sou · GQB327d2 · 2003-01-01 00:00:00 — En del av myndigheternas språkvårdsarbete är deras ansvar för begreppsbildning inom sina respektive verksamhetsområden. I kapitel 6, där termfrågor behandlas, föreslår vi att en kartläggning av myndigheternas begreppsansvar skall göras och ansvaret i detta avseende skall regleras tydligare i myndigheternas instruktioner. Regeringen skall rapportera om myndighetsspråkvården till Det är viktigt att en samlad bild av myndigheternas språkvårds- insatser tas fram, bl.a. utifrån myndigheternas årliga återrap- porteringar. Vi föreslår att regeringen även fortsättningsvis skall lämna en samlad rapportering av språkvårdsarbetet till med jämna mellanrum, förslagsvis i samband med budget- propositionen. Det centrala stödet till myndighetsspråkvården skall behållas och ut- vecklas Det finns ett stort antal myndigheter som alla har mycket olika förutsättningar för att bedriva språkvårdsarbete. Vissa är stora och har förhållandevis goda resurser och kompetens för detta arbete, medan andra har små resurser och ringa kompetens. Några myndigheter har utarbetat handlingsplaner för sitt språkarbete, medan andra inte har utarbetade riktlinjer för språkbruk och språk- vård. Ofta bedrivs språkvårdsarbetet av eldsjälar inom myndig- heterna. Vi menar att det även fortsättningsvis behövs någon form av central funktion som dels kan ge stöd till det språkarbete som be- drivs vid både statliga och kommunala myndigheter, dels har över- blick över myndighetsspråkvården. Det är viktigt att myndighets- språkvården drivs vidare på central nivå och att myndigheterna ges det stöd de behöver. Vi föreslår på annat ställe i betänkandet (kapitel 16) att språkpolitiken lyfts fram som ett eget politik- Den offentliga administrationens språk område med egna mål. Detta ökar kraven på myndigheterna och därmed också behovet av stöd från en central funktion. Statskontoret har i sin utredning (a.a.) pekat på behovet av attitydändrande åtgärder. Det bör vara en viktig uppgift för den centrala funktionen att även fortsättningsvis påverka myndig- heternas attityder till språkvård och till värdet av ett begripligt språk. Statskontoret visar också på behovet av uppföljning och utvärdering av språkvårdsarbetet vid myndigheterna. En förvalt- ning i demokratins tjänst måste använda ett språk som främjar öppenhet och service och därmed motverkar att språkliga klyftor uppstår mellan myndigheter och medborgare. Detta ställer krav på att myndigheterna kontinuerligt följer upp hur språket påverkar relationen till medborgarna. Det är en viktig uppgift för det centrala stödet till myndighets- språkvården att bistå myndigheterna i deras eget uppföljnings- arbete. Men det är också en uppgift för en central stödfunktion att genomföra egna utvärderingar som underlag för bl.a. rapportering- ar till regering och riksdag. Vi vill därvid särskilt lyfta fram med- borgarperspektivet. Av Statskontorets utvärdering framgår att det finns brister i myndighetstexterna när det gäller mottagaranpass- ning. Detta är enligt vår mening allvarligt. Det bör i högre grad följas upp hur medborgarna och andra avnämare uppfattar skrivels- er etc. från myndigheterna. En öppen och serviceorienterad för- valtning har bättre förutsättningar för att i dialog med avnämarna få en uppfattning om hur utformningen av myndighetsbeslut etc. uppfattas. Som uppmärksammas på andra håll i betänkandet innebär minoritetsspråklagstiftningen att samiska, finska och meänkieli får användas vid myndighetskontakter i de s.k. förvaltningsområdena (se kapitel 7). En central stödfunktion bör kunna ge assistans till myndigheter i de berörda kommunerna även i minoritetsspråk- frågor. Denna fråga behandlas vidare i kapitlen om språkvårdens framtida uppgifter och organisation (19 och 20). Vidare bör den centrala funktionen ge stöd till myndigheterna när det gäller olika former av IT- och språkteknologifrågor. Stats- kontoret har i sin utvärdering pekat på att myndigheterna har be- hov av rådgivning och kunskapsförmedling om elektroniska hjälp- medel i språkvårdsarbetet. Satsningen på elektronisk samhällsinformation ingår, liksom satsningen på ett begripligt myndighetsspråk, i en bredare insats Den offentliga administrationens språk för en öppen och tillgänglig förvaltning. Detta innebär att det finns flera beröringspunkter mellan myndighetsspråkvården och den verksamhet som bedrivs av bl.a. Statskontoret, och Direkt. Vi menar att det är en uppgift för den centrala stödfunktionen att vid behov samarbeta med aktuella myndigheter i dessa frågor. Vi föreslår alltså att det centrala stödet till myndighetsspråk- vården behålls och utvecklas till nya områden. I kapitlen om språk- vårdens framtida uppgifter och organisation återkommer vi till frågan om hur ett centralt stöd för myndigheternas språkvårds- arbete skall organiseras. 9.2.1Risk för att den offentliga svenskan blir mer svårbegriplig De texter som produceras inom EU ger upphov till speciella språk- vårdsfrågor, eftersom de tillkommer på ett sätt som avviker från andra typer av offentliga dokument och under andra förutsätt- ningar än som vanligen gäller. De är till största delen översätt- ningar, de skapas inom en förvaltning som i mångt och mycket präglas av en annorlunda skrivkultur än den svenska och de till- kommer ofta utanför , t.ex. av tjänstemän och översättare verksamma i , och . EU-texterna är ingen marginell företeelse. Det produceras numera en betydande mängd offentligt svenskt språk i EU-sam- manhang. Ungefär 200 000 sidor svensk text tillkommer inom ramen för EU. Den helt dominerande delen av detta utgörs av översättningar; de svenska originaltexterna uppskattas till under 1 000 sidor (se kapitel 4). Bland språkforskare och språkvårdare har den EU-svenska som på så sätt kommit att skapas inte sällan betraktats som en fara för det offentliga språkbruket. (Se t.ex. Svenskan i EU, SOU 1998:114 s. 22–23, 2001b s. 1, 2000a s. 78– 79 för kortare översikter.) Flera aspekter har då tagits upp. En in- fallsvinkel är att man visat exempel på texter som innehåller rena fel, eller åtminstone prov på språklig osäkerhet eller mindre natur- lig svenska – sådant som kan bli resultatet av en oskicklig översätt- ning eller av att texten skrivits av någon med dåliga svensk- Den offentliga administrationens språk kunskaper (se exempelvis 1997). En annan synpunkt har varit att EU-texterna kan förstärka det redan tidigare klara in- flytandet från engelskan på svenskan (Svenskan i EU s. 23). En tredje tanke – och det har varit det dominerande temat när det gäller påverkan på den offentliga svenskans kvalitet – är att det har hävdats att EU-texterna är krångliga och svåra att förstå (exempel- vis 2000a och 2000b). En orsak till svårtillgängligheten som ofta pekats ut är att EU- texter inte sällan innehåller långa och komplicerade meningar. Genom att översättningarna är hårt bundna till källtexterna kom- mer de huvudsakligen franska och engelska förlagornas komplexa juridiska språk att överföras till svenskan (se t.ex. 2001a och 2000b). Speciellt har man här uppmärksammat den s.k. punktregeln som tillämpas för rättsakter. Denna säger att en mening i källtexten skall motsvaras av en mening i översättningen; det ges därmed ingen möjlighet att t.ex. dela upp en lång mening i två kortare. En annan orsak till svårbegripligheten har sagts vara att dokumenten inte är läsartillvänt och medborgarinriktat utformade när det gäller övergripande disposition, grundläggande perspektiv och liknande. Vissa har menat att det föreligger en konflikt mellan ett kontinentalt synsätt där exempelvis legala texter primärt betraktas som riktade till juridiska experter och ett nordiskt där det ses som centralt att medborgarna kan ta del av sådana dokument (jfr Svenskan i EU s. 71, 2000b, 2000b). Ytterligare en orsak som utpekats är att texterna skrivs av personer som av skilda skäl inte har möjlighet att producera tillräckligt goda texter. Speciellt har det framförts att en hel del dokument skrivs av tjänstemän som har ett annat modersmål än engelska och franska (som vanligen utgör källspråk) och att texterna därför inte blir full- goda i alla avseenden (se Svenskan i EU s. 71). Ännu en faktor kan vara att texterna är resultatet av förhandlingar och kompromisser; texter som skapas kollektivt av arbetsgrupper och liknande riskerar lätt att bli otydliga och svårbegripliga. Slutligen har det framförts att EU-texter inte sällan innehåller främmande eller rent av felaktig terminologi. Med utgångspunkt i farhågor som de ovanstående har många menat att vi på grund av EU-texterna skulle kunna gå miste om många av de vinster som uppstått genom de senaste decenniernas aktiva arbete i för att förbättra de offentliga texterna och göra dem enkla, tydliga och lättlästa. Den offentliga administrationens språk 9.2.2Läget har förbättrats, men problem kvarstår med EU (SOU 1996:6), redovisas svenska statstjänstemäns erfarenheter av arbetet i EU under det första medlemskapsåret. Det övergripande resultatet kan sägas vara att arbetet har fungerat rela- tivt väl, men att det trots allt funnits ett flertal problemkällor. Språkfrågorna hör till det som skapat bekymmer. Bland annat hävdas: [] översättningar av dokument kommer ofta mycket sent och är inte sällan av dålig kvalitet. förefaller läget ha förbättrats, i takt med att översättningsavdelningarna byggdes upp och verksamheten fick fastare former. lades riktlinjer för svenskans ställning i EU-arbetet fram (Cirkulär 6, UD. Eu-sekr. 1996:6 rev.). redovisade UD:s en utvärdering av dessa riktlinjer (UD. Eu-sekr. 1998). Beträffande översättningen konstateras där att kvaliteten på översättningarna föreföll ha blivit bättre och bättre. Möjligheterna att framföra synpunkter på översättningarna hade också förbättrats genom att olika kontaktnät etablerats. Regeringen konstaterar i Berättelse om verksamheten i Europeiska unionen (skr. 2001/02:30 s. 317): Översättningar till och från svenska, både kvantitativt och kvalitativt, har stadigt förbättrats sedan inträde i unionen 1995 []. Det står dock klart att de texter som produceras inom EU:s ram fortfarande har en speciell karaktär. Även om ingen riktigt djup- lodande och omfattande undersökning har genomförts är det uppenbart att EU-texter präglas av ett komplexare språk än det vi numera brukar möta i svenska texter. Speciellt gäller att mening- arna är långa och inte sällan krångliga. (Se t.ex. Sheikhi 1998, Tistad 1999, 2000b, Stranne 2000.) Likaså förefaller användarna av EU-texter inte sällan uppfatta dem som svårbegripliga och krång- liga och dessutom fyllda av främmande eller obekanta termer och uttryck. I 2001b redovisas en undersökning där tjänste- män vid tillfrågats om sina åsikter om EU-texter. av de svarande anger att de uppfattar EU-texterna som svårare att förstå än likartade svenska texter. Den offentliga administrationens språk 9.2.3Språkvårdsarbete i EU – dags för konkreta åtgärder Ett sätt att höja kvaliteten på de svenska texterna är att förbättra de källtexter översättarna arbetar med. Exempelvis blir ju punkt- regelns krav på parallell meningsindelning inte lika besvärande om meningarna i källtexterna är korta. Skall ett medborgartillvänt för- hållningssätt genomsyra texterna och märkas i disposition, tilltal m.m. krävs att dessa egenskaper finns redan i grundtexterna. och begripliga grundtexter är ett oundgängligt villkor för att de svenska texterna skall bli bra. har på olika vis verkat för att arbete för begripligare och klarare texter skall komma till stånd inom EU. I Ehrenberg- 2001 ges en översikt över sådan verksamhet. Ett exempel är de kommentarer gjorde till vitboken av kommis- sionen (2000). I arbetet med att skapa en ny författningskultur borde kommissionen även verka för att en ny skrivkultur etablera- des, där begriplighet och medborgartillvändhet är ledstjärnor. En konkret åtgärd som föreslog var att kommissionens generalsekretariat borde se till att varje generaldirektorat anordnar utbildning, utfärdar riktlinjer och övervakar textkvaliteten. Det föreslogs också att kravet på att skriva begripligt skulle tas in i t.ex. uppförandekodexar för god förvaltningssed, i en ny förvaltningslag i EU eller i de tjänsteföreskrifter som håller på att omarbetas. De av framförda förslagen om åtgärder för att skapa be- gripligare texter kom inte med i den slutversion av vitboken som presenterades ; man hade gjort bedömningen att åtgärder på detta område måste anstå till en andra fas av reform- arbetet. Detta innebär dock inte att det inte på olika vis redan har tagits steg i riktning mot begripligare texter inom EU. slog rådet fast vissa principer för lagstift- ningsarbetet som skulle leda till att regeltexterna blev mer lättill- gängliga (Rådets resolution av om den redak- kvalitén på gemensskapslagstiftelsen). Denna resolution följdes upp av Ekonomiska och sociala kommittén genom att denna tog upp frågan i ett yttrande till rådet (Ett klart och tydligt språk, 1995). Kommittén konstaterade där att ett klart och tydligt språk är oumbärligt för att skapa en öppnare gemenskap, och man ansåg att kommissionen borde vidta åtgärder för att genomföra principerna i rådsresolutionen. publicerades riktlinjer på området. (Internationellt avtal av om gemensamma riktlinjer för gemenskapslagstiftningens Den offentliga administrationens språk redaktionella kvalitet.) Dessa hade utarbetats av en rådsarbetsgrupp med representanter för samtliga medlemsländer. Arbetsgruppen hade tillsatts som svar på förklaring nr 39 om gemenskapslagstift- ningens redaktionella kvalitet, som regeringskonferensen antog och som bifogats till Amsterdamfördragets slutakt. Riktlinjerna har formen av ett avtal mellan , rådet och kommissionen och avslutas med ett uppdrag till in- stitutionerna om hur riktlinjerna skall genomföras. En av de upp- gifter som angavs var att utarbeta en gemensam praktisk handled- ning för utformningen av rättsakter. En sådan handledning färdig- ställdes . Under det brittiska ordförandeskapet tog kommissionens engelska översättare initiativ till en kampanj för bättre texter. Kampanjen, kallad Fight the , resulterade bl.a. i utarbetandet av en skrift med råd, How to write clearly (1998), men bedrevs också i form av seminarier och föreläsningar. Verk- samheten har sedan fortsatt, om än i ganska blygsam omfattning, i form av halvdagsseminarier. En liknande kampanj, Rédaction et efficace, bedrivs för franskans del. Det har framhållits att verk- samheten ligger i översättarnas eget intresse. Med så många språk i bruk har översättarna – sammanlagt ca 2 000 inom de olika in- stitutionerna – ett tillräckligt komplicerat arbete ändå, utan att de dessutom skall behöva utgå från en svårbegriplig originaltext. Också har uttalat sig till förmån för ett enklare språk. Bland annat har man i en resolution över en rapport om bättre lagstiftning (A5-0269/2000) som kommissionen lade fram 1999 framfört att parlamentet uppmanar kommissionen att i sin rapport om bättre lagstift- ning hänvisa till de ansträngningar som görs i vissa avdelningar i kommissionen för att stödja användningen av ett klarare språk, t.ex. the ; understryker att kommissionärerna tar ansvar för sådana åtgärder och stöder det arbete som pågår inom kommissionen för ett klarare språk. I det nu pågående reformarbetet inom EU berörs också språk- frågor. Som ett led i reformarbetet har kommissionen lagt fram (2001). I denna påpekas (s. 11) att EU:s institutioner bör använda ett språk som är lättillgängligt och begripligt för vanligt folk. I vitboken utfäster sig också kommis- Den offentliga administrationens språk sionen att lägga fram en handlingsplan för regelförenkling . Med regelförenkling menas bl.a. att ta bort onödiga regler, att genomföra konsekvensanalyser och att föra in alla ändringar till grundförfattningen i denna, så att tillämparna får hela författningen i ett enda dokument (s.k. konsolidering). I samband med det svenska ordförandeskapet i EU arrangerade en . Ett av de ämnen som behandlades var öppenhet och arbete för begripligare EU-texter. En del av de tankar och idéer som presenterades vid konferensen finns redovisade i skriften Begripligare EU-lagstift- ning (Cutts ). 9.2.4Tidigare förslag till åtgärder för att förbättra de svenska EU-texterna I Svenska språknämndens förslag till handlingsprogram för att främja svenska språket utgör frågan om hur svenskan påverkas av EU-medlemskapet en viktig punkt i resonemanget, och man framför flera förslag inriktade mot att förbättra förutsättningarna för en god textkvalitet. Generellt hävdas att översättarnas kapacitet och arbetsmöjlig- heter bör vara sådana att de svenska texter som översätts från andra EU-språk kommer att avfattas på ren svenska och motsvara de krav på korrekthet och begriplighet som gäller för svensk myndighets- text. Vidare framförs att bör verka för att göra EU- texterna mer lättillgängliga och man pekar i detta sammanhang speciellt på the . Nämnden framför också en rad förslag till förändringar av rikt- linjerna för översättningsverksamheten: Till exempel bör den s.k. punktregeln mjukas upp åtskilligt mer än . Översättarna bör så mycket som möjligt verka i sina hemländer och inte i eller . Åldersgränsen på högst för nyanställda översättare bör avskaffas. För övrigt bör drivas en kampanj för att höja medvetandenivån om vad översättning egentligen innebär hos svenska tjänstemän som deltar i beredningsarbetet för EU. De måste på ett tidigare stadium i den långvariga processen ta sig an de språkliga problemen, framför allt dem som gäller terminologi. Detta förutsätter att de har någon instans att vända sig till. Den rådgiv- ningen, som bör organiseras av , måste svenska staten åta sig. Översättarna i sin tur bör kunna få stöd i rena språk- frågor från och . Den offentliga administrationens språk I detta sammanhang pekar man också på att översättarna har stort behov av goda hjälpmedel som ordlistor och termbanker. anser slutligen att det behövs mer satsning på olika former av automatiska översättarstöd. En offentlig utredning har varit direkt inriktad mot språkfrågor i EU-sammanhang, nämligen Utredningen om svenskan i EU, vilken 1998 presenterade sitt betänkande Svenskan i EU (SOU 1998:114). Huvudfrågan för utredningen var vilka åtgärder som behövs i den svenska förvaltningen för att garantera kvaliteten på de svenska EU-texterna. Flera förslag läggs fram om hur detta skall kunna säkerställas. Utredaren menar att det vid bör in- rättas en central samordningsfunktion som skall utarbeta riktlinjer för arbete med EU:s rättsakter, svara för utbildning i språkliga frågor, ge råd i EU-språksfrågor till skilda aktörer och på olika vis sköta granskning av EU:s rättsakter. Denna enhet skulle också få till uppgift att tillsammans med EU- sekretariat ta initiativ till utvecklingsarbete inom EU-institu- tionerna för att öka tillgängligheten hos EU:s texter – bättre grundtexter ses nämligen som en central förutsättning för goda översättningar. Detta arbete bör enligt utredningen bedrivas i sam- arbete med och . Vidare föreslås att Regerings- kansliets språkvård samlas till en enhet placerad vid Statsrådsbered- ningen och att denna enhet förstärks med 2–3 personer. Vad gäller termfrågor föreslås att regeringen skall utreda hur flerspråkiga termbaser skall kunna skapas och tillhandahållas för myndigheter, organisationer och företag som är internationellt verksamma. Dåvarande roll diskuteras varvid det bl.a. pekas på att TNC måste ha tillräckliga basresurser för att kunna bygga upp termsamlingar för allmänt bruk och för att på olika sätt ge hjälp och rådgivning åt EU- institutioner och översättare. Vidare framförs att översättningsverksamheten i större utsträck- ning än tidigare bör bedrivas i respektive land. Enligt utredningen bör verka för att det i de olika medlemsländerna upprättas filialer till institutionernas översättningstjänster vid vilka översät- tare genom ett rotationssystem skulle arbeta (t.ex. ). Den offentliga administrationens språk 9.2.5EU-språkvård byggs nu upp i finns inom medel motsvarande en årsarbetskraft avsatta för EU-språkvård. Gruppen av språk- experter, som är förlagd till gransknings- enhet, har förstärkts med en person för att kunna ge stöd i EU- frågor. Som en förberedelse till detta arbete sände Justitiedeparte- mentet ut en enkät till myndigheter och departement med frågor om deras prioritering av de olika upp- gifterna i EU-språkvården, och man har med utgångspunkt i detta valt att successivt inrikta sig främst mot följande uppgifter: att ge råd till EU:s översättare, granskare och juristlingvister, särskilt i termfrågor, och till svenska tjänstemän när de lämnar synpunkter på EG-rättsakter att ta fram riktlinjer för svenska tjänstemäns språkliga arbete med EG-rättsakter att språkligt granska EG-rättsakter att utbilda och informera om behovet av begripliga EU-texter att ta initiativ till utvecklingsarbete inom EU-institutionerna i syfte att få fram bättre källtexter och följa utvecklingen hos sådana projekt där de redan finns. Arbetet för att förbättra svenska EU-texter skall fortsätta. skall verka för att EU fortsätter att bygga upp översätt- ningsavdelningar i de olika medlemsländerna. skall fortsätta att verka för att EU arbetar för enklare, begripligare och klarare texter. skall verka för att arbetet för att förbättra svenska EU-texter fortsätter Vi menar att det är nödvändigt att fortsätta arbetet för att förbättra de svenska EU-texterna. Bättre texter skapar förutsättningar för en mer välfungerande och effektiv union, och skapar större möjlig- heter till öppenhet och insyn och därmed ökad demokrati. Den offentliga administrationens språk Vi anser att översättarna inom EU:s olika organ måste ha tillgång till goda hjälpmedel i form av termbanker, ordlistor och maskinellt översättningsstöd. Primärt är detta en uppgift för EU att hantera. skall bevaka att de nödvändiga hjälpmedlen finns tillgäng- liga och att EU avsätter tillräckliga resurser för dessa ändamål. måste också ta ansvar för att det svenska terminologiska verksamheten har en tillräcklig kapacitet både kvalitativt och kvantitativt att uppdrag från EU om att förse termdatabaser o.d. med svenskt material kan hanteras så att högkvalitativa termdata- baser och ordlistor kan skapas. Dessa frågor hänger samman med hur språkvården generellt skall organiseras i och behandlas därför vidare i kapitel 20. Frågor om maskinellt översättningsstöd både i form av automa- tisk maskinöversättning och utgående från översättningsminnen behandlas i kapitel 17, där vi diskuterar språkteknologiska initiativ och presenterar våra förslag med anledning av detta. Vi vill dock här påpeka att det är olyckligt att maskinöversättning inte har ut- vecklats för svenska inom ramen för EU, och att det bör ske. Detta torde kunna dels förbättra arbetsmöjligheterna för översättarna, dels stärka svenskans position inom EU, dels öka allmänhetens till- gänglighet till olika EU-dokument. (Se också kapitel 4.) skall verka för översättningsverksamhet i medlemsländerna som Utredningen om svenskan i EU hävdar att översättningen i större utsträckning än nu bör ske i medlems- länderna. Vi instämmer i detta, och föreslår att skall verka för att EU fortsätter att bygga upp översättningsavdelningar i de olika medlemsländerna. För del har visserligen en liten översättningsenhet redan nu etablerats vid kommissionens Stock- holmsrepresentation (se kapitel 4), men det är rimligt att verka för att översättningen här i expanderar ytterligare. Om över- sättarna arbetar på hemmaplan, har de större möjlighet att hålla sig à jour med den svenska språkutvecklingen och risken för att det utvecklas en speciell EU-svenska minskar. Dessutom bör förut- sättningarna öka för en nära samverkan med den svenska språk- vården inriktad mot central förvaltning, myndigheter m.m. Naturligtvis måste en stor del av översättningsarbetet också fort- sättningsvis bedrivas i och . Eventuellt kunde man därför tänka sig att man tillämpade ett rotationssystem av den Den offentliga administrationens språk