sou · GQB377 · 2003-01-01 00:00:00 — 6.annat motsvarande ärende som har inverkan på samernas språk, kultur eller deras ställning som urfolk. Som framgår är det i inte obligatoriskt för andra myndig- heter att inhämta yttrande utan lagstiftningen är utformad som en rekommendation, det anges att myndigheterna bör höra Same- tinget. I gengäld är dock sakområdet brett, det är själv som definierar inom vilka frågor som det skall höras. Enligt uppgift från i fungerar lagstiftningen bra, även om anfört att det kommer en mycket stor mängd ärenden till för yttrande och att det är svårt för att hinna med alla ärenden. i har inte behövt använda sig av sin lagliga möjlighet att vända sig till mot- svarigheten till med klagomål om att Same- tinget inte beretts tillfälle att yttra sig. I är myndigheterna skyldiga att höra och även här får sakområdet beskrivas som brett. En begränsning ligger dock i att det endast avser ett stort antal frågor inom hembygds- området, dvs. ett stort område i norra , jämför vidare kapitel 4. I fungerar lagstiftningen inte bra, myndigheterna underlåter att höra och vidtar inte ens rättelse efter kritik från motsvarande . Vid en jämförelse är den svenska lagstiftningen om roll som remissorgan uppbyggd på annat sätt. I speciallagstiftningen finns det ett fåtal bestämmelser om att skall beredas tillfälle att yttra sig. I Sametingslagen däremot anges endast allmänt att skall verka för en levande samisk kultur och därvid ta initiativ till verksamheter och föreslå åtgärder som främjar denna kultur. Till uppgifter hör särskilt att medverka i samhällsplaneringen och bevaka att samiska behov beaktas, däribland rennäringens intressen vid utnyttjande av mark och vatten. Av departementschefens uttalande i propositionen som redovisas under 8.1 framgår att han menar att dessa bestämmelser i tingslagen skulle ge möjlighet för att kunna verka som ett remissorgan. Vi ställer oss dock tveksamma om bestämmelsen i Sametings- lagen verkligen ger möjlighet att verka som ett remiss- organ. I lagen anges endast att skall medverka, det saknas i motsats till regleringarna i och en upp- maning för andra myndigheter än att agera. Därmed anser vi att bestämmelsen i sametingslagen endast ger möjlighet att verka under förutsättning att det är tinget som tar initiativ till en dialog med en annan myndighet. därför vår slutsats att rättsläget för som remissorgan i är att det i speciallagstiftningen finns vissa bestämmelser om att myndigheter i vissa specifika frågor skall höra . Därutöver finns det en generell bestämmelse i Sametingslagen som innebär att kan initiera frågor hos andra myndigheter. Frågan är om roll som remissorgan behöver förstärkas. Utredningens utgångspunkt är i linje med vad som tidigare anförts att ställning i dess helhet bör stärkas. Som en följd av detta anser vi att i så stor utsträckning som möjlighet bör tillerkännas möjlighet att påverka samtliga frågor som berör samiska intressen. Väsentligare än att vara remissorgan är det dock att i första hand får möjlighet att självt avgöra frågor som rör centrala samiska intressen. Det är förstås först när andra myndigheter än skall avgöra frågor som berör samiska intressen som det är relevant att diskutera om skall ha ställning som remissorgan. Det som är särskilt för i jämfört med sametingen i och är att har föreslagit att skall komma att avgöra ett större antal frågor. Det kommer att vara fråga om följande uppgifter, jämför även avsnitt 2.3. 1.Fördelning av renskötselområdet mellan samebyarna 2.Registermyndighet för samebyarna, alltså registrering av stad- gar etc., 3.Ansvarig myndighet om en ny sameby måste bildas, vilket bara kan inträffa om en sameby skulle gå i konkurs 4.Pröva beslut om medlemskap i sameby om samebyn eller sökanden begär det 5.Sametinget skall ha ansvar för att sammanställa uppgifter om markanvändning i renskötselområdet. 6.Sametinget skall fatta beslut om registrering av renmärken och ha ansvar för renmärkesregistret. 7.Sametinget skall kunna meddela föreskrifter om renmärken 8.Sametinget skall vara central tillsynsmyndighet för miljöstödet till rennäringen 9.Sametinget skall i samråd med fördela bygde- avgifter 10.Sametinget skall förvalta de medel som finns i Samefonden 11.Sametinget skall vara central förvaltningsmyndighet för ren- näringen 12.Sametinget skall ha ansvar för tillsyn över att rennäringen upp- fyller de krav som ställs med hänsyn till miljön och övriga allmänna intressen Innebörden blir att jämförelsen med och blir lite missvisande. Om kommer att få överta dessa uppgifter, minskar behov att vara remissorgan. Det är dock uppenbart att det även efter Rennäringspolitiska kommitténs förslag kommer att finnas ett antal frågor som avgörs av andra myndigheter än och som berör centrala samiska intressen. Skälet härför är att många samiska intressen som exempelvis markfrågor är frågor med många intressenter. Enligt vår uppfattning skulle det vara naturligt att i samtliga dessa frågor fick möjlighet att yttra sig. Det finns två alternativa möjligheter att förstärka roll som remissorgan. Den ena möjligheten är att analysera i vilka konkreta fall inte erhållit ställning som remissorgan och föreslå en förändring i den aktuella speciallagstiftningen. Den andra möjligheten skulle vara att förstärka den allmänna regeln i same- tingslagen om remissroll. Vad gäller frågan om att förstärka den allmänna regeln i same- tingslagen kan följande anföras: Som tidigare framgått var avsikten vid tillkomst att det skulle finnas en bestämmelse som gav ställning som remissorgan i resterande frågor, där reglering saknades i speciallagstiftningen. Som vidare anförts har dock bestämmelsen den svagheten att den endast riktar sig mot , den ger endast en möjlighet att agera. Där- emot riktar den sig inte mot andra myndigheter, den innebär ingen underrättelseskyldighet för andra myndigheter. Den fråga som vi då måste ställa oss är om det är lämpligt att införa en sådan bestämmelse i Sametingslagen. Skulle det innebära några reella förbättringar för ? Det som vidare skulle tala för en sådan bestämmelse är att en sådan finns såväl i som . Utredningens uppfattning är dock att en sådan bestämmelse är mindre lämpad i . Inledningsvis är det svårt att på ett kon- kret sätt definiera de frågor som berör centrala samiska intressen. Det skulle innebära att en lagstiftning av nödvändighet skulle behöva bli ganska omfattande för att täcka in samtliga de frågor som skulle kunna beröra centrala samiska intressen. skyldighet för andra myndigheter att inhämta yttrande från Same- tinget i många frågor skulle innebära ett merarbete för dem. Det skulle också kunna leda till att bereddes tillfälle att yttra sig i frågor som det saknade intresse av. Hanteringen av detta skulle innebära att i vart fall mycket knappa resurser användes för frågor av mindre vikt. Ett slentrianmässigt inhämtande av yttrande i många frågor skulle också kunna medföra en risk för att värdet av ett sådant yttrande urholka- des. Sammantaget är det utredningens slutsats att vi anser att det är angeläget att andra myndigheter inhämtar yttrande i de frågor som är relevanta och att yttrandena bedöms vara av värde. Det bästa sättet för att åstadkomma det är enligt vår uppfattning att bara ålägga myndigheter att inhämta yttrande från i de konkreta frågor som på förhand bedömts vara relevanta. Vi förordar alltså att en sådan skyldighet skall framgå av speciallag- stiftningen. Som ovan framgått anser vi att det skulle innebära alltför många nackdelar om det i sametingslagen infördes en allmän skyldighet för andra myndigheter att inhämta yttran- de. har enligt den lagen redan en möjlighet att initiera frågor och det saknas enligt vår bedömning skäl att utsträcka denna generella regel. Utredningens slutsats är därmed att vi anser att det är viktigt att bereds tillfälle att yttra sig i alla frågor som berör centrala samiska intressen och att det av speciallagstiftningen bör följa i vilka fall andra myndigheter skall inhämta ett sådant yttran- de. Frågan är därefter i vilka fall som det saknas sådana bestämmelser. I vilka fall behöver speciallagstiftningen förstärkas med bestämmelser om att myndigheter bör inhämta yttrande? Som framgått tidigare finns det endast enstaka bestäm- melser som innehåller krav om att myndigheter skall inhämta yttrande. Det är dock så att den gjort en översyn om rennäringspolitiken. Kommittén har när det gäller markanvändning redan föreslagit att ställning som remissinstans skall förstärkas (jämför En ny ren- näringspolitik, SOU 2001:101 sid. 289). har till utred- ningen anfört att de allvarligaste bristerna när det gäller andra myn- digheters bristande kommunikation med åtgärdats om Rennäringspolitiska kommitténs förslag realiseras. För är självfallet markanvändningen av avgörande betydelse. har vidare angett att det inte kan överblicka inom vilka områ- den deras ställning som remissinstans ytterligare skulle behöva förstärkas. Sammantaget är det vår uppfattning att det inte är möjligt för oss att analysera inom vilka lagområden roll som remissinstans ytterligare skulle behöva förstärkas. För utredningen är det svårt att överblicka hela den materiella rätten som berör samiska intressen. Det föreligger redan ett förslag om att förstärka roll i för tinget centrala frågor. Vår slutsats är att det är först sedan regeringen tagit ställning till detta förslag och möjliga förändringar genomförts som det är möjligt att utvärdera om det föreligger ett behov av att genomföra ytterligare förändringar. har framfört att det i flera fall inte beretts tillfälle att yttra sig i ärenden som rör samerna och som handläggs av andra myndigheter. Som angetts är rollen som remissorgan central för sametingen i och . Lagstiftningen är utformad på det sättet i de båda länderna att det föreligger en allmän skyldighet eller i vart fall en rekommendation för andra myndigheter att inhämta sametingens synpunkter inom ett brett sakområde. Rättsläget i är dock annorlunda. I speciallagstiftningen finns vissa bestämmelser om att myndigheter i specifika skall höra . Därutöver finns det en generell bestämmelse i sametingslagen som innebär att kan initiera frågor hos andra myndigheter. Utredningen har övervägt om roll som remissorgan skulle behöva förstärkas. Behovet av att vara remissinstans är dock självfallet sekundärt till att självt få avgöra frågan. Rennärings- politiska kommittén har föreslagit att skall avgöra ett flertal frågor. Dessutom har den föreslagit att roll som remissinstans skall förstärkas när det gäller markanvändning. En ytterligare förstärkning av remissrollen skulle därmed endast behöva övervägas i de kvarstående frågorna. Det finns två alternativa vägar att förstärka roll som remissorgan i de kvarstående frågorna. Den ena möjligheten är att analysera i vilka konkreta samiska frågor ännu inte erhållit ställning som remissorgan. Den andra möjligheten skulle vara att förstärka den allmänna regeln i sametingslagen med innebörd att som i eller införa en långtgående skyldighet för andra myndigheter att höra inom ett brett sakområde. Vår slutsats är att det är angeläget att andra myndigheter inhämtar yttrande i de frågor som verkligen är relevanta. Det bästa sättet att åstadkomma det är enligt vår uppfattning att införa en sådan skyldighet för andra myndigheter i de fall det på förhand bedömts angeläget. Vi avvisar alltså att det införs en allmän plikt att höra inom ett brett område. Vi förordar i stället att sådana skyldigheter skall följa av speciallagstiftningen. En fråga är då inom vilka frågor remissroll skulle behöva förstärkas. har anfört att de allvarligaste bristerna åtgärdats om Rennäringspolitiska kommitténs förslag realiseras. Det har vidare anfört att det inte kan överblicka inom vilka områden deras ställning som remissinstans ytterligare skulle behöva förstärkas. Utredningens slutsats är därmed att det är först sedan regeringen tagit ställning till det förslag som redan avgetts och möjliga förändringar genomförts som det är möjligt att utvärdera om det finns behov av ytterligare förändringar. 9Röstningsförfarandet i sametingsvalet, valnämndens ställning, omval och valets tidpunkt 1.Den som är upptagen på den preliminära röstlängden skall kunna överklaga valnämndens beslut om att ta upp annan på röstlängden till . Om skulle finna att någon oriktigt förts upp på röstlängden skall inte dennes barn ha en ovillkorlig rätt att upptas på längden. 2.För sametingsvalet skall motsvarande regler gälla som för de allmänna valen, ansvaret för vissa delar av valet överförs från till och . 3.Tidsfristerna i sametingslagen för valets genomförande ut- sträcks. 4.I sametingslagen införs regler om omval. I detta kapitel behandlas frågorna om röstningsförfarande, valnämndens ställning, omval och valets tidpunkt. Under 9.1 lämnar vi en redogörelse för nuvarande ordning och beskriver bakgrunden till denna. I 9.2 redovisar vi de problem som den nuvarande ordningen har. Våra överväganden och våra förslag presenterar vi i 9.3. En sammanfattning finns i 9.4. Vid tillkomst var en utgångspunkt att valet i stor ut- sträckning skulle skötas av . Dåvarande samerättsutred- ningen föreslog att en central valnämnd vid skapades och att denna nämnd skulle ha till uppgift att organisera valet. Det förutsågs dock att denna centrala nämnd i flera frågor skulle behöva samråda med som då var den centrala valmyndigheten i (SOU 1989:41 sid. 157). uppgifter i denna del har övertagits av Röstningsförfarandet i sametingsvalet, valnämndens ställning Detta innebär en särreglering jämfört med de allmänna valen. För dessa ansvarar centralt för valens genomförande. är regional valmyndighet. Dessutom skall det finna en valnämnd i varje kommun som är lokal valmyndighet. Det är som ansvarar för det förberedande valarbetet och valets genomförande. De kommunala valnämnderna utser valförrättare och ordnar vallokal. De genomför vidare en preliminär röstsammanräkning. gör den slutliga sammanräkningen. fördelar mandaten i riksdag och Europaparlament, medan fördelar mandat till landsting och kommuner. föreslog vidare att val skulle hållas och att tidpunkten skulle vara samma som dåvarande tid- punkten för val till kyrkofullmäktige, alltså tredje söndagen i oktober(a.a. sid. 167). I propositionen anförde dock departementschefen följande: För att inte sametingsvalet helt skall komma i bakgrunden för de allmänna valen i föreslår jag att sametingsvalet tidsmässigt inte på något sätt kopplas ihop med dessa val. Jag föreslår därför att valet till skall ske den tredje söndagen . För detta talar också praktiska skäl. Som RSV pekat på i sitt remissyttrande är belastningen på de valadministrerade myndigheterna avsevärd i samband med valen till riksdag, landsting och kommunfullmäktige. Även om valet till i huvudsak skall ombesörjas av självt är det rimligt att anta att tinget behöver biträde av varierande slag av de myndigheter som på olika sätt har att admi- nistrera de allmänna valen. Med den frikoppling från de allmänna valen i som jag har föreslagit i fråga om sametingsvalet finns det också förutsättningar att överväga valperiodens längd. Övervägande skäl talar då enligt min uppfattning för än . Jag föreslår därför en val- period för som omfattar . 1992/93:32 sid. 48). Rösträtt och röstningsförfarande följer av 3 kapitlet i sametingslagen. Rösträtt till har den som tagits upp sameröstlängd. Anmälan till röstlängden måste göras valåret. Det är endast den som är same som kan tas upp i röstlängden. Därutöver finns det krav om att personen senast på valdagen skall fylla och att det är en svensk medborgare eller utländsk medborgare som varit folkbokförd i de tre åren närmast före valåret. Med same avses i sametingslagen enligt definition i 1 kapitlet 2 § den som anser sig vara same och Röstningsförfarandet i sametingsvalet, valnämndens ställning 1.gör sannolikt att han har eller har haft samiska som språk i hemmet, eller 2.gör sannolikt att någon av hans föräldrar, far- eller mor- föräldrar har eller har haft samiska som språk i hemmet, eller 3.har en förälder som är eller har varit upptagen i röstlängd till . Den som en gång tagits upp i röstlängden behöver inte på nytt anmäla sig inför ett val, utan står kvar i röstlängden till dess han begär att strykas eller avlider. Det är valnämnden som beslutar om en person som anmält sig skall tas upp i röstlängden. valåret skall val- nämnden ha upprättat en preliminär röstlängd. Den som inte tagits upp i röstlängden har rätt att överklaga beslutet hos . Anmärkning mot röstlängden prövas hos eller om detta är eller söndag senast . beslut får inte överklagas. Därefter skall valnämnden upprätta en slutlig sameröstlängd som då alltså skall uppta alla samer som enligt valnämndens eller beslut skall tas upp samt samer som varit upptagna i sameröstlängd om de fortfarande uppfyller kraven om medborgarskapet eller motsvarande krav och inte begärt att bli avförda. I sametingslagen anges inte att denna slutliga röstlängd skulle kunna överklagas. Partier och kandidater skall ha anmälts . skall senast före valdagen skicka ut ett röstkort i form av ett ytterkuvert, ett valkuvert och ett omslags- kuvert till den som är upptagen i sameröstlängden. utfärdar vidare valsedlar. Röstning sker i vallokal, som skall vara öppen mellan –20.00 under valdagen eller genom brevröstning. Vid röstning i vallokal lägger väljaren själv in sin valsedel i ett valkuvert och försluter det. Väljaren lämnar valkuvert och ytterkuvert, som även är röstkort till valförrättaren. Vid brevröstning lägger väljaren själv in sin valsedel i ett valkuvert och tillsluter det. I närvaro av två vittnen lägger väljaren sedan val- kuvertet i det ytterkuvert som också är röstkort och tillsluter det. Därefter skriver väljaren på ytterkuvertet en försäkran på heder och samvete att han gjort på detta sätt. Vittnena intygar skriftligen att väljaren egenhändigt undertecknat försäkran och att de inte känner till något förhållande som strider mot de uppgifter väljaren lämnat på ytterkuvertet. Vittnenas adresser anges på ytterkuvertet. Vitt- nena skall ha fyllt . Väljarens make eller barn får inte vara Röstningsförfarandet i sametingsvalet, valnämndens ställning Väljaren lägger därefter in ytterkuvertet i omslagskuvertet och skickar det till valnämnden. Därefter följer sammanräkningen. Det är valnämnden som skall granska och räkna rösterna enligt angivna principer. Sedan skall valnämnden fördela mandaten. beslut om bl.a. valsedlarnas giltighet och mandatfördelning kan överklagas till . Denna får upphäva valet eller föranstalta om mindre ingripande åtgärder. Det var regeringen som föreslog att det skulle vara möjligt att använda brevröstning vid valet. Den tidigare samerättsutredningen hade i stället förutsatt att poströstning skulle bli det vanligaste sättet för röstning till . Den anförde att postanstalterna används för poströstning till kyrkofullmäktigevalet och att det borde finnas goda möjligheter att utnyttja postens organisation även för valet till , jämför a.a. sid. 167. Departementschefen anförde dock följande: Jag har för min del, inte minst i syfte att förenkla valsystemet, funnit anledning att pröva ett alternativ som står till buds för svenska väljare i och , dvs. röst- ning genom att sända valsedeln med post till valnämnden, s.k. brev- röstning. Erfarenheterna från brevröstningen i utvisar att det inte är något större administrativt problem att hantera brevrösterna. Andelen underkända röster (1982, och 1988) har dock varit stor. har i en promemoria om erfarenheter m.m. års allmänna val som exempel på ofta förekommande fel nämnt att röstkort saknas, att ytterkuvertet inte varit igenklistrat och att datum på ytterkuvertet saknats eller varit felaktigt. Detta är en typ av fel som vid brevröstning upptäcks först vid rösträkningen och därför inte kan korrigeras. Mot- svarande fel vid röstning med valsedelförsändelse i upptäcks normalt av röstmottagaren eller valförrättaren och kan därför rättas till. Jag ser för min del stora fördelar med ett system med brevröstning till sametingsvalet i . Även om poströstning naturligtvis är ett fullgott och prövat alternativ vill jag ändå föreslå ett system med brevröstning till . Inte minst kostnads- och effektivitetsskäl talar för detta liksom det förhållandet att antalet röstande samer kommer att vara förhållandevis litet. kan ett enkelt val- system stimulera och öka valdeltagandet. De problem som samman- hänger med att antalet underkända röster vid brevröstning i varit stort är jag naturligtvis medveten om. Jag bedömer dock att möjligheterna att informera samiska väljarna om brevröstnings- Röstningsförfarandet i sametingsvalet, valnämndens ställning förfarandet m.m. är betydligt bättre än det är för väljare i (a.prop. sid 48–50). I direktiven anges att valdeltagandet är lågt. Det anförs att Same- tingets valnämnd anser att bl.a. brevröstningsförfarandet är en bidragande orsak till det låga valdeltagandet. I direktiven anges vidare att tidpunkten för val skulle kunna vara en annan orsak. Ett annat problem skulle enligt vara att röstlängden och samernas ansökan om att upptas på röstlängden är offentlig. Det som är särskilt känsligt är att en ansökan leder till en bedömning, det är bara de som uppfyller kriterierna som i sametingslagen definierar en same som upptas i röstlängden. Detta medför att det finns ett motstånd mot att ansöka överhuvudtaget och att förfarandet är offentligt gör det värre. i har i sina kontakter med utredningen vidareutvecklat detta problem och anfört att ytterligare ett problem kan vara att det för minoritetsfolk är känsligt att överhuvudtaget låta sig registreras som en minoritet. Det skulle kunna vara en förklaring bland flera varför en så liten andel av den samiska befolkningen är upptagen på röstlängden, i finns det exempelvis uppskattningsvis 30 000 samer, men endast 10 000 av dem återfinns i röstlängden. Från har vidare anförts att definitionen same i same- tingslagen är oklar, vilket bl.a. haft till följd att valnämnden efter ett beslut av i plenum tillåter att den som gift sig med en samisktalande person förs upp på röstlängden. Det har vidare framkommit att har haft vissa svårighet att organisera valet. fastställde utgången av valet till . Beslutet överklagades av två partier. Grunden för överklagandet var dels att sameröstlängden skulle ha varit felaktig, personer som inte uppfyllde kriterierna hade tagits upp på röstlängden och dels formella brister vad gällde rösträkningen. upphävde valet till och förordnade om omval. avvisade vad som anförts om röstlängden, eftersom detta inte kunde prövas av nämnden. Den fann därefter att valnämnden i fem avseenden avvikit från föreskriven ordning vid sammanräkningen. förordnat om omval framkom att det i sametingslagen saknades regler för hur ett omval skulle gå till. Röstningsförfarandet i sametingsvalet, valnämndens ställning Regeringen beslöt därefter i en tidsbegränsad förordning (2001:725) om valdag m.m. för omval till att omval val skulle äga rum , att samma röstlängd som använts för det ordinarie valet skulle brukas och att i övrigt bestämmelserna i sametingslagen skulle gälla i tillämpliga delar. har anfört att valnämndens grundläggande problem är att det saknar erforderligt kanslistöd. Detta medför att det behöver stöd av långt utöver vad som är rimligt. har därför framfört att det ensamt önskar överta ansvaret för valet eller helt befrias från att vara delaktig i det. Ett ytterligare problem som framförts av och är att de i sametingslagen angivna stopptiderna inför valet är alltför snäva. Särskilt skulle exempelvis tiden för att sända ut röstkort vara alltför knapp. Som framgått skall partier och kandidater ha anmälts och röstkorten skall ha sänts till väljarna senast före valdagen, alltså ca . Denna tid är för kort, särskilt som påsken kan infalla . anser också att tid att förbereda en prövning om anmärkning mot röstlängden, – är för kort för att möjliggöra fullständig kommunikation med valnämnden. 9.3Utredningens överväganden och förslag