sou · GQB386d1 · 2003-01-01 00:00:00 — Undantagna är dock de mest skonsamma metoderna för avlivning och märkning av djur som godtagits i modern praxis. Den lägsta nivå av ingrepp som anses orsaka något av ovan nämnda tillstånd är ett nålstick. Vad som skiljer de svenska bestämmelserna från de europeiska är framförallt att i är ändamålet med användningen av djuret i princip ensamt styrande för vad som är att anse som ett djurförsök. De europeiska definitionerna innehåller ju förutom kravet på ända- målet ett krav på att försöket kan tillfoga djuret smärta, lidande, ångest eller bestående skador. Enligt de svenska bestämmelserna är det inte nödvändigt att djuranvändningen är förenad med vare sig fysiskt eller psykiskt lidande för djuret för att det skall räknas som ett djurförsök. Det medför t.ex. att enkla beteendestudier (sådana Enhetliga och tydliga definitioner av djurförsök och försöksdjur som utförs utan ingrepp och tvångsanordningar) är att anse som djurförsök enligt svensk rätt. En annan skillnad är att avlivning av ett djur i syfte att få tillgång till dess organ eller vävnad (i motsats till att använda ett djur som avlivats i ett annat syfte) är att betrakta som djurförsök enligt de svenska bestämmelserna. Ett sådant förfarande utgör enligt de euro- peiska bestämmelserna inte ett djurförsök om djuret avlivas med en skonsam och enligt modern praxis accepterad avlivningsmetod. De svenska bestämmelserna omfattar således fler fall av djur- användning än de europeiska bestämmelserna. Detta får till konsekvens att den svenska statistiken över det totala antalet använda försöksdjur visar på en högre förbrukning av försöksdjur än vad de andra EU- och konventionsanslutna ländernas statistik visar. 3.3Varför uttryckliga och enhetliga definitioner? Jag bedömer att de svenska reglerna om djurförsök/försöksdjur kan förenklas så att de blir lättare att överblicka. Det är svårt – även för den som är involverad i försöksdjursverksamhet – att läsa sig till vad som enligt författningarna menas med djurförsök och försöks- djur. Eftersom det i författningarna används många skilda gräns- dragningar kan det även finnas en risk för att viss djuranvändning oavsiktligt hamnar utanför tillämningsområdet för någon bestäm- melse. Bristen på en enhetlig terminologi och de praktiska effekterna av de många olika gränsdragningarna är kanske av liten direkt betydel- se från djurskyddssynpunkt men när regelverket är svårtillgängligt blir debatten ofta oklar eftersom man inte riktigt vet vad man diskuterar. Att använda uttryckliga definitioner av djurförsök och försöksdjur är därför enligt min mening ett viktigt steg för att nå ökad tillgänglighet. Ökad tillgänglighet är betydelsefullt, bl.a. för att de personer som planerar att utföra djurförsök, de djurförsöks- etiska nämnderna och tillsynsmyndigheterna skall få klara och tyd- liga regler för vilka förutsättningar som gäller för att få utföra ett djurförsök. Viss av den tid som har gått åt till att förstå och få överblick över regelverket kan då istället ägnas åt etiska frågor och åt att förbättra situationen så mycket som möjligt för de djur som används i djurförsöken. Enhetliga och tydliga definitioner av djurförsök och försöksdjur Min avsikt med att införa enhetliga definitioner är att de skall användas genomgående både i djurskyddslagen och dess följdförfatt- ningar. Genom att konsekvent använda definitionerna kommer samma formuleringar och angreppssätt att tillämpas genom hela regelverket. Ju enklare regler och ju färre gränsdragningar desto färre tolkningsproblem. 3.4Utformningen av de nya definitionerna Jag har bjudit in representanter för djurskyddsorganisationer, myn- digheter, universitet och företag som använder försöksdjur till möten för att diskutera hur de nya definitionerna av djurförsök och försöksdjur lämpligen bör utformas. Vid mötena har i stort sett alla representanter framfört att det är önskvärt med vida definitioner och att ändamålen med verksam- heten liksom bör vara bestämmande för om den skall vara att betrakta som ett djurförsök. Representanterna framhöll vidare att den uppräkning av ändamålen som finns i 19 § 1 st. djurskydds- lagen utgör en god utgångspunkt för utformandet av de nya defini- tionerna. De ansåg även att de avgränsningar som uppställs i bestämmelsen, med några få undantag, är förhållandevis väl avpass- ade. Jag delar dessa uppfattningar. De definitioner som jag föreslår är därför utformade i huvudsak i överensstämmelse med 19 § 1 st. djurskyddslagen och avsikten är att de, med några få undantag, skall täcka de fall av djuranvändning som enligt gällande författ- ningar omfattas av bestämmelserna om djurförsök och försöksdjur. En tanke som förts fram i olika sammanhang är att utforma de svenska definitionerna i enlighet med EU:s och Europarådskonven- tionens definitioner av djurförsök. Att utforma definitionerna i enlighet med dessa är naturligtvis fördelaktigt i statistiska samman- hang. försöksdjursstatistik skulle i så fall vara direkt jäm- förbar med den europeiska (till den del de andra länderna tillämpar dessa definitioner utan undantag eller särregler). Trots denna fördel är jag negativ till att välja en sådan utformning. Jag anser att vi bör behålla de i förhållande till de europeiska definitionerna vida av- gränsningar som gäller. Det är enligt min mening önskvärt att bibehålla den svenska helhetssynen på försöksdjurens situation. Vi bör därför även fortsättningsvis låta sådan djuranvändning som inte innefattar att djuren utsätts för ingrepp eller tillfogas smärta om- fattas av bestämmelserna om försöksdjur. Med en sådan utform- Enhetliga och tydliga definitioner av djurförsök och försöksdjur ning av definitionerna kommer även enkla beteendestudier, ut- fodringsförsök och försök i vilka djur avlivas i syfte att man skall använda deras organ eller organdelar omfattas av bestämmelserna om försöksdjur. Mitt motiv för att låta enkla beteendestudier och utfodrings- försök omfattas av definitionerna är att även denna typ av djur- användning kan påverka djuren negativt. Vid beteendestudier ställs djuren ofta inför situationer som orsakar dem stress och även utfodringsförsöken innehåller stressmoment. Ut- fodringsförsöken förutsätter nämligen ofta att djuren hålls i fången- skap för att man skall kunna kontrollera deras födointag. Avlivning av djur för att använda deras organ eller organdelar skiljer sig på en punkt från beteendeförsöken och utfodrings- försöken. De djur som används som av organ eller organdelar utsätts inte för smärta eller annat obehag (under förut- sättning att de också avlivas på ett smärtfritt sätt). Även om djuren inte utsätts för något lidande innan de avlivas så mister de sitt liv för samma ändamål som de övriga försöksdjuren används. Dessa djur bör därför omfattas av samma skyddsregler – regler som kräver att nyttan med försöket vägs mot djurens intressen – som de andra djuren som omfattas av de föreslagna definitionerna. Det skulle också kännas stötande att i statistiska sammanhang över huvud taget inte redovisa de djur som används på detta sätt som försöksdjur. De djurslag som oftast används för att donera organ eller organ- delar är möss, råttor, fåglar och fiskar. Men även andra djur används som . användes för detta ändamål t.ex. 5 apor1, 1 hund och 13 katter. (Använda försöksdjur i , CFN:s skiftserie nr 43, 2001, s. För att möss, råttor, apor, hundar och katter (och även vissa andra djur) skall få användas i djurförsök, måste de ha fötts upp för det ändamålet. Vidare måste den som vill föda upp djuren ha till- stånd från för uppfödningen. Se 19 § 3 p. och 19 § a djurskyddslagen. Det brukar med ett ord kallas för destinations- uppfödning. Kravet på destinationsuppfödning ställs bl.a. för att anpassa för- söksdjursuppfödningens omfattning till förbrukningen av försöks- djur. Destinationsuppfödning anses vidare leda till förbättringar 1 Endast cercopithecoidea, Gamla världens apor användes. Gamla världens apor, även kallade östapor, är en överfamilj primater med ca 90 arter. Hit räknas bl.a. babianer, langurer, mar- kattor, makaker och colobusapor. Enhetliga och tydliga definitioner av djurförsök och försöksdjur från djurskyddssynpunkt, dels genom den kontroll det ger över dem som föder upp försöksdjur, dels genom att försöksdjurens kvalitet förbättras – vilket i sin tur bidrar till att minska antalet försöksdjur. Endast de som uppfyller vissa, från djurskyddssyn- punkt tillfredställande krav angående vård, förvaring och tillsyn kan få tillstånd till försöksdjursuppfödning. Kraven för att få ett tillstånd för att föda upp försöksdjur är formulerade på ett sådant sätt att uppfödaren tvingas inrätta djurmiljön och utarbeta hante- ringsrutinerna så att de efterliknar den laboratoriemiljö som djuren förvaras i efter det att de levererats till sina respektive användare. Härigenom undviks att djuren vid överflyttningen till användaren orsakas stress genom en omställning till nya levnadsvillkor. (Se prop. 1978/79:13, s. 16–17 och departementspromemorian Ds I 1975:4, Framtida försörjning med försöksdjur m.m., s. 57–58.) Kravet på destinationsuppfödning hindrar att vem som helst kan sälja djur för att användas i djurförsök. Om man skulle undanta de djur som avlivas för att donera organ/organdelar från de föreslagna definitionernas tillämpningsområde får det till konsekvens att kravet på destinationsuppfödning upphör att gälla för dessa djur. Vem som helst skulle därigenom kunna sälja djur, t.ex. en hund eller en katt, för sådan användning. En sådan utveckling är naturligt- vis inte önskvärd. Jag föreslår ett par språkliga ändringar för att förtydliga det som i praktiken gäller , dvs. att även utveckling av läkemedel, kemis- ka produkter, biologiska produkter och medicinsktekniska produk- ter omfattas av bestämmelserna om djurförsök. 3.4.2Gränsen för vad som kan vara ett försöksdjur går vid ryggradsdjur Jag anser att den nuvarande gränsen att i princip endast ryggrads- djur omfattas av bestämmelserna om försöksdjur är väl avvägd. I mitt förslag till definitioner anger jag därför i klartext att gränsen för vad som avses med ett försöksdjur går vid just ryggradsdjur. Ryggradslösa djur omfattas således inte av definitionerna. Enhetliga och tydliga definitioner av djurförsök och försöksdjur Orden i princip ovan, syftar på att pirålen som är en rundmun men är ett ryggradslöst djur (pirålen tillhör en s.k. syster- grupp till ryggradsdjuren) omfattas av åtminstone bestämmelserna om godkännande av en djurförsöksetisk nämnd. Enligt mitt förslag till definitioner kommer pirålen att falla helt utanför definitionerna av djurförsök och försöksdjur och de kom- mer därmed inte längre att omfattas av ett sådant krav. Att jag har valt att använda ordet ryggradsdjur istället för att räkna upp vilka djurklasser som omfattas, är ett led i min strävan att uppnå så stor enkelhet, enhetlighet och överskådlighet som möjligt. Att dra gränsen vid ryggradsdjur har även den fördelen att de svenska bestämmelserna om försöksdjur kommer att använda sig av samma term, ryggradsdjur, som används i Europaråds- konventionen och i rådets direktiv /609/EEG. Detta underlättar jämförelser mellan de svenska bestämmelserna och de europeiska bestämmelserna om försöksdjur. 3.4.3Djuranvändning som inte omfattas av definitionerna Mitt förslag till definitioner har samma utgångspunkt som gäller, dvs. att ändamålet bakom djuranvändningen skall vara bestäm- mande för om det skall vara att betrakta som ett djurförsök eller inte. De ändamål som både enligt gällande rätt och enligt mitt förslag är avgörande för om användningen skall klassificeras som ett djurförsök, är: N vetenskaplig forskning, N (viss) undervisning, N utveckling och framställning av läkemedel, andra kemiska, medicinsktekniska eller biologiska produkter, samt N andra därmed jämförliga ändamål. De definitioner jag föreslår har således fått samma vidsträckta utformning som gäller . Att välja vida definitioner är av vikt för att ge försöksdjuren ett så gott skydd som möjligt. Det kan jämföras med en försiktighetsprincip som innebär att hellre låta för många djur än för få djur omfattas av det skydd för djurens intress- en som bestämmelserna om försöksdjur ger. Några former av djuranvändning som enligt min mening är av sådan karaktär att de inte bör omfattas av definitionerna redogör Enhetliga och tydliga definitioner av djurförsök och försöksdjur jag för i avsnitt 3.4.4 och 3.4.5. Att göra en uttömmande upp- räkning av vilken djuranvändning som således bör undantas från definitionernas tillämpningsområde är dock inte möjligt. Försöks- djursanvändningen är av mycket varierande art. förekommer användningsformer och användningsområden som kan komma att ändras och nya användningsformer och användningsområden kom- mer att tillkomma. För övrig djuranvändning måste det med hjälp av erfarenhet och mot bakgrund av nya vetenskapliga rön, från fall till fall avgöras om denna är av sådan art att den bör undantas från definitionernas tillämpningsområde. Enligt min bedömning bör det, med stöd av bemyndigandet i 22 § 2 st. djurskyddslagen, vara möjligt för regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer att meddela föreskrifter om undantag från definitionernas tillämpningsområde. Det kan disku- teras om t.ex. bläckfiskar (som är ryggradslösa djur) också bör omfattas av bestämmelserna om försöksdjur. Med stöd av bemyn- digandet kan då beslutas om att även bläckfiskar skall omfattas av definitionerna om djurförsök och försöksdjur. 3.4.4Traditionell ringmärkning av fåglar och utfodringsförsök som sker vid sedvanligt hållande av husdjur Jag ser inte någon anledning att ändra på det förhållande som gäller i fråga om traditionell ringmärkning av fåglar2 och utfodrings- försök som sker vid sedvanligt hållande av husdjur och som inte är förenade med lidande för djuren. Sådan djuranvändning är undan- tagen från djurskyddslagens och dess följdförfattningars krav av- seende försöksdjur genom bestämmelserna i 3 § Centrala försöks- djursnämndens föreskrifter (LSFS 1988:45) och allmänna råd om den etiska prövningen av användningen av djur för vetenskapliga ändamål m.m. och 4 kap. 1 § 2 p. och 3 p. Statens jordbruksverks föreskrifter (SJVFS 1998:20) om uppfödning, förvaring, tillhanda- hållande och användning m.m. av försöksdjur. Eftersom jag nu föreslår att det i djurskyddslagen skall föras in uttryckliga definitioner av djurförsök och försöksdjur bör undan- tagen för ringmärkning och utfodringsförsök som sker vid sed- vanligt hållande av husdjur, lämpligen framgå redan av definitioner- 2 Med traditionell ringmärkning av fåglar avses sådan ringmärkning av fåglar som inte om– fattar andra moment än att fåglarna fångas in, mäts, vägs, ringmärks med fotring och därefter släpps fria. Enhetliga och tydliga definitioner av djurförsök och försöksdjur I konsekvens härmed har jag i definitionen av djurförsök infört ett uttryckligt undantag för sådan djuranvändning. 3.4.5Djur som används för undervisning Jag föreslår att djur som används för undervisning skall omfattas av definitionerna av djurförsök och försöksdjur endast om använd- ningen innebär att djuret i undervisningssyfte avlivas, utsätts för operativt ingrepp, injektion eller blodavtappning eller om det genom annan åtgärd riskerar att orsakas lidande3. Enligt gällande bestämmelser är all användning av djur för under- visning att klassificera som djurförsök. Det är enligt min mening inte rimligt. Användningen av djur för undervisning är i praktiken mycket varierande. Det kan handla om allt från att en skolklass har några djur som de matar och lär sig sköta om till att djur används för att lära och träna blivande veterinärer, läkare, tandläkare och forskare i undersöknings- och behandlingsmetoder, i tekniker och i färdig- hetsträningssyfte. Djur används således i flera olika utbildningar, t.ex. djurvårdarutbildningen, hovslagarutbildningen och utbildning inom det s.k. naturbruksprogrammet. I dessa utbildningar ingår vissa praktiska moment. Dels moment där eleverna får lära sig att sköta och hantera djur och dels moment som innebär att djuren utsätts för ingrepp, t.ex. verkning av hovar och klövar hos häst respektive klövbärande djur (inom hovslagarutbildningen) och blod- provstagning, kastrering av och injicering av järn i smågrisar (inom naturbruksprogrammet). CFN:s inställning i frågan om användning av djur inom utbild- ningar med inriktning mot arbete med djur är att klassificera som djurförsök framgår av det förslag till allmänna råd om djurförsök inom utbildning som CFN utarbetade . I förslaget uttalar CFN: [Det förekommer] djuranvändning inom utbildningen med inriktning på arbete med försöksdjur eller andra djur, t.ex. djurvårdarutbildningen, och utbildning inom det s.k. naturbruks- programmet. I sådana utbildningar ingår praktiska moment där eleverna bl.a. får lära sig att sköta och hantera djur. Även denna användning av djur betraktas som djurförsök enligt 19 § djur- skyddslagen (1988:534). Enligt CFN är således även sådana 3 Med lidande avses här både fysiskt och psykiskt lidande, vilket är den betydelse som begreppet generellt har i djurskyddsförfattningarna, se prop. 1987/88:93, s. 50. Enhetliga och tydliga definitioner av djurförsök och försöksdjur moment som går ut på att elever lär sig sköta och hantera djur att betrakta som djurförsök. CFN:s tolkning av 19 § djurskyddslagen ifrågasattes dock när förslaget till allmänna råd remissbehandlades. Flera av remissinstanserna ställde sig skeptiska till att moment som skötsel och hantering av djur skulle utgöra djurförsök enligt djur- skyddslagens mening. CFN har ännu inte beslutat i frågan om sådan användning. var negativ till att djuranvändning som består i att elever lär sig sköta och hantera djur skall vara att anse som djurförsök. I betänkandet påpekar den särskilda utredaren att en sådan tolkning av begreppet djurförsök i hög grad strider mot det allmänna rättsmedvetandet och att de djurförsöksetiska nämnder- na uttryckt tvivel om denna typ av användning skall vara föremål för nämndernas bedömning. (SOU 1998:75, s. Utredarens slutsats är att det är skadligt för förtroendet för de djurförsöks- etiska nämnderna och att det belastar deras verksamhet i onödan att pröva användning av djur som varken för allmänheten, de djur- försöksetiska nämnderna eller sökandena (dvs. de som ansöker om att få utföra djurförsök) framstår som etiskt problematisk. För att komma tillrätta med detta förhållande föreslog utredaren att djurförsök som inte avviker från sedvanligt hållande av husdjur skall undantas från kravet på etisk prövning. Undantaget från kravet på etisk prövning skall enligt förslaget dock endast gälla under förutsättning att djuren inte för vetenskaplig forskning eller undervisning eller andra jämförliga ändamål avlivas eller utsätts för lidande eller obehag. Jag delar slutsats att sådan djur- användning i undervisningssyfte som är begränsad till att gälla inlärning av normal skötsel och hantering av djur och som inte skiljer sig från den hantering djuren skulle få om de fanns hos en vanlig mjölk- eller köttproducent eller hos en vanlig häst- eller hundägare osv., faller utanför betydelseområdet för vad man i allmänhet avser med djurförsök och försöksdjur. Jag håller också med om att det är oproblematiskt att undanta sådan djuranvänd- ning från tillämpningsområdet för bestämmelserna om djurförsök. Jag anser dock att man istället för att bara undanta dessa djur från kravet på etisk prövning helt skall undanta dem från själva defini- tionerna av djurförsök och försöksdjur. I enlighet med slutsats bör dock sådan djuranvändning för undervisning som innehåller moment där eleverna lär sig eller tränar på att avliva djur eller på att göra vissa Enhetliga och tydliga definitioner av djurförsök och försöksdjur ingrepp på dem (t.ex. operativa ingrepp, injektioner, blodavtapp- ning eller annan liknande behandling) även fortsättningsvis omfatt- as av bestämmelserna om djurförsök. Djur som används för att eleverna skall träna sig på djuren riskerar att orsakas skador eller utsättas för ett större lidande än vad sådana ingrepp normalt resulte- rar i om de utförs av en erfaren person. Genom mitt förslag kommer vissa djur som används i undervis- ning och som omfattas av bestämmelserna om djurförsök och försöksdjur inte längre att omfattas av dessa bestämmelser. Andra djur kommer dock ömsom att omfattas och ömsom att falla utan- för bestämmelsernas tillämpningsområde. Detta gäller t.ex. djur som används i undervisningen vid Naturbruksprogrammet. Dessa djur används ju främst för att lära eleverna fodra, sköta och vårda djuren men eleverna får också under utbildningen lära sig att göra vissa ingrepp, såsom t.ex. blodprovstagning och kastrering av svin. För den grupp djur som faller helt utanför de föreslagna defini- tionernas tillämpningsområde kommer samtliga regler gällande försöksdjur att upphöra att gälla, inklusive de krav på statistik- föring av användningen av försöksdjur som gäller. Däremot kommer fortfarande de allmänna reglerna i djurskydds- lagen om hur djur skall hållas och skötas, om tillsyn, omhänder- tagande och ansvar för brott m.m., gälla även dessa djur. Djur- skyddslagen omfattar nämligen, enligt den inledande paragrafen, alla djur som hålls i fångenskap. Att vissa grupper av djur undantas från definitionernas område medför en minskad belastning för de djurförsöksetiska nämnderna. Nämnderna kan då istället koncentrera sig på de svåra etiska av- vägningar som många andra djurförsök innehåller. har beslutat om vissa ändringar i djurskydds- lagen (prop. 2001/02:93, bet. 2001/02:MJU20, rskr. 2001/02:527). Ändringarna träder i kraft och kommer således att vara gällande innan det kan bli aktuellt att genomföra några av de ändringar som jag här föreslår. En förändring som är av intresse i det här sammanhanget är att 4 § djurskyddslagen ändras. Paragrafen kommer att lyda: 4 § 1 st. Djur ska hållas och skötas i en god djurmiljö och på ett sådant sätt att det främjar deras hälsa och ger dem möjlighet att bete sig naturligt. Den ändring som beslutat om består i att paragrafen utvidgas till att omfatta inte bara försöksdjur och djur för produk- Enhetliga och tydliga definitioner av djurförsök och försöksdjur tion av livsmedel, ull, skinn eller pälsar utan alla djur som omfattas av djurskyddslagen. kommer alltså att gälla vissa grundläggande krav på skötsel och hållande även för de djur som enligt mitt förslag till definitioner kommer att hamna utanför regelverket om försöksdjur. Då dessa djur omfattas av de allmänna bestämmelserna i djurskyddslagen är det enligt min mening tillräckligt reglerat för att se till att dessa djur har det bra. II Bakgrund – etik och kritik 4 Djurförsök och etik En viktig del i uppdraget är att se över förutsättningarna för den djurförsöksetiska prövningen samt att analysera de etiska bedöm- ningsgrunder som tillämpas för prövningen och överväga om de behöver förbättras. I det följande förklarar jag som en bakgrund vilken relation etik har till djurförsök och hur etiken kommer till uttryck i regelverket kring djurförsöken. 4.1Djurförsök – ett etiskt problem Ordet etik härstammar från grekiskan och ordet moral från latinet. Båda betyder vana, sedvänja, sed och bruk. (B. , Etik – moral – djuretik, i CFN:s skriftserie nr 20, 1993, s. 2–4.) Förhållandet mellan etik och moral har beskrivits på ett ganska enkelt sätt av bl.a. Med moral avses enligt de principer, normer och värderingar som bidrar till att bestämma en persons eller grupps handlingar i en konkret situation medan etik kan sägas vara ett försök att systematiskt medvetande- göra och bearbeta de grundläggande principer, normer och värden som ingår i moralen. En persons moral visar sig i hans eller hennes handlingar eller underlåtenhet att handla medan etiken är ett försök att på ett sammanhängande och systematiskt sätt utveckla principer för vad som är moraliskt rätt och orätt, kriterier på att handlingar är rätta och att motivera sådana principer och kriterier.