an- vänds Industristatistiken (IS) (), statistiken över Indust- rins Varuproduktion (IVP) och Företagsstatistiken (FS). För SNI 40–41 (El-, gas-, värme-, vatten- och reningsverk), används FS men energistatistiken spelar också en viktig roll. SNI 45 (Byggnads- industri) beräknas från användningssidan som summan av investe- ringar i och reparationer av byggnader och anläggningar. För SNI 50–96, som omfattar tjänstebranscherna, är FS huvudkällan, men för SNI 61 Sjöfart och SNI 62 Luftfart används detaljerad special- statistik och för SNI 65–67 Finansiell verksamhet, är huvudkällan finansmarknadsstatistik. En mer detaljerad beskrivning av vad som redovisas i de olika branscherna och källorna för årsberäkningarna ges i appendix 1. Insatsförbrukning består av alla de varor och tjänster som för- brukas eller används i produktionen. Det är bara varor och tjänster med en livslängd som är högst som bokförs som insats- förbrukning. Exempel på insatsförbrukning är råvaror och halv- fabrikat som används i produktionen, papper och förbruknings- varor, el och bränsle, reparationer, transporter, hyror, konsulttjänster, städtjänster, vakttjänster m.m. Insatsförbrukningen värderas till mottagarpris, alltså det pris som användaren betalar, inklusive produktskatter som energiskatt- er och liknande, men exklusive avdragsgill moms. Periodiseringen skall vara sådan att det är den faktiska förbrukningen som skall mätas, inte inköp eller fakturering. De statistikundersökningar som ligger till grund för national- räkenskaperna använder inte de definitioner som skall tillämpas i nationalräkenskaperna. I själva verket har SCB en ganska tydlig policy att i statistiska undersökningar använda sig av begrepp som respondenterna känner sig hemmastadda med. I ekonomisk statis- tik vänder sig undersökningarna till företag, myndigheter och organisationer och man använder bokföringsmässiga begrepp. SCB använder också en stor mängd administrativa material i statistik- framställningen. De administrativa materialen är ofta sådana som primärt tas in av skattemyndigheterna. I statistikproduktionen får man sedan använda de uppgifter som finns och anpassa uppgifterna till de definitioner som skall användas i t.ex. nationalräkenskaperna. När det gäller insatsförbrukning skiljer sig affärsbokföringens definitioner från nationalbokföringens på flera punkter och måste alltså korrigeras där. De viktigaste definitionsolikheterna avser följande: Övriga investeringar med livslängd 1–2 år Försäkringspremier är i NR en transferering och inte en insats- förbrukning. Definitionen av förbrukning måste vara konsistent med definitionen av produktionen. Produktionen av försäkrings- tjänster skall i princip bestå av den tjänst som försäkringsbolagen producerar och det är den produktionen som skall ingå i insats- förbrukningen i olika branscher, liksom i privat konsumtion. Man räknar med att företagen i stor utsträckning redovisar om- kostnad för inköpt programvara. I nationalräkenskaperna skall köpt programvara föras som investering. tas från statistikunderlagen reduceras därför med programvara som i stället förs till investering. En beskrivning av beräkningsmodellen finns under avsnittet om investeringar. Enligt svensk lagstiftning skall endast produkter med en för- väntad livslängd föras som investering. I national- räkenskaperna skall gränsen för investering gå vid förväntad livslängd. Gränsdragningen mellan insatsförbrukning och investering är alltså olika och detta måste korrigeras. Det innebär att insatsförbrukningen i NR sänks i förhållande till vad som redo- visas i företagsbokföringen. I nationalräkenskaperna skall investeringsobjekt som förvärvas genom finansiell leasing bokföras som investering hos det företag som leasar (gör avbetalningar) och inte hos leasinggivaren. Med andra ord betraktas enligt nationalräkenskaperna den som genom finansiell leasing brukar en vara som ny ägare av varan, eftersom syftet är att överta varan efter leasingstidens slut. De leasingavgifter som leasingtagaren betalar skall bokföras som ränta och amortering. I primärstatistiken registreras leasingtagarens avgifter som kostnad för leasingavgifter och det är leasinggivaren som bokför investeringen. Detta måste alltså korrigeras i NR. Vad gäller export och import skall varorna avspegla deras mark- nadsvärde och inte leasingavgifterna. Vid operationell leasing och andra uthyrningsformer än finansiell leasing skall däremot hyran bokföras som export eller import av tjänst, eftersom inget ägarbyte av varorna sker eller avses komma att ske. Övriga produktionsskatter, till exempel fastighetsskatt och fordons- skatt ingår hos företagen bland bokförda kostnader, men skall i NR inte ingå i insatsförbrukningen. Inköp av handelsvaror skall inte ingå som en insatsförbrukning i nationalräkenskaperna. Det finns många andra svårigheter med att använda uppgifter från företagsbokföring i NR. Det kan vara svårigheter att urskilja vissa finansiella kostnader, reavinster/förluster eller mer eller mind- re extraordinära kostnader. Även om de kan urskiljas kan det vara svårt att få klarhet i vad för slags kostnader det är och hur de skall behandlas i NR. För olika branscher beräknas förädlingsvärdet (produktion minus insatsförbrukning) till baspris i både löpande och fasta priser. Bransch- ens förädlingsvärde är dess bidrag till BNP. En summering av de branschvisa förädlingsvärdena ger ett för högt värde på näringslivets andel. Först måste man göra en korrigering för FISIM och dess- utom en del andra korrigeringar. FISIM är en engelsk akronym för uttrycket Indirectly Measured. Den svenska benämningen är indirekt mätta finansiella tjänster, som tidigare hade benämningen ofördelade banktjänster. I nationalräkenskaperna beräknas en del av produktionen inom banker och andra finansinstitut som lika med deras räntenetto (skill- naden mellan inlånings- och utlåningsräntor). Att få räntor eller be- tala räntor är i allmänhet inte någon produktion i NR; det är en transferering. För de finansiella företagen (exklusive försäkrings- bolag) är en mycket stor inkomstkälla skillnaden mellan deras ränte- inkomster och deras ränteutgifter. Deras verksamhet är uppbyggd just på dessa inkomster och därför registreras räntenettot för de företagen som produktion. De finansiella företagen producerar en tjänst som är lika stor som räntenettot. I de nuvarande (och tidigare) nationalräkenskaperna allokeras inte den produktionen till olika företag, myndigheter, hushåll och utländska användare. Uppgifter över vilka som tillgodogör sig bank- tjänsterna, förbrukar dem, går inte att särskilja. Hela användningen förs som en avdragspost när näringslivets totala förädlingsvärde beräknas, allt enligt gällande internationella principer. (Internatio- nella diskussioner och försöksvisa beräkningar pågår och det är möjligt att principerna kommer att ändras ). När man så har summerat de branschvisa förädlingsvärdena och subtraherat FISIM har man kommit ett steg närmare näringslivets bidrag till BNP. Efter avstämningen av BNP från produktionssidan och BNP från användningssidan kvarstår en liten restpost. BNP från användnings- sidan är huvudmetod i de svenska nationalräkenskaperna varför restposten ligger på produktionssidan. är negligerbar i storlek (<0,av BNP) och är närmast ett avrundnings- För att beräkna BNP från produktionssidan måste rest- posten adderas till de branschvisa förädlingsvärdena. Förädlingsvärdet är värderat till baspris. För att komma till BNP till marknadspris måste också produktskatter och produktsubven- tioner läggas till/dras ifrån. Produktskatter är skatter som betalas per enhet (liter, ton, kubik- meter etc.) av en vara eller tjänst som produceras eller säljs. Skatten kan vara ett bestämt belopp per enhet av varan/tjänsten eller den kan beräknas som en procentandel av varans/tjänstens pris per en- het eller värde. Produktskatter består av: Skatter och tullar på import (exklusive moms) Produktskatter exklusive moms och importskatter Mervärdesskatter (moms) Skatter och tullar på import utgörs av obligatoriska betalningar, som uttaxeras av offentliga sektorn eller av Europeiska unionens institu- tioner, på importerade produkter. Produktskatter exklusive moms och importskatter består av skatter som skall betalas i samband med produktion, export, försäljning, över- låtelse, leasing eller leverans av varor och tjänster, eller i samband med att de används för egen konsumtion eller egen kapitalbildning. Produktskatter registreras i NR när de skattepliktiga aktiviteter- na, transaktionerna eller andra händelser äger rum – när de är upp- lupna. I princip skall endast belopp som är styrkta av taxering, deklaration eller liknande bokföras. Beräkningarna av produktskatter grundar sig i huvudsak på Eko- nomistyrningsverkets (ESV) redovisning av de statliga myndigheter- nas inkomster på inkomsttitlar som redovisas . Som produktskatt betraktas också inkomsterna från kärnavfallsfonden. ESV:s redovisning är kassamässig och inbetalningarna till inkomst- titlarna sker oftast i efterhand. Därför görs omperiodiseringar för att erhålla det upplupna värde som skall registreras i NR. I prakti- ken flyttas inkomsterna tillbaka i tiden, t.ex. kan inkomsterna för februari t.o.m. januari registreras i stället för kalenderårets inkoms- ter (se vidare tabell 3.1 nedan). Tabell 3.1 Produktskatter i NR med värden , Särskild skatt på elkraft från kärnkraftverk Skatt på annonser och reklam Övriga skatter m.m. på import Särskilda jordbrukstullar och sockeravgifter Miljöavgifter på bekämpningsmedel och handelsgödsel Momsen redovisas netto i nationalräkenskaperna. Det betyder att produktion och import av varor och tjänster värderas exklusive fakturerad utgående moms. Det betyder också att inköp av varor och tjänster registreras inklusive icke avdragsgill moms. Momsen i NR belastar köparen, inte säljaren, och bara de köpare som inte kan göra avdrag för moms. Huvuddelen av momsen registreras därför i systemet som betald på slutanvändning, framför allt på hushållens konsumtion. En del av momsen betalas av företag, dels på investe- ringar, dels på insatsförbrukning av dem som inte har momsbelagd produktion. I den samlade ekonomin är momsen lika med skillna- den mellan all fakturerad moms och all avdragsgill ingående moms. För offentliga sektorn betraktas momsen som avdragsgill enligt svensk skattelagstiftning. Enligt ett särskilt EU-kommissionsbeslut är detta ett avsteg från ENS och behandlingen i nationalräken- skaperna ändrades . Nivån på BNP höjdes då med i storleksordningen 40–. I beräkningarna från produktions- och användningssidan av BNP används en teoretisk moms. Momsen kalkyleras med användande av aktuell momssats för olika produkter och användare. Implicit görs antagandet att all moms som tas ut också betalas in till staten. I verkligheten sker inte detta; det förekommer en del fusk, företag kan gå i konkurs etc. Den moms som inte betalas in stannar i näringslivet. Skillnaden mellan den kalkylerade momsen och den faktiskt uppburna läggs till som en korrigeringspost till det totala driftsöverskottet i näringslivet. Något underlag för att fördela den på bransch finns inte. Subventioner är löpande bidrag från offentliga myndigheter eller Europeiska unionen till producenter. För att betraktas som produktsubvention skall den utgå som ett fast eller rörligt bidrag per kvantitet eller värdeenhet på tillverkning, försäljning eller insatsförbrukning av en viss produkt. Andra typer av subventioner behandlas som övriga produktionssubventioner. Produktsubventioner förekommer inom jordbruksområdet och transportområdet. Uppgifterna om jordbrukssubventioner kommer från . Produktsubventionerna avser huvudsakligen prisstöd till vissa produkter och exportbidrag. Produktsubven- tionerna inom transportområdet avser järnvägstransporter, lokal busstrafik och viss båt- och flygtrafik. 3.5Produktion inom offentliga myndigheter och ideella organisationer Produktionen inom näringslivet mäts till det pris som producenten av varan eller tjänsten får för sin produkt när den säljs. De tjänster som produceras av offentliga myndigheter eller av ideella organisa- tioner tillhandahålls i stor utsträckning gratis eller till kraftigt reducerade priser till brukarna. Produktionen är inte prissatt och värdet måste därför mätas på annat sätt. Det sätt som används är att mäta produktionen från kostnadssidan. Produktionsvärdet beräknas alltså som +löner och kollektiva avgifter – övriga produktionssubventioner + kapitalförslitning = förädlingsvärde till baspris + insatsförbrukning till mottagarpris = PRODUKTION, till baspris Liksom för näringslivet är det förädlingsvärdet som är bidraget till BNP. Insatsförbrukningen är värderad till mottagarpris, numera inklusive moms. Benämningen offentliga myndigheter används i brist på bättre be- nämning för de verksamheter som huvudsakligen är skattefinan- sierade. Under den benämningen redovisas inte bara egentliga myn- digheter utan också en del andra enheter som tillhör offentliga sek- torn (för en beskrivning av institutionella sektorer se också kapitel 8 om sektorräkenskaperna). Offentliga sektorns produktion redovisas delvis inom näringslivet Den produktion som sker i offentliga sektorn redovisas i produkt- räkenskaperna dels som produktion i de offentliga myndigheterna, dels inom näringslivet. I offentliga sektorn ingår alla institutionella enheter som är övri- ga icke marknadsproducenter, eller producenter för egen slutlig an- vändning, och som huvudsakligen finansieras och/eller kontrolleras av offentliga sektorn. Det finns inom offentliga sektorn enheter som är aktiebolag men ändå klassificeras som övriga icke mark- nadsproducenter (som offentliga myndigheter) på grund av att de huvudsakligen kontrolleras och/eller finansieras av den offentliga sek- torn. Å andra sidan finns det enheter som liknar bolag utan att ha den juridiska formen, s.k. kvasibolag, och de klassificeras som mark- nadsproducenter. De kännetecknas av att de har en fullständig och självständig bokföring och administreras som om de vore bolag. De offentligt ägda bolagen och kvasibolagen ingår inte, med vissa undan- tag, i offentliga sektorn. I produkträkenskaperna tillhör de närings- livet. Vissa enheter som tillhör offentliga sektorn men som tillverkar produkter för avsalu på en marknad, till priser som minst täcker av tillverkningskostnaderna, förs till näringslivet. Till närings- livet förs också offentliga sektorns produktion av infrastruktur i form av vägar och järnvägar m.m. som går till investering. De offentliga myndigheternas produktion beräknas primärt med fördelning på COFOG (Classification of Functions of Government) som är en ändamålsklassifikation. Den indelning som används finns beskriven i appendix 1. I produktionsberäkningarna är det mer rele- vant att använda en aktivitetsklassifikation, som SNI, och i vissa tabeller redovisas även myndigheternas produktion på SNI. De data som finns om offentliga sektorns produktion och konsumtion ger bara information som gör det möjligt att klassificera verksam- heten enligt COFOG. När produktionen skall redovisas enligt SNI görs bara en direkt översättning från COFOG-ändamål till SNI- bransch. Staten omfattar alla administrativa statliga departement och andra centrala myndigheter och institutioner. Dessutom ingår icke vinst- drivande ideella organisationer som kontrolleras och huvudsakligen finansieras av staten. Den juridiska formen för de institutionerna är ideella föreningar, övriga stiftelser eller fonder, allmänna försäkrings- kassor, offentliga korporationer och anstalter och ett fåtal aktie- bolag. De statliga affärsverken betraktas som marknadsproducenter och redovisas institutionellt (i sektorräkenskaperna) i företagssek- torn och i produkträkenskaperna i näringslivet. Några enheter som drivs i form av aktiebolag, t.ex. de kungliga teatrarna och , ingår i den statliga sek- torn och redovisas som statlig myndighet. De kan inte betraktas som marknadsproducenter, försäljningsintäkterna täcker av produktionskostnaderna och de kontrolleras och är huvudsakligen finansierade av staten. klassificeras som marknadsproducent och redovisas i näringslivet. Det gör också och enheter för byggnads- och anläggningsproduktion. Som kommunala myndigheter redovisas verksamheter inom primär- kommuner, landsting, kommunalförbund och kommunförbund. Fram redovisades som kommu- nal myndighet men den tillhör hushållens ideella orga- nisationer. I kommunerna finns enheter vars produktion täcks av avgifter och som därför betraktas som marknadsproducenter. Det rör verk- samheter som renhållning och avfallshantering, produktion av vatt- en och avloppsrening, energiproduktion samt distribution och admi- nistration av bostäder. De verksamheterna redovisas inom närings- livet medan produktionen inom andra verksamheter t.ex. utbildning, vård och omsorg som utförs i regi redovisas som pro- duktion hos kommunala myndigheter. Både landstingen och primärkommunerna har ansvar för kollek- tivtrafik. Den bedrivs ofta i bolagsform, ibland som kvasibolag. Kollektivtrafiken redovisas i näringslivet och de kommunala bidra- gen till verksamheten bokförs som subvention. I hushållens ideella organisationer (HIO) ingår organisationer som drivs utan vinstintresse t.ex. fackföreningar, frikyrkor, politiska parti- er, idrottsföreningar och hjälporganisationer. Från ingår i HIO. Den beskrivning som gjorts i avsnittet om produkträken- skaperna har omfattat beräkningar av branschvis förädlingsvärde till baspris och de tillägg och korrigeringar som måste göras för att be- räkna BNP till marknadspris. Hur man definierar och beräknar BNP till faktorpris och de komponenter som ingår i det begreppet beskrivs under avsnittet om BNP från inkomstsidan. Av tradition och datatillgång är beräkningen av BNP från använd- ningssidan huvudansatsen i de svenska nationalräkenskaperna. Med tillgång till en omfattande och detaljerad statistik som underlag för att beräkna konsumtionsutgifter för hushåll och offentliga myndig- heter, väl utbyggda undersökningar av investeringar och detaljerad statistik om export och import, finns ett bra underlag för att beräk- na BNP från användningssidan. Dessutom har lagerstatistik produ- cerats . BNP, till marknadspris, från användningssidan presenteras i den s.k. försörjningsbalansen, som i löpande priser ser ut som följer. Tabell 3.2 Försörjningsbalans, löpande priser, mdr kronor (inklusive ideella organisationer) BNP motsvaras av vad som produceras i och kan alltså beräknas från produktionssidan. BNP kan också beräknas från an- vändningssidan som summa användning minus import. Hushållens konsumtionsutgifter (privat konsumtion) Hushållens konsumtionsutgifter definieras grovt sett som hushålls- sektorns alla utgifter för varor och tjänster för privat bruk. I hus- hållssektorn ingår de egentliga hushållen, men också hushållens ideella organisationer, HIO. I en del nationalräkenskapstabeller redo- visas hushållens konsumtionsutgifter uppdelade på egentliga hus- håll och HIO, men i några tabeller redovisas de tillsammans. Det är bara den konsumtion som görs för privat bruk som betrak- tas som konsumtion. Om en person är personlig företagare, behand- las de varor och tjänster som köps för näringsutövning som insats- förbrukning i produktionen. Begagnade konsumtionsvaror som säljs mellan hushåll ingår bara med det eventuella pålägg som gjorts vid försäljningen. (Värdet av varan är en negativ konsumtion i ett hushåll och motsvarande posi- tiv i ett annat hushåll). Det innebär i praktiken att de bara ingår om försäljningen har skett genom en tredje part som har gjort ett handels- marginalpålägg. I de svenska nationalräkenskaperna är det för när- varande bara köp av begagnade bilar som i det här fallet ingår. Konsumtionen av en vara registreras i princip när äganderätten övergår från säljare till köpare, alltså i allmänhet vid inköpet, obe- roende av leveranstillfälle. Vid avbetalningsinköp registreras konsum- tionen när köparen tar varan i besittning, även om inget formellt ägarbyte sker. I sådana fall uppstår också en skuld till säljaren och avbetalningen registreras som en minskning av skulden medan ränte- betalningen är en transferering. Konsumtionen av tjänster registre- ras när tjänsten utförs. Hushållens köp av kapitalvaror betraktas som konsumtion trots att de ur hushållens synpunkt är att jämställa med investeringar. Undan- tag är anskaffning av egnahem och fritidshus, som behandlas som realkapitalinvestering liksom vitvaror som bostadsägare installerar i bostaden. Att köp av egnahem betraktas som investering får till följd att hushållen i det fallet blir producenter av bostadstjänster och att ett beräknat nyttjandevärde för bostaden kommer att ingå i hushållens (produktion och) konsumtion. Hushållens konsumtionsutgifter, som finns i försörjningsbalan- sen, omfattar de inhemska hushållens konsumtion. Till inhemska hushåll räknas personer som stadigvarande är bosatta i landet, vil- ket innebär att de skall ha vistats i landet . De inhemska hushållens konsumtion består av konsumtion både i och i utlandet, vilket innebär att svenska turistutgifter och utgifter som svenska diplomater och svensk militär personal har i utlandet inklu- För tjänsteresor behandlas den del som finansieras med rese- traktamenten som arbetsgivarnas kostnad för insatsförbrukning. På motsvarande sätt måste utländska turisters, diplomaters etc., utgif- ter i dras bort när de inhemska hushållens konsumtion skall beräknas. Det betyder att när konsumtionen av olika varor och tjänster redovisas enligt ändamål så innefattas all konsumtion som görs i oavsett om det är utländska turister eller svenskar som står för inköpen. För att beräkna den totala hushållskonsumtionen görs ett tillägg för vad svenskar konsumerar i utlandet (import) och ett avdrag för vad utlänningar konsumerar i (export). Det finns inte statistikunderlag för att fördela ut tillägg/avdrag på de olika ändamålen och därför redovisas de som separata korrektionsposter. Hushållskonsumtion, transfereringar och offentlig konsumtion Hushållen gör många typer av betalningar till offentliga myndig- heter och hushållsorganisationer. Det är alltså nödvändigt att preci- sera vilka betalningar som skall ingå i konsumtionen och vilka som skall betraktas som transferering till den offentliga sektorn. Huvudkriteriet för att en transaktion skall klassificeras som konsum- tion är att ett klart och entydigt samband råder mellan betalning och motprestation samt att betalningen är frivillig. Betalningar vars huvudsyfte från offentliga sektorns sida är att de skall vara en inkomstkälla och som inte kan identifieras med någon motprestation, betraktas som transferering, oftast skatt. Gränsen mellan skatt och köp av tjänst från den offentliga sektorn avgörs av om motprestationen, t.ex. en licens, ges automatiskt mot betalning av ett visst fastställt belopp. I så fall är det en skatt. Men om den offentliga sektorn villkorar licensgivningen med någon faktisk kontroll (kompetens, kvalifikationer) behandlas betalningen för licensen som köp av tjänst, om inte betalningen är klart utan alla propor- tioner till kostnaderna för att utföra tjänsten. Exempel på köpta tjänster, som alltså är konsumtion, är utfärdande av körkort, pass och flygcertifikat samt betalning för vapenlicenser och TV-licenser. Samma principer för betalningar mellan hushåll och den offent- liga sektorn gäller också för betalningar mellan hushåll och ideella organisationer. Det betyder att medlemsavgifter till sådana organisa- tioner behandlas som transfereringar. Hushållens bidrag till hjälp- organisationer är inte heller konsumtionsutgift utan transferering.