sou · GQB360d3 · 2003-01-01 00:00:00 — En sådan möjlighet är annars förbehållen priser för samtrafik och andra former av tillträde i 4 kap. och för sam- hällsomfattande tjänster enligt 3 §. 14 § Om en marknadsanalys enligt 7 kap. 15 § visar att det inte råder effektiv konkurrens på marknaden för tillhandahållandet av hela eller delar av minimiutbudet av hyrda förbindelser, får den som enligt 7 kap. 16 § har ett betydande inflytande på marknaden för tillhanda- hållande av de särskilda komponenterna i minimiutbudet i hela eller delar av landet förpliktas att 1.tillämpa likadana villkor under motsvarande förhållanden för dem som tillhandahåller liknande tjänster och tillhandahålla hyrda förbindelser till andra på samma villkor och med samma kvalitet som de eller deras dotterbolag eller samarbetspartner till- handahåller för sina egna tjänster, 2.utforma och använda en lämplig kostnadsredovisningsmetod, 3.offentliggöra tekniska egenskaper, 4.offentliggöra taxor, periodiska hyresavgifter och övriga kostnader samt ange om dessa är differentierade, En förpliktelse enligt första stycket får avse endast den som tillhan- dahåller hyrda förbindelser som överensstämmer med sådana standar- der som Europeiska gemenskapernas kommission fastställt och offent- liggjort referensnummer till i Europeiska gemenskapernas officiella tidning. Taxor och leveransvillkor som offentliggjorts enligt första stycket 4 eller 5 får inte ändras utan tillstånd från den myndighet som reger- ingen bestämmer. Bestämmelsen om hyrda förbindelser genomför artikel 18 i USO- direktivet och avser att trygga förekomsten av sådana förbindelser till dess att tillräcklig konkurrens råder på varje delmarknad för tillhandahållande av de särskilda komponenterna i minimiutbudet. Hyrda förbindelser har behandlats i avsnitt 10.7.7. Det bör klargö- ras att tjänster för hyrda förbindelser utgör obligatoriska tjänster som skall tillhandahållas utan att kompensationssystem utnyttjas och att tillhandahållandet av hyrda förbindelser utanför minimiut- budet bör omfattas av allmänna regler för slutkundsmarknaden snarare än av särskilda krav som omfattar leverans av minimiutbu- det. I första stycket anges att däri uppräknade åtgärder får vidtas mot den som har en dominerande ställning på den aktuella marknaden. De specifika förpliktelserna, om t.ex. icke-diskriminering och kostnadsredovisning, överensstämmer med dem som får åläggas en dominant enligt 4 kap. och bestämmelserna i detta kapitel. Med hänsyn till den särskilda karaktär som präglar hyrda förbindelser, har de bestämmelser som är tillämpliga på sådana förbindelser samlats i denna paragraf. De förpliktelser som kan åläggas med stöd av första stycket får enligt andra stycket endast avse den som har en dominerande ställ- ning på marknaden för tillhandahållandet av hela eller delar av minimiutbudet av hyrda förbindelser och som tillhandahåller sådana förbindelser som överensstämmer med standarder som Europeiska gemenskapernas kommission fastställt och offentlig- gjort referensnummer till i Europeiska gemenskapernas officiella tidning. 15 § Överträds en skyldighet som beslutats enligt 12 – 14 §§ tillämpas 3 kap. 12, 13 och 16 §§. Istället för att återkalla tillståndet får beslut meddelas att den som har åsidosatt skyldighet helt eller delvis skall upphöra med verksamheten. Paragrafen genomför artikel 11.6 i USO-direktivet som hänvisar till artikel 10 i auktorisationsdirektivet. Den har sin huvudsakliga mot- svarighet i 12 och 61 §§ telelagen, se i övrigt kommentaren till 3 kap. 12, 13 och 16 §§. Beträffande andra meningen, se kommentaren till 4 kap. 12 §. Särskilda rättigheter för abonnenter m.m. 16 § Ett avtal mellan en slutanvändare och den som tillhandahåller elektroniska kommunikationstjänster skall innehålla uppgift om 1.leverantörens namn och adress, 2.de tjänster som tillhandahålls, 3.den kvalitetsnivå som erbjuds, 4.leveranstiden för basanslutningen, 5.de underhållstjänster som erbjuds, 6.detaljerade priser och taxor, 7.hur information om gällande taxor och underhållsavgifter kan erhållas, 9.villkoren för förlängning och upphörande av tjänsten, 10.förlängning och uppsägning av avtalet, 11.ersättning om tjänster inte tillhandahålls enligt avtalet och 12.hur ett tvistlösningsförfarande inleds. Bestämmelsen, som genomför artikel 20 i USO-direktivet, har sin huvudsakliga motsvarighet i 25 § telelagen. Den avser att ge slutan- vändarna en garanterad lägsta nivå av information om de tjänster som tillhandahålls dem genom att den föreskriver vad ett avtal skall innehålla. Kravet på avtalsinnehållet har utökats i förhållande till vad som gäller enligt telelagen och inkluderar bl.a. detaljerade upp- gifter om priser och taxor, villkoren för förlängning och upphö- rande av tjänsten samt uppsägning av avtalet. Bestämmelsen har behandlats i avsnitt 10.7.9. 17 § Om den som tillhandahåller abonnenter elektroniska kommuni- kationstjänster vill ändra avtalet skall abonnenten underrättas om ändringen minst en månad innan ändringen träder i kraft. En abon- nent som inte godtar de nya villkoren får häva avtalet utan påföljd. I underrättelsen skall abonnenten upplysas om sin rätt att häva avtalet. Paragrafen genomför artikel 20.4 och saknar motsvarighet i tele- lagen. Bestämmelsen har behandlats i 10.7.9. 18 § Den som tillhandahåller en allmänt tillgänglig elektronisk kom- munikationstjänst skall avbryta tjänsten, om fordran mot abonnenten överstiger ett av abonnenten angivet belopp och abonnenten inte begär att tjänsten ändå skall tillhandahållas. Att tjänsten avbryts skall inte hindra abonnenten från att ringa nödsamtal eller andra avgiftsfria samtal. Abonnenten skall i samband med att avtal träffas om tillhandahål- lande av allmänt tillgängliga elektroniska kommunikationstjänster informeras om sin rätt enligt första stycket. En åtgärd enligt första stycket eller en ändring av avtalsvillkor som där avses skall ske utan kostnad för abonnenten. Bestämmelsen saknar uttrycklig motsvarighet i det nya EG- regelverket. Som anförts i avsnitt 10.7.4 avser regeln att skydda slutanvändarnas intresse genom att den som tillhandahåller en allmänt tillgänglig elektronisk kommunikationstjänst är skyldig att avbryta tjänsten vid en viss uppnådd kostnadsnivå. För det krävs dock att abonnenten har angett en övre beloppsgräns vid vilken tjänsten med automatik skall avbrytas. Abonnenten har möjlighet att begära att tjänsten skall fortsätta att tillhandahållas, trots att förutsättningarna för ett sådant avbrytande föreligger. För att säkerställa att slutanvändarna får möjlighet att ta ställning till om en beloppsgräns skall införas i enlighet med första stycket, skall de enligt andra stycket informeras om möjligheten vid teck- nande av avtal. I tredje stycket klargörs att denna funktion skall tillhandahållas utan kostnad för abonnenten. Insyn och offentliggörande av information 19 § Den som tillhandahåller en allmänt tillgänglig telefonitjänst skall hålla uppgifter om gällande priser, taxor och allmänna villkor för tillträde till och användning av telefonitjänsten allmänt tillgängliga. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer meddelar föreskrifter om information enligt första stycket. Bestämmelsen genomför reglerna om informationsskyldighet i artikel 21 i USO-direktivet. Den har sin huvudsakliga motsvarighet i 26 § telelagen. Av lagtexten framgår att informationsskyldigheten även omfattar uppgifter om gällande priser och taxor. Skyldigheten gäller endast för den som tillhandahåller en allmänt tillgänglig telefonitjänst. Frågan har behandlats i avsnitt 10.7.9. 20 § Den som tillhandahåller allmänt tillgängliga elektroniska kom- munikationstjänster får förpliktas att offentliggöra jämförbar, adekvat och aktuell information om tjänsternas kvalitet till slutanvändarna. Paragrafen genomför artikel 22 i USO-direktivet och saknar mot- svarighet i telelagen. Genom den föreskrivna skyldigheten att offentliggöra information som medger jämförelser med andra till- handahållare av allmänt tillgängliga telefonitjänster skapas förut- sättningar för slutanvändarna att tillvarata sina intressen när det gäller tillgång till bra tjänster till rimliga priser utifrån sina respek- tive önskemål. Ett beslut att förplikta någon att offentliggöra information bör innehålla grundläggande riktlinjer för hur infor- mationen skall vara utformad. Frågan har behandlats i avsnitt 10.7.9. Åtgärder vid utebliven betalning 21 § Om en abonnent underlåter att betala för en telefonitjänst till en fast anslutningspunkt får tillhandahållandet av tjänsten avbrytas först sedan abonnenten uppmanats att betala inom viss skälig tid, med erinran om att tillhandahållandet annars kan komma att avbrytas. Betalas tjänsten inom angiven tid, får tillhandahållandet inte avbry- tas. Om en abonnent vid upprepade tillfällen har betalat , får tillhandahållandet avbrytas . Den som tillhandahåller tjänsten skall i sådant fall genast underrätta abonnenten om avbrytan- det och av lägst från avbrytandet ge abonnenten möjlighet att ringa nödsamtal och andra avgiftsfria samtal. Gäller utebliven eller upprepad för sen betalning en viss tjänst skall avbrottet begränsas till den tjänsten, om det är tekniskt möjligt och abonnenten inte har fått en betalningsuppmaning eller har vilselett tjänsteleverantören. Genom bestämmelsen genomförs artikel 10.2 i USO-direktivet och bilaga I till samma direktiv, del A, punkten e. Bestämmelsen har sin huvudsakliga motsvarighet i 30 § telelagen och har behandlats i avsnitt 10.7.4. 22 § Den som abonnerar på en allmänt tillgänglig telefonitjänst har rätt 1.att upptas i den allmänt tillgängliga abonnentförteckning som avses i 1 § första stycket 3, 2.till tillgång till sådan upplysningstjänst som avses i 1 § första stycket 4, 3.till tillgång till telefonisttjänst. Paragrafen genomför artikel 25 i USO-direktivet. Någon direkt motsvarighet till artikeln återfinns inte i telelagen. Bestämmelsen har behandlats i avsnitt 10.7.3 och 10.7.11. 1 § I detta kapitel avses med användare: en fysisk person som använder en allmänt tillgänglig elektronisk kommunikationstjänst, elektroniskt meddelande: all information som utbyts eller överförs mellan ett begränsat antal parter genom en allmänt tillgänglig elektro- nisk kommunikationstjänst, utom information som överförs som del av sändningar av ljudradio- och TV-program som är riktade till all- mänheten via ett elektroniskt kommunikationsnät och informationen inte kan sättas i samband med den enskilde abonnenten eller använ- daren av informationen. Begreppen behandling och samtycke har i kapitlet samma innebörd som i personuppgiftslagen (1998:204). Ett särskilt användarbegrepp föreslås för det sjätte kapitlet i lagen. Det beror på att reglerna ger en fysisk person i egenskap av använ- dare vissa rättigheter. Beträffande juridiska personer finns bestäm- melser i 3 §. Definitionen av elektroniskt meddelande motsvarar definitionen för kommunikation i artikel 2 förslaget till kommunikations- dataskyddsdirektiv. En annan term har valts för att undvika sam- manblandning med elektronisk kommunikation som ingår i andra definitioner. Definitionen av elektroniskt meddelande är sådan att den bara kan gälla för 6 kap. Den gäller nämligen bara information som utbyts eller överförs mellan ett begränsat antal parter genom en allmänt tillgänglig elektronisk kommunikationstjänst. Defini- tionen omfattar inte information som överförs som del av en sändningstjänst för rundradio eller TV till allmänheten via ett elektroniskt kommunikationsnät under förutsättning att informa- tionen inte kan sättas i samband med den enskilde abonnenten eller användaren av informationen. Begreppet elektronisk kommunika- tion omfattar även utsändningar till allmänheten, såsom rundradio- sändningar. Vissa sådana tjänster medger dock att den överförda informatio- nen kan sättas i samband med den enskilde abonnenten eller användaren. Ett exempel kan vara betal-TV-tjänster. Även tjänster med villkorad tillgång kan falla in under definitionen på grund av att åtkomstkontrollen medger identifiering av abonnenten. En ytterligare förutsättning för att det skall vara fråga om ett elektro- niskt meddelande är dock att den överförda informationen kan sättas i samband med abonnemanget. Begreppen behandling och samtycke föreslås ha samma innebörd i detta kapitel som i personuppgiftslagen. Definitionerna finns i 3 § personuppgiftslagen. Den lagen skyddar dock endast fysiska per- soner avseende behandlingen av personuppgifter. I förevarande lag omfattar emellertid skyddet i många fall även juridiska personer, vilket framgår av 3 §. Hänvisningen till personuppgiftslagen gäller därför endast innebörden av begreppen behandling och samtycke. I förklaringssats 17 förslaget till kommunikationsdataskydds- direktiv klargörs att samtycke kan lämnas i varje lämplig form, bl.a. genom markering i en ruta vid besök på en webbsida. Bestämmelsen genomför, tillsammans med de definitioner som tagits med i 1 kap. 5 §, artikel 2 i förslaget till kommunikations- dataskyddsdirektiv. Begreppet elektronisk post behövs inte för denna lagstiftning utan kommer att behandlas i annat sammanhang av utredningen. Förhållande till annan lag m.m. 2 § I fråga om behandling av personuppgifter vid tillhandahållande av elektroniska kommunikationsnät och elektroniska kommunikations- tjänster gäller personuppgiftslagen (1998:204), om inte annat är före- skrivet. I det allmännas verksamhet skall sekretesslagen (1980:100) tilläm- pas i stället för 18 – 20 §§. Första stycket klargör förhållandet mellan personuppgiftslagen och denna lag. Det som inte är särskilt reglerat beträffande integritets- skydd i denna lag kan omfattas av bestämmelserna om behandling av personuppgifter i personuppgiftslagen. Detta överensstämmer med förhållandet mellan det allmänna dataskyddsdirektivet (96/46/EG) och det föreslagna kommunikationsdataskyddsdirekti- Bestämmelsen genomför i denna del artikel 1.2 första meningen förslaget till kommunikationsdataskyddsdirektiv. Andra stycket motsvarar 53 § första stycket telelagen. Istället för reglerna om tystnadsplikt i 18 – 20 §§ gäller reglerna om sekretess i sekretesslagen (1980:100) i det allmännas verksamhet. 3 § Bestämmelserna i detta kapitel gäller även till förmån för juridiska personer om annat inte sägs. Juridiska personer erhåller i egenskap av abonnenter ett minimi- skydd för integriteten enligt det föreslagna direktivet. En behand- ling av en trafikuppgift eller lokaliseringsuppgift som avser en abonnent som är en juridisk person omfattas alltså av bestäm- melserna om integritetsskydd, om uppgiften inte är avidentifierad. Med användare avses emellertid i detta kapitel endast fysiska per- soner, se under 1 §. Genom bestämmelsen genomförs artikel 1.2 andra meningen förslaget till kommunikationsdataskyddsdirektiv. 4 § Den som tillhandahåller en allmänt tillgänglig elektronisk kom- munikationstjänst ansvarar för att personuppgifter och integriteten för fysiska och juridiska personer skyddas i nätet. Om det är nödvändigt, skall den som tillhandahåller ett allmänt kommunikationsnät för sådana tjänster vidta åtgärder för att upprätthålla detta skydd i nätet. Åtgärderna skall vara anpassade till den risk som föreligger med beaktande av tillgänglig teknik och kostnaderna för att genomföra åtgärderna. Artikel 4.1 förslaget till kommunikationsdirektiv är en grundläg- gande bestämmelse. Regeln förklaras ytterligare i förklaringssats 20 i direktivförslaget. Avsikten med bestämmelsen är att det skall finnas ett grundskydd för behandling av personuppgifter och integriteten i övrigt beträffande allmänt tillgängliga elektroniska kommunikationstjänster. Detta skydd är av tvingande karaktär och är således inte möjligt att avtala bort. Bestämmelsen gäller inte tjänster som tillhandahålls i enskilda nät. 5 § Om det vid tillhandahållande av en allmänt tillgänglig elektronisk kommunikationstjänst föreligger särskild risk för bristande skydd av personuppgifter och integritet, skall den som tillhandahåller tjänsten informera abonnenten om risken. Om tjänstetillhandahållaren inte har att enligt 4 § avhjälpa risken, skall abonnenten informeras om hur och till vilken kostnad risken kan avhjälpas. Bestämmelsen motsvaras i telelagen av 48 §. Genom bestämmelsen genomförs artikel 4.2 förslaget till kommunikationsdataskydds- direktiv. Även om säkerhetsnivån enligt föregående paragraf är uppfylld kan det i fråga om vissa elektroniska kommunikations- tjänster föreligga särskilda risker för bristande skydd av personuppgifter och integriteten. I förklaringssats 20 i direktiv- förslaget omnämns Internet och analog mobiltelefoni särskilt i detta sammanhang. Abonnenten skall då informeras om riskerna, hur de kan avhjälpas och vilka kostnader det skulle medföra. Någon informationsskyldighet mot användare och andra som inte är abonnenter föreskrivs inte. Det fordras inte att exakta prisuppgifter lämnas utan det är endast fråga om uppskattningar av kostnaderna för åtgärderna. I artikeln talas om sannolika kostnader. 6 § Trafikuppgifter om abonnenter och användare som behandlas och lagras av den som är anmälningspliktig enligt 2 kap. 1 § skall utplånas eller avidentifieras när de inte längre behövs för att överföra ett elek- troniskt meddelande, om de inte får sparas för sådan behandling som anges i andra och tredje stycket eller 11 §. Trafikuppgifter som krävs för abonnentfakturering och betalning av avgifter för samtrafik får behandlas till dess att fordran är betald eller preskriberad. Om den abonnent eller användare som uppgifterna avser har sam- tyckt till det, får den som tillhandahåller en allmänt tillgänglig elek- tronisk kommunikationstjänst behandla de uppgifter som avses i första stycket för att marknadsföra elektroniska kommunikationstjänster eller för att tillhandahålla andra tjänster där uppgifterna behövs i den utsträckning och som är nödvändig för tjänsten eller marknadsföringsåtgärden. Ett samtycke kan när som helst återtas. Den som tillhandahåller en allmänt tillgänglig elektronisk kommunikationstjänst skall informera abonnenten eller användaren om vilken typ av trafikuppgifter som behandlas och uppgifterna behandlas för sådana ändamål som anges i andra och tredje stycket. Informationen skall lämnas innan abonnentens eller användarens samtycke inhämtas. Trafikuppgifter får endast behandlas av sådana personer som fått i uppdrag av den som bedriver anmälningspliktig verksamhet att sköta fakturering, trafikstyrning, kundförfrågningar, utredning av bedräge- rier, marknadsföring av elektroniska kommunikationstjänster eller tillhandahållande av andra tjänster där uppgifterna behövs. Behand- lingen skall begränsas till vad som är nödvändigt för verksamheten. Paragrafen motsvaras i telelagen av 49 §. När en trafikuppgift inte längre behövs för överföring av ett elektroniskt meddelande får den inte längre bevaras om den inte avidentifieras. I förklaringssats 28 kommunikationsdataskyddsdirektivet förklaras att skyldigheten att utplåna trafikuppgifter eller att avidentifiera dem när de inte längre behövs för överföring av en kommunikation (elektroniskt medde- lande) inte står i strid med sådana förfaranden på Internet som cachelagring av IP-adresser i domännamnssystemet eller cachelag- ring av IP-adressers koppling till fysiska adresser eller användning av inloggningsinformation för att kontrollera rätten till tillträde till nät eller tjänster. Enligt andra stycket får uppgifter som krävs för abonnentfaktu- rering och betalning av avgifter för samtrafik behandlas till dess att fordran är betald eller preskriberad. Enligt tredje stycket får den som tillhandahåller en allmänt till- gänglig elektronisk kommunikationstjänst behandla de uppgifter som avses i första stycket för att marknadsföra elektroniska kom- munikationstjänster eller för att tillhandahålla andra tjänster där sådana uppgifter behövs under förutsättning att den abonnent eller användare som uppgifterna avser har samtyckt till det. De sist- nämnda tjänsterna benämns i direktivförslaget mervärdestjänster. I förklaringssats 31 anges att huruvida det är användaren eller abon- nenten som bör ge sitt samtycke till behandlingen av personupp- gifter när en särskild mervärdestjänst tillhandahålls beror på vilka uppgifter som skall behandlas, vilken tjänst som erbjuds och om det är tekniskt, formellt och avtalsmässigt möjligt att skilja mellan en enskild persons användning av en elektronisk kommunikations- tjänst och den juridiska eller fysiska person som har abonnerat på den. Det får således bero på omständigheterna i det enskilda fallet vem av användaren eller abonnenten som skall ha samtyckt till Uppgifterna får om samtycke föreligger behandlas för marknadsföring inte endast av tjänster som tillhandahålls av den som tillhandahåller den elektroniska kommunikationstjänsten utan också av andras tjänster där uppgifterna behövs. I femte stycket framgår vilka personer som får ta befattning med uppgifterna. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får enligt 22 § meddela närmare föreskrifter i fråga om vilka uppgifter som får behandlas enligt andra och tredje stycket. Bestämmelsen behandlas i avsnitt 10.8.1 i allmänmotiveringen. Genom bestämmelsen genomförs artikel 6 förslaget till kommuni- kationsdataskyddsdirektiv. 7 § Bestämmelserna i 6 § gäller inte 1.för en myndighet eller en domstol eller en nämnd som avses i 9 kap. när den behöver tillgång till sådana uppgifter för att lösa tvister om samtrafik och fakturering, 2.för elektroniska meddelanden som befordras eller har expedierats eller beställts till eller från en viss adress i ett elektroniskt kommunikationsnät som omfattas av beslut om hemlig teleavlyssning eller hemlig teleövervakning, 3.i den utsträckning det är nödvändigt för att förhindra och avslöja obehörig användning av ett elektroniskt kommunikationsnät eller en elektronisk kommunikationstjänst. Genom bestämmelsen görs undantag från reglerna i föregående paragraf för vissa fall beträffande rätten att behandla trafikuppgif- ter. Genom punkt 1 genomförs artikel 6.6 förslaget till kommuni- kationsdataskyddsdirektiv. Punkt 2 och 3 motsvaras i telelagen av 50 § första stycket 1 och 2. Stöd för undantagen finns i artikel 15.1 i direktivförslaget. Beträffande punkt 3 får trafikuppgifter sparas för där angivna ändamål, t.ex. för att säkerställa straff- eller civilrättslig lagföring. Uppgifterna får inte sparas längre än vad som är nödvändigt för syftet. Längre än bör inte godtas, om det inte föreligger särskild anledning såsom att tvist uppkommit eller förundersökning inletts i ett särskilt fall. Det skall i anslutning till det senare framhållas att en obehörig användning av ett elektroniskt kommunikationsnät eller en elektronisk kommunikationstjänst kan vara att bedöma som dataintrång enligt 4 kap. 9 c § , men kan också innefatta annan brottslig gärning, såsom barnpornografibrott enligt 16 kap. 10 a § Förevarande paragraf omfattar även lagring av uppgifter för utredning och lagföring av sådana brott, förutsatt att uppgifterna härrör från en obehörig användning av nätet eller tjänsten i fråga. Lokaliseringsuppgifter som inte är trafikuppgifter 8 § Om andra lokaliseringsuppgifter än trafikuppgifter kan behandlas för positionsbestämning av terminalutrustningen är den som bedriver anmälningspliktig verksamhet skyldig att se till att sådana uppgifter endast behandlas efter att de har avidentifierats, om inte användaren eller abonnenten gett sitt samtycke till behandlingen. Sådan behand- ling får endast ske i den utsträckning och för den tid som krävs för till- handahållandet av en tjänst där uppgifterna behövs. Innan använda- ren eller abonnenten lämnar sitt samtycke skall den som tillhandahål- ler tjänsten informera denne om vilken typ av andra lokaliseringsupp- gifter än trafikuppgifter som kommer att behandlas, behandlingens syfte och varaktighet samt om uppgifterna kommer att vidarebefordras till tredje part för tillhandahållande av tjänsten.