sou · GQB3121d2 · 2003-01-01 00:00:00 — En uppgift som innefattar myndighetsutövning får dock inte med stöd av dessa bestämmelser överlämnas till ett bolag, en förening, en samfällighet, en stiftelse eller en enskild individ. Eftersom kommittén i det följande föreslår att nuvarande bestämmelser om tvångsvisa undersökningar tas bort från skol- lagen, finns några inslag av myndighetsutövning kvar inom vad som föreslås ingå i elevhälsans medicinska insatser. Detta möjliggör ett vidgande av överlåtelsemöjligheterna till att även omfatta entreprenadförhållanden. I propositionen Hälsa, lärande och trygghet (prop. 2001/02:14 s. 21) pekas på möjligheten för en Elevernas utveckling mot målen enskild skola att köpa tjänsten skolhälsovård från en närbelägen skola. Kommittén föreslår (16 kap. 7 § i lagförslaget): 1.att skolformsförordningarnas nuvarande bestämmelser om över- låtelse av ansvaret för skolhälsovården/de medicinska insatserna mellan kommuner och landsting förs över till skollagen, samt 2.att en enskild skolhuvudman och staten får möjlighet att över- låta ansvaret till en kommun eller ett landsting. Ledningen av elevhälsans medicinska insatser Enligt HSL, som ju gäller också för skolhälsovården, skall det för verksamheten finnas en verksamhetschef. Denne skall då leda skol- hälsovården så att kraven på säkerhet och kvalitet uppfylls. Enligt 30 § får denne uppdra åt sådana befattningshavare inom verksam- heten som har tillräcklig kompetens och erfarenhet att fullgöra enskilda ledningsuppgifter. har gett ut allmänna råd om verksamhetschef inom hälso- och sjukvård (SOSFS 1997:8). Av dessa framgår att ett av de syften som låg till grund för införandet av bestämmelserna om verksamhetschef är att det för patienter, anhö- riga och personal liksom för tillsynsmyndigheten skall finnas en bestämd person att vända sig till rörande frågor kring verksamhe- ten. Av allmänna råd framgår vidare avseende verk- samhetschefens kompetens m.m. bland annat följande. Saknar verksamhetschefen denna kompetens [medicinsk sakkunskap inom aktuellt område], bör ansvaret att leda verksamheten i denna del överlåtas på befattningshavare med sådan kompetens. Verksamhetschefen har det samlade ledningsansvaret och detta kan inte överlåtas till annan befattningshavare. Den befattningshavare som med stöd av 30 § HSL tilldelats en viss ledningsuppgift bär själv ansvaret för att det med uppgiften förenade syftet uppnås. Verksamhetschefen har dock ansvar för sitt beslut att uppdra åt annan att fullgöra viss ledningsuppgift och skall dessutom bevaka att denna uppgift fullgörs på ett tillfredsställande sätt. Kommittén föreslår (avsnitt 8.1) att det för ledningen av verksam- heten vid skolenheterna skall finnas rektorer. Elevernas utveckling mot målen också att rektorn får uppdra åt sådan befattningshavare vid skolen- heten som har tillräcklig kompetens och erfarenhet att fullgöra enskilda ledningsuppgifter. Kommittén vill här framhålla att för de medicinska insatserna inom elevhälsan skall det finnas en verksam- hetschef enligt de ovan beskrivna bestämmelserna i . Både för hälso- och sjukvården och för skolverksamheten finns krav på kvalitetssäkring och kvalitetsutveckling. Kommittén före- slår att bestämmelser om skriftliga kvalitetsredovisningar införs i skollagen vilka även bör omfatta elevhälsan (avsnitt 4.4.). Inom hälso- och sjukvården gäller bestämmelser i om att kvaliteten i verksamheten systematiskt och fortlöpande skall säkras och utvecklas. I 14 kap. 2 § nuvarande skollag anges att det för skolhälsovården skall finnas skolläkare och skolsköterska. Skolläkare och skolskö- terska intar en särställning bland skolans personal då deras verk- samhet i flera avseenden regleras på annat sätt och i andra författ- ningar än de som i övrigt gäller i skolan. Skolhälsovården och dess personal står under tillsyn enligt lagen om yrkesverksamhet på hälso- och sjukvårdens område (6 kap. 1 §). Av samma lag följer att skolläkaren och skol- sköterskan skall uppfylla särskilda behörighetskrav och har ett särskilt yrkesansvar, dvs. de bär själva ansvaret för hur de fullgör sina arbetsuppgifter. Enligt denna lag och allmänna råd (SOSFS 2002:4) har de också rapporteringsskyldighet om avvikelser (). Genom HSL och föreskrif- ter och allmänna råd Kvalitetssystem i hälso- och sjukvården (SOSFS 1996:24) omfattas skolhälsovården också av ett särskilt kvalitetssäkringssystem under vårdgivarens (oftast skolhuvudman- nens) och dennes verksamhetschefs ansvar. Enligt 18 § HSL skall varje kommun erbjuda hälso- och sjukvård inom i lagen angivna särskilda områden (inom vissa boendeformer och i hemsjukvården). Kommunens ansvar och befogenhet omfat- tar emellertid inte sådan hälso- och sjukvård som meddelas av läkare. Bestämmelsen om skolläkare i skollagen kan därför ses som ett undantag från att kommunerna inte kan tillhanda- hålla läkarinsatser. Elevernas utveckling mot målen Hur stor arbetsinsats skolsköterska och skolläkare skall utföra bestäms av skolhuvudmannen. Det finns inga officiella rekommen- dationer avseende resursstorlek i förhållande till elevunderlag. (Nära och gratis, 1994) utvärderade skolhälsovårdens förutsättningar och funktion i 77 kommuner och fann stora skillnader mellan kommunerna avseende dimensione- ringen av antalet elever per skolläkare och skolsköterska. har i samverkan med Svenska skollä- kareföreningen och påbörjat ett arbete i syfte att ta fram ett basprogram för skolhälsovården (för- slag härom i Skolhälsovården , 1998:10 s. 128). Kommittén anser inte att de medicinska insatsernas dimensione- ring skall regleras genom nationella föreskrifter. Att det skall finnas skolläkare för de medicinska insatserna borde enligt kommitténs mening regleras av HSL på samma sätt som för övrig hälso- och sjukvård. Därmed skulle lagstiftningen bli mer enhetlig och tydlig. Kommittén är emellertid inte beredd att föreslå sådana föränd- ringar utan en närmare analys av problemen kring kommunernas möjlighet att tillhandahålla läkarinsatsen enligt HSL. Kommittén föreslår därför att det nuvarande kravet på att det för verksamheten skall finnas skolläkare förs över till den nya skollagen. För elevhäl- san, där de medicinska insatserna ingår, föreslås i 2 kap. 16 § andra stycket att det skall finnas tillgång till personal med sådan kompe- tens att elevens behov kan tillgodoses. Häri ingår också den särskilda kompetens som skolsköterskan företräder. Kommittén vill understryka vad regeringen i sin proposition Hälsa, lärande och trygghet (prop. 2001/02:14 s. 31 ff.) påpekat om vikten av att kommuner och andra skolhuvudmän förfogar över de kompetenser som erfordras för elevhälsans delar men att huvud- männen själva liksom nu förutsätts avgöra omfattning och inriktning på elevhälsans sammansättning och kompetens. I sammanhanget vill kommittén erinra om att skolläkare och skol- sköterska har ett särkilt yrkesansvar enligt hälso- och sjukvårdslag- stiftningen. I den mån legitimerade psykologer i sin yrkesutövning undersöker vårdar och behandlar elever i skolan omfattas de av samma yrkesansvar (prop. 1997/98:109). Elevernas utveckling mot målen Enligt 14 kap. 2 § nuvarande skollag skall skolhälsovården främst vara förebyggande och omfatta hälsokontroller och enkla sjuk- vårdsinsatser. I samband med tidigare lagöversyner har återkom- mande framhållits att den förebyggande vården skall vara det pri- mära och att sjukvårdsinsatser inte får bli av sådan omfattning eller inriktning att de inkräktar på resurserna för den förebyggande vården. Med enkla sjukvårdsinsatser har avsetts insatser vid t.ex. olycksfall och akuta insjuknanden (prop. 1977/78:85 s. 97–98). Kommittén föreslår att bestämmelsen om enkla sjukvårdsinsatser förs över till den nya lagen med de justeringar som elevhälsans införande medför. Särskilda undersökningar på förekommen anledning Skolhälsovårdens hälsokontroller är i princip frivilliga för de flesta elever, för gymnasieeleverna och för elever i de obligatoriska skolformerna. I ett fall kan tvångsvis undersökning ske. I nuvarande 14 kap. 3 § andra stycket anges att om skolläkaren på förekommen anledning anser att en viss elev i eller sameskolan behöver undersökas särskilt, skall eleven genomgå sådan undersökning. Genom hänvisning i paragrafens tredje stycke omfattas också elever i särskolan och specialskolan. Bestämmelsen kommenteras i propositionen Vissa ändringar i skollagen (1993/94:242) på följande sätt. Orsaken till att en sådan möjlighet bör finnas kvar är att är obligatorisk och att det därför av hänsyn till andra elever måste finnas en möjlighet att t.ex. hindra spridning av smittsamma sjuk- domar. Från flera instanser har framhållits att denna bestämmelse torde kunna tas bort då föreskrifter i smittskydds- lagen (1988:1472) väl täcker detta behov. Vid smitta eller misstanke om smitta av en samhällsfarlig sjukdom har den enskilde ålagts vissa skyldigheter. Den som har anledning misstänka att han eller hon smittats av en samhällsfarlig sjukdom är skyldig att utan dröjs- mål söka läkare. Den smittade eller misstänkt smittade är vidare vid läkarbesöket skyldig att låta läkaren göra de undersökningar och ta Elevernas utveckling mot målen de prover som behövs (13 § smittskyddslagen). Dessutom kan smittskyddsläkaren besluta om tvångsundersökning om undersök- ning inte sker på frivillig väg. Det skulle kunna hävdas att även om bestämmelsen om tvångs- undersökning i skollagen inte är erforderlig ur smittskyddssyn- punkt kan den ändå ha en betydelse i andra sammanhang. Från skolläkarhåll uppges emellertid att bestämmelsen om tvångs- undersökning mycket sällan eller aldrig tillämpas och att den utan olägenhet torde kunna tas bort i skollagen. Kommittén delar denna uppfattning. Enligt 14 kap. 2 § andra stycket nuvarande skollag skall för elever i särskolan och specialskolan i skolhälsovården också ingå särskilda undersökningar som föranleds av deras funktionshinder. I kapitlets 3 § tredje stycke anges att i huvudsak samma elev- grupp skall när det behövs erbjudas att genomgå särskilda under- sökningar som föranleds av deras funktionshinder. Några särskilda program för undersökningar av det här slaget finns inte. Vid underhandskontakter har FUB (Föreningen , Ungdomar och Vuxna) uttalat att regler- ingarna är onödiga. Kommittén föreslår med detta att nuvarande bestämmelser om tvångsvisa och andra särskilda undersökningar i 14 kap. 2 och 3 §§ inte bör föras över till den nya skollagen. I nuvarande skolformsförordningar föreskrivs att det för behand- ling av elevvårdfrågor skall finnas en elevvårdskonferens. Där anges vilka som skall ingå som ledamöter och att andra än ledamöter kan få vara närvarande och yttra sig vid sammanträdena. Vidare regleras vad som krävs för att konferensen skall vara beslutsför och att protokoll skall föras. I vilka ärenden konferensen fattar beslut preci- seras inte här. För de obligatoriska offentliga skolformernas del (förutom för sameskolan) anges på andra ställen i författningarna endast två fall där elevvårdskonferensen skall fatta beslut/höras. Elevernas utveckling mot målen Styrelsen får besluta om anpassad studiegång för elev efter att ha hört elevvårdskonferensen (5 kap. 10 § grundskoleförord- ningen. Dessa beslut är i de allra flesta kommuner delegerade till rektorn). Om en elev, efter vissa vidtagna åtgärder, fortsätter att upp- träda olämpligt skall saken dels anmälas för rektorn, dels hänskjutas till elevvårdskonferensen. Om elevvårdskonferen- sens åtgärder inte hjälper skall konferensen anmäla förhållandet till styrelsen för övervägande om lämplig åtgärd (6 kap.10 § grundskoleförordningen). För gymnasie- och gymnasiesärskolan saknas motsvarande eller liknande detaljbestämmelser avseende elevvårdskonferensen. Inte ens i samband med de reglerade åtgärderna för elevers tillrätta- förande nämns elevvårdskonferensen. När det gäller gymnasie- skolan kan dock vid behov företrädare för elevvården medverka vid utredningen. I alla skolformerna fungerar elevvårdskonferensen, ofta med olika lokala benämningar, huvudsakligen som ett forum där olika befattningshavare, elev och, för omyndig elev, dennes föräldrar diskuterar elevens skolgång och kommer fram till gemensamma lösningar. Nuvarande reglering av elevvårdskonferensen är inte till alla delar klar vilket leder till olika lokala tolkningar och anpass- ningar. föreslår en ny benämning på elevvårds- konferensen (beslutskonferens rörande enskild elevs skolgång), hur beslut skall fattas i den, vilka som skall ingå i konferensen och vem som skall vara ordförande. I propositionen Hälsa, lärande och trygghet (prop. 2001/02:14) konstateras att elevvårdskonferensens beslutsområde tolkas olika. Vilka beslut som fattats har därför upplevts som otydligt och oklart på många skolor. Regeringen bedömer att skäl talar för att det bör finnas ett forum i skolan där beslut fattas avseende enskilda elever men att hur detta forum skall organiseras bör avgöras på lokal nivå. Kommittén anser att en ytterligare reglering av elevvårdskon- ferensen strider mot den ökade målstyrning som eftersträvas. Kommittén finner att en konferens med olika företrädare och kompetenser – inom och utom elevhälsan – har en viktig funktion i att allsidigt belysa en elevs skolsituation och därigenom förse en Elevernas utveckling mot målen beslutsfattare, oftast rektorn, med erforderligt underlag inför beslutet. Rektorn har det pedagogiska ledningsansvaret för hela skolverksamheten inom sitt område och förfogar också över skolans samlade resurser, personella och ekonomiska. Rektorns ansvar för stöd till elever har behandlats ovan i avsnitt 10.2.3. Kommittén anser med hänvisning till den ökade målstyrningen att det saknas skäl för att i skollagen och förordningarna reglera en organisatorisk fråga som nuvarande elevvårdskonferensen utgör. Avsaknaden av nationell reglering av det samråd och den samverkan som är nödvändig inför beslut rörande elever, och också i många andra ärenden, fritar inte huvudmannen och den enskilda skolenheten från ett ansvar för att för elever och vårdnadshavare tydliggöra vilka handläggningsrutiner som finns avseende olika typer av ärenden. Av förvaltningslagen framgår att elever och vård- nadshavare har rätt att yttra sig och ta del av uppgifter när det gäller myndighetsutövning vilket det ofta är fråga om i här aktuella elev- ärenden. Kommittén anser att beslutanderätt inte ska ligga på en konfe- rens. Stödåtgärder skall enligt kommitténs förslag anges i åtgärds- program som beslutas av rektor. Kommittén har framhållit att det skall finnas rutiner för hur samråd i dessa frågor skall ske men kommittén föreslår ingen lagstiftning härom (avsnitt 10.2.3). Mot bakgrund härav bör överlåtas till huvudmännen att organi- sera samråd, konferenser eller liknade. Nuvarande reglering av elev- vårdskonferensen i förordningarna kan därmed tas bort. Kommittén har i samband med behandlingen av elevhälsan också tagit upp behovet av en hänvisning i skollagen till socialtjänstlagen om anmälningsskyldighet av förhållande som kan innebära att soci- alnämnden behöver ingripa till en underårigs skydd. I såväl den äldre socialtjänstlagen (1980:620, 71 §) som den nya (2001:453, 14 kap. 1 §) finns föreskrift om skyldighet att till social- nämnden anmäla förhållande som kan innebära att nämnden behö- ver ingripa till en underårigs skydd. 14 kap. 1 § i den nya socialtjänstlagen har följande lydelse och är tillämplig på både offentliga och enskilda huvudmän och skolor. Elevernas utveckling mot målen 1 § Var och en som får kännedom om något som kan innebära att soci- alnämnden behöver ingripa till ett barns skydd bör anmäla detta till nämnden. Myndigheter vars verksamhet berör barn och ungdom samt andra myndigheter inom hälso- och sjukvården och är skyldiga att genast anmäla till socialnämnden om de i sin verksamhet får känne- dom om något som kan innebära att socialnämnden behöver ingripa till ett barns skydd. Detta gäller även dem som är anställda hos sådana myndigheter. Sådan anmälningsskyldighet gäller också dem som är verksamma inom yrkesmässigt bedriven enskild verksamhet som berör barn och ungdom eller annan yrkesmässigt bedriven enskild verksam- het inom hälso- och sjukvården eller på område. För familjerådgivning gäller i stället vad som sägs i tredje stycket. De som är verksamma inom familjerådgivning är skyldiga att genast anmäla till socialnämnden om de i sin verksamhet får kännedom om att ett barn utnyttjas sexuellt eller misshandlas i hemmet. Myndigheter, befattningshavare och yrkesverksamma som anges i andra stycket är skyldiga att lämna socialnämnden alla uppgifter som kan vara av betydelse för utredning av ett barns behov av skydd. Om anmälan från gäller bestämmelserna i 3 § lagen (1993:335) om . framhåller i sitt slutbetänkande Insatser mot psykiska problem hos barn och ungdomar (SOU 1998:31 s. 306) att anmälningsskyldigheten efterlevs dåligt inom skola, barnomsorg och barnhälsovård och att skälet härtill bl.a. anses bero på otillräck- liga kunskaper om anmälningsskyldigheten. Kommittén föreslog därför att en hänvisning till socialtjänstlagen skulle tas in i skollagen. Detsamma gör kommittén mot barnmisshandel i sitt slutbetänkande Barnmisshandel – att förebygga och åtgärda (SOU 2001:72). Remissbehandling har skett och proposition beräknas till . Kommittén föreslår att en sådan hänvisning införs i skollagen (21 kap. 8 §). Skollagen innehåller inga bestämmelser om samverkan med andra verksamheter. Kommittén mot barnmisshandel föreslår att nya paragrafer om samverkan införs i socialtjänstlagen, hälso- och sjukvårdslagen, lagen om yrkesverksamhet på hälso- och sjukvårdens område och i skollagen. , hälso- och sjukvården samt förskolan, Elevernas utveckling mot målen skolan och skolbarnsomsorgen skall samverka med samhällsorgan, organisationer och andra som berörs i frågor som rör barn som far illa eller riskerar att fara illa. skall ha ett förstahands- ansvar för att samverkan kommer till stånd (SOU 2001:72 s. 135). Som nämnts ovan bereds frågan i . Dessa förändringar bör, enligt mening, genom- föras i ett sammanhang. Kommittén finner det därför inte lämpligt att kommittén föreslår en sådan bestämmelse som enbart tar sikte på skolan.