sou · GQB399d9 · 2003-01-01 00:00:00 — sou 2002 99 d9 Attewell RG, Glase K & , 2001. Bicycle efficacy: a meta-analysis. och , 1989. Minnen och erfarenheter för framtiden. , Rivara P R, 1991. experience in reducing childhood injuries. , Schelp L, , 1997. Can a combination of local, regional and national information substantially increase bicycle-helmet wearing and reduce injuries? , , Schelp L, 2001. Long-term effects of legislation and local promotion of child restraint use in motor vehicles in . Regeringsproposition 1999/2000:98, Betänkande 1999/2000:AU7. Lag (2000:625) om arbetsmarknadspolitiska program. Proposition 1996/97:137 Nollvisionen och det trafiksäkra samhället, Betänkande 1997/98:TU4 Nollvisionen och det trafiksäkra samhället. Olyckor i siffror. En rapport om olycksutvecklingen i . Schelp L & , 1987. A model for registration and mapping of accident cases in health and care. Schelp L & , 1996. The Swedish national safety promotion programme. Injury Prevention 2:237-9. Skollag (1985:1100), Omtryck SFS 1987:1212. Gymnasieskolan 1 §. Klassifikationer av sjukdomar 1987. Svensk version av International Classification of diseases, Ninth revision (ICD9). : Liber/Allmänna förlaget. Yttre orsaker till sjukdom och död. Klassifikation av sjukdom och hälsoproblem 1997. och , 2000. Att följa och analysera självmord. EpC- Rapport 2000:2. , , officiella statistik, 2002. Causes of Death 2000. Hälsa och sjukdomar 2002:4. Publicerat på internet: . Hälsa på lika villkor - nationella mål för folkhälsan. Sociala skillnader i skaderisker. En rapport om den socioekonomiska fördelningen av skador bland barn och ungdomar i . , Schelp L & Skjönberg G, 1989. The of a national safety promotion for all – Programme implemented in practice. Health Promotion 4:343-7. , Schelp L, , , 1996. , , ten years after: Still a Safe Community? for Consumer Safety 3:1-7. A league table of child deaths by injury in rich nations. Bortfall på nationell-, läns- och kommunnivå Bortfall – diagnoskoder som saknar yttre orsakskod (procent) för barn 0–1987 – 2000. Bilaga 1 SOU 2002:99 Åldersrelaterade skadefrekvenser på nationell nivå Antal skadedöda per 100 000 pojkar respektive flickor, ålders- relaterade tal, genomsnitt i under fyra tidsperioder 1987–1999 1987-91 1992-96 1997-99 1987-99 1987-91 1992-96 1997-99 1987-99 2.Självmord inkl oklar avsikt 1987-91 1992-96 1997-99 1987-99 1987-91 1992-96 1997-99 1987-99 2.Självmord inkl oklar avsikt 1987-91 1992-96 1997-99 1987-99 1987-91 1992-96 1997-99 1987-99 2.Självmord inkl oklar avsikt 1987-91 1992-96 1997-99 1987-99 1987-91 1992-96 1997-99 1987-99 2.Självmord inkl oklar avsikt Antal skadade per 1 000 pojkar respektive flickor, samtliga skador, åldersrelaterade tal, fördelat på skadetyper och genomsnitt under fyra tidsperioder, 1987–2000 0–6 år 1987-91 1992-96 1997-00 1987-001987-91 1992-961997-00 1987-00 4.Avs självdestr handl, oklar avsikt 1987-91 1992-961997-00 1987-001987-91 1992-961997-00 1987-00 4.Avs självdestr handl, oklar avsikt 1987-91 1992-961997-00 1987-001987-91 1992-961997-00 1987-00 4.Avs självdestr handl, oklar avsikt 1987-91 1992-96 1997-00 1987-00 4.Avs självdestr handl, oklar avsikt Åldersrelaterade skadefrekvenser på läns- och kommunnivå Antal skadade per 1 000 pojkar respektive flickor, vägtransport- olycka, åldersrelaterade tal, länsvis och genomsnitt under tre tidsperioder 1987–2000 7–, vägtransportolycka 13–, vägtransportolycka 18–, vägtransportolycka Antal skadade per 1000 pojkar respektive flickor, fallolycka, ålders- relaterade tal, länsvis och genomsnitt under tre tidsperioder 1987-2000 0–, fallolycka 7–, fallolycka 13–, fallolycka 18–, fallolycka Antal skadade per 1 000 pojkar respektive flickor, annat olycksfall, åldersrelaterade tal, länsvis och genomsnitt under tre tidsperioder 1987–2000 0–, annat olycksfall 7–, annat olycksfall 13–, annat olycksfall 18–, annat olycksfall Antal skadade per 1 000 pojkar respektive flickor, avsiktlig skada, åldersrelaterade tal, länsvis och genomsnitt under tre tidsperioder 1987-2000 0–, avsiktlig skada 7–, avsiktlig skada 13–, avsiktlig skada 18–, avsiktlig skada Antal skadade per 1 000 pojkar respektive flickor 0–, samtliga skadetyper, åldersrelaterade tal, kommunvis och genomsnitt under tre tids- perioder 1987–2000 0–6 år *** Kommun , tidigare del av 0–6 år *** Kommun , tidigare del av 0–6 år *** Kommun , tidigare del av 0–6 år *** Kommun , tidigare del av 0–6 år 0–6 år *** Kommun , tidigare del av 0–6 år Antal skadade per 1 000 pojkar respektive flickor , olycksfall samt avsiktlig skada, åldersrelaterade tal, kommunvis och genomsnitt under tre tidsperioder 1987-2000 7–12 år *** Kommun , tidigare del av 7–12 år *** Kommun , tidigare del av 7–12 år *** Kommun , tidigare del av 7–12 år *** Kommun , tidigare del av 7–12 år Bilaga 3 SOU 2002:99 7–12 år *** Kommun , tidigare del av 7–12 år Antal skadade per 1 000 pojkar respektive flickor , olycksfall samt avsiktlig skada, åldersrelaterade tal, kommunvis och genomsnitt under tre tidsperioder 1987–2000 13–17 år *** Kommun , tidigare del av 13–17 år *** Kommun , tidigare del av 13–17 år *** Kommun , tidigare del av 13–17 år *** Kommun , tidigare del av 13–17 år *** Kommun , tidigare del av 13–17 år Bilaga 3 SOU 2002:99 13–17 år Antal skadade per 1 000 pojkar respektive flickor , olycksfall samt avsiktlig skada, åldersrelaterade tal, kommunvis och genomsnitt under tre tidsperioder 1987-2000 18–20 år *** Kommun , tidigare del av 18–20 år *** Kommun , tidigare del av 18–20 år *** Kommun , tidigare del av 18–20 år *** Kommun , tidigare del av 18–20 år 18–20 år *** Kommun , tidigare del av 18–20 år Beslut vid regeringssammanträde . En delegation skall se över och arbeta med frågor om säkerhet och förebyggande av skador i barns och ungdomars miljö. –kartlägga vilka skador och olycksfall som drabbar barn och ungdomar, –kartlägga vilka barn och ungdomar som drabbas beroende på bl.a. ålder, kön och bostadsform, –lämna förslag till förbättringar när det gäller statistik och annan kunskapsinhämtning inom området, –påbörja ett arbete för att höja medvetenheten om metoder för skadeförebyggande åtgärder kring barn och ungdomar och att förbättra samarbetet mellan inblandade myndigheter och mellan myndigheter och frivilliga aktörer bådepå nationell nivå och på lokal nivå, –finna former för hur barn och ungdomar kan involveras i det lokala förebyggande arbetet i syfte att ta till vara deras synpunkter på hur detta arbete kan bedrivas, –överväga om det behövs några förändringar av lagstiftningen för att stärka barns och ungdomars skydd och säkerhet, samt –utreda vilken myndighet som bör ha det övergripande ansvaret för barnsäkerhetsfrågorna och frågorna om barns lek- och utemiljö. finns det mycket kunskap om barn, deras behov och inte minst lekens betydelse för deras utveckling. Kunskaperna behöver dock både breddas och fördjupas. Barn behöver leka och röra på sig, fantisera, bearbeta upplevelser genom leken och göra nya erfarenheter. Äldre barn och tonåringar behöver utrymme för sina intressen, vänner och aktiviteter. Gemensamt för nästan alla barn och ungdomar är att de befinner sig i förskole- och skolmiljöer. Barns rätt till lek och rekreation slås fast i artikel 31 i FN:s konvention om barnets rättigheter (). Det skall finnas utrymme för lek och fritid och den miljö där barn leker skall vara säker. Barns rätt till lek och fritid skall också ses i relation till artikel 6 om rätten till överlevnad och utveckling. Barn- konventionen ställer således förpliktigande krav på att barns miljö både skall vara säker ochutvecklande. Barnsäkerhet och berörda aktörer Barnsäkerhetsarbetet fungerar förhållandevis väl i . Dödsfallen är få liksom de allvarliga skadefallen. Det hindrar inte att mer kan göras och att ambitionen bör höjas ytterligarenär det gäller att minska skadorna. saknas det både en samlad lagstiftning och ett samlat myndighetsansvar för barns rätt till en stimulerande, trygg och säker uppväxtmiljö. Ett flertal myndigheter har ett sektorsansvar eller på annat sätt funktioner när det gäller att förbättra barns och ungdomars säkerhet och motverka olycksfall. Vissa myndigheter har tillsynsansvar och andra arbetar med metodutveckling och kunskapsspridning. Det arbetet bör fortsätta och vid behov förbättras och samordnas. I propositionen om Hälsa, lärande och trygghet (2000/01:14) aviserar regeringen en översyn av arbetsmiljölagen ur ett elevperspektiv. I detta sammanhang bör även berörda myndigheters tillsyn ses över i syfte att åstadkomma en ökad samsyn och samordning. Det gäller t.ex. det arbete som bedrivs av , , , , Konsument- verket, samt . har dock ett särskilt samordnande myndighetsansvar för frågor som rör barns säkerhet. Enligt förordningen (1993:710) med instruktion för Barnombuds- mannen skall ombudsmannen inom sitt verksamhetsområde ta initiativ till samordning och utveckling av samhällets förebyggande insatser inom området barns och ungas säkerhet (2 § 4 p.). Ett förändringsarbete pågår när det gäller Barn- ombudsmannens verksamhet. Inriktningen på det arbetet är att ombudsmannarollen skall lyftas fram och bli tydligare och att myndighetsfunktionerna skall begränsas så långt som möjligt. Avsikten är således att det övergripande myndighetsansvaret för barns och ungdomars säkerhet inte längre skall ligga på . På den lokala nivån har olika kommunala verksamheter som t.ex. förskola, skola, gatu- kontor och räddningstjänst viktiga funktioner. Genom hälso- och sjukvården och sitt folkhälsoarbete kommer också sjukvårdshuvudmännen i beröring med frågorna. Det är viktigt att nå barn, ungdomar och föräldrar i säkerhetsarbetet. Det är viktigt att ta till vara deras synpunkter på hur det skadeförebyggande arbetet kan bedrivas och utveckla formerna för hur barn och ungdomar kan medverka i det skadeförebyggande arbetet. Barn och ungdomar är också de som bäst känner de miljöer där de själva vistas och därmed också de risker som är förenade med dem. Det är därför viktigt att de fortlöpande på en jämställd bas kan delta i säkerhetsarbetet kring dessa miljöer. Betydelsefullt är det också att nå personalgrupper som arbetar med barn, såsom personal inom förskolan, skolan och fritidsverksamheten. Personal som arbetar med fysisk planering i vid mening och med säkerhetsarbete är andra viktiga målgrupper. Frågor om barns miljö handlar inte enbart om säkerhetsförebyggande åtgärder utan också om att aktivt medvetandegöra människor och påverka attityder. Barn skall ha samma rätt till goda miljöer för lek, rekreation och studier som vuxna. Det beteende man lär in finns med under resten av livet. Säkerhetsuppfostran är därför en viktig del av det skadeförebyggande arbetet. En fråga som särskilt uppmärksammats är säkerhetsreglerna i bostäder. Många olycksfall som drabbar barn sker i deras hemmiljö. Behovet av ytterligare åtgärder i syfte att förbättra barnsäkerheten i byggnader har framhållits av bl.a. Barn- ombudsmannen (rapport ) och i riksdagsmotioner (2000/01:So12, 2000/01:Bo511 och 2000/01:BO540). Gemensamt för dessa är att de förordar en översyn och ändring av byggnadslagstiftningen vad gäller barnsäkerhetskraven i äldre bostäder. Förslagen innebär att regler om barnsäkerhet skall finnas även för de byggnader som inte omfattas av gällande regler, dvs. bostäder byggda eller ombyggda . Stora delar av det s.k. miljonprogrammets bostäder saknar fortfarande skydd mot barnolycks- fall. De frågor som i första hand ligger inom området skadeförebyggande verksamhet är olycksfall som drabbar barn och ungdom. Det gäller olycksfall både i offentlig miljö, t.ex. i förskola och skola, på vägar och lekplatser, och i privat miljö, t.ex. i hemmet och bostadsområdet och vid idrottsaktiviteter. Därtill kommer olyckor som kan uppstå i samband med tillställningar av olika slag såsomdiskotek och musikfestivaler. Sådant som kan beskrivas som sjukdomsförebyggande verksamheter skall ligga utanför delegationens arbetsområde. Detsamma gäller skador som uppstår på grund av brott. Delegationen skall överväga om det behövs och i så fall föreslå författningsändringar eller andra åtgärder för att stärka barns och ungdomars skydd och säkerhet. Arbetet med att motverka olycksfall och skador bland barn och ungdomar måste bygga på en god kunskap om vilka skador barn och ungdomar drabbas av och i vilka miljöer skadorna inträffar. För att få en bild av hur situationen ser ut i dagens skall delegationen kartlägga vilka skador och olycksfall som drabbar barn och ungdomar. Delegationen skall också föreslå förbättringar när det gäller statistik- och annan kunskapsinhämtning. Det handlar bl.a. om hur statistik och kunskaper kan byggas upp och hur olika kunskapskällor kan komplettera varandra. Det är viktigt att denna statistik är könsuppdelad för att bättre kunna planera förebyggande åtgärder. Metoder för att förebygga skador skall också belysas. Delegationen skall i sitt arbete verka för att barn, ungdomar och föräldrar blir en naturlig del av det vardagliga förebyggande säkerhetsarbetet. Det gäller att ta tillvara både sådant som fungerat bra i olika kommuner i och goda exempel i andra länder. Delegationen skall sprida goda exempel och beskriva hur kunskapsspridning till fältet bör byggas upp. Skadeförebyggande insatser i bostadsbeståndet Delegationen skall beskriva och analysera hur olycksfallsmönstren i olika delar av bostadsbeståndet ser ut. Om en sådan analys visar att det behövs åtgärder i form av förändrad lagstiftning, förbättrad information eller något annat skall utredningen lämna förslag till sådana åtgärder. Myndighet med ansvar för det övergripande skadeförebyggande arbetet En lång rad myndigheter delar ansvaret för att förebygga skador som drabbar barn och ungdomar. Det behövs dock en myndighet med ett sammanhållande ansvar. Det handlar bl.a. om att aktivt samla och sprida kunskap, utveckla metoder, uppmärksamma nya faror, samordna olika myndigheter nationellt och lokalt. Delegationen skall initialt ha denna uppgift. I dess uppdrag skall också ligga att pröva vilken myndighet som skall ha detta övergripande ansvar. Denna myndighet skall besitta kunskap och kompetens och därigenom en förmåga att genom samarbete med andra myndigheter skaffa sig en helhetsbild över frågeställningarna kring säkerhet och stimulans i barns och ungdomars miljö. Delegationen skall i detta sammanhang också analysera och lämna förslag på vilka författningsändringar och andra åtgärder som behöver vidtas. Arbetets bedrivande och redovisning av uppdraget Delegationen skall arbeta utåtriktat och se till att kunskaper som är viktiga för framtiden byggs upp och tas till vara. Delegationen skall i sitt arbete särskilt uppmärksamma och beakta olika förutsättningar och behov med avseende på barns och ungdomars kön, funktionshinder, etnicitet, socioekonomiska och regionala förhållanden. Delegationen skall samråda med viktiga aktörer, såsom kommunförbunden, myndigheter och utredningar, frivilligorganisationer, bransch- och intresseorganisationer, forskare, olika yrkesgrupper samt andra berörda inom området. Ifall det offentliga åtagandet innebär ökade kostnader för kommuner och landsting skall finansieringsprincipen tillämpas. Delegationen skall slutredovisa sitt uppdrag . Dock skall förslag om vilken myndighet som skall ha det övergripande ansvaret för barnsäkerhetsfrågorna lämnas .