sou · GQB382 · 2003-01-01 00:00:00 — Detta kan belysas vidare med hjälp av några exempel på politik som inte uppfyller ovanstående formulerings krav på inklusion men som ändå skulle kunna vara i linje med demokratin. Ett illustrativt exempel kan hämtas från demokratiseringen av . Demokratiseringen stöddes aktivt av det internationella samfundet, som använde många olika medel för att påverka, bland annat ekonomiska, diplomatiska och kulturella. Demokratiseringen var självfallet inte huvudsakligen en effekt av det internationella trycket mot apartheidregimen, men lika självfallet är att stödet till bland annat ANC åtminstone inte begränsade den Sydafrikanska demokratin. Ändå tilläts ingen Sydafrikan delta i fattandet av de internationella beslut som medverkade till att hela det sydafrikanska samhället omdanades. I det här fallet verkar det alltså som om demokratin inte led några förluster på grund av att personer påverkades av beslut som fattats utanför deras nationella gränser och som personerna själva inte getts någon rätt att delta i utformandet av. En liknande insikt kunde göras angående de TV-sändningar som går att se på båda sidor om en nationell gräns, till exempel i regionen . Dessa sändningar påverkar informa- tions- och underhållningsmöjligheterna i båda länderna, även om bara svenska medborgare kan delta i beslutsfattandet om de svenska sändningarna, genom att delta i allmänna val, och bara danska medborgare på samma sätt kan delta i beslutsfattandet om de danska sändningarna. Likväl förefaller det orimligt att betrakta Demokratins former i den internationella politiken och EU denna effekt av TV-sändningar som ett demokratiskt problem, eftersom den ju erbjuder medborgare i båda länderna ytterligare en källa till information, som i många fall är relevant också för det egna samhället. En möjlig insikt från de här exemplen är att den som påverkas av ett beslut ska kunna delta i beslutsprocessen är en mindre lyckad formulering om den syftar till att precisera demokratins innebörd.20 Formuleringen leder till att ovanstående exempel på internationell policy måste betraktas som demokratiskt problema- tiska, vilket är kontraintuitivt. Vidare kunde man argumentera för att frågan om vem som ska innefattas i beslutsprocessen inte alls bör avgöras mot bakgrund av hur någon påverkas av andra människor eller sin omgivning. Vad en demokrat i sin politiska gärning torde vara ute efter är inte att befria sig från andra människors påverkan eller från naturens begränsningar. Snarare vill en demokrat kunna bestämma över sin egen utveckling tillsammans med andra, under specifika politiska former. Och dessa båda saker – frihet från yttre påverkan och möjlighet att bestämma sin politiska utveckling – har inga givna samband med varandra. Det Sydafrikanska fallet visar att man ibland kan öka sin möjlighet att tillsammans med andra bestämma sin politiska utveckling just genom att påverkas av en makt som man inte har möjlighet att kontrollera. Men finns det då någon mer träffande formulering än att demokrati skulle innebära att den som påverkas av ett beslut också ska kunna delta när beslutet fattas? En möjligen bättre formulering vore att de personer ska ges rätt att delta i allmänna val vars deltagande mest stärker den politiska autonomin för alla personer, både dem som innesluts och dem som utesluts. Denna formulering har fördelen att fokusera på något demokratiskt väsentligt, politisk autonomi, det vill säga folkets kapacitet att kollektivt bestämma sin egen utveckling.21 utesluter den inte på förhand någon specifik organisation av till exempel ekonomi och politik i territoriellt olika stora enheter; huruvida demokratin fordrar att ekonomins och politikens internationali- sering bör följas åt blir med denna utgångspunkt en öppen empirisk fråga, snarare än logisk följd av demokratidefinitionen. 20I 2001 finns vad jag uppfattar som en mer tvingande argumentation för samma ståndpunkt. 21Ett något mer komplicerat men mera intuitivt och användbart autonomibegrepp utvecklas i . Demokratins former i den internationella politiken och EU moralisk synpunkt möjlig nackdel är att principen kan rekommen- dera att enskilda personers del i en kollektivt utövad autonomi offras för flertalets. Men frågan är om det finns något skäl för att en demokratiskt sanktionerad handling alltid måste vara en moraliskt riktig handling. Demokratiteori och moralteori kan uppfattas som två olika saker. Detta resonemang belägger inte att man kan sluta oroa sig för problemet att internationell politik utesluter människor från politiskt deltagande på odemokratiska grunder. Men det belägger att problemet inte bör beskrivas som gjordes utifrån demokratiföreställningen att alla som påverkas av ett beslut ska kunna vara med och fatta beslutet. Närmast pekar resultatet på att frågan om demokrati och internationalisering bör undersökas vidare med utgångspunkt i hur demokratins olika beståndsdelar – däribland politisk autonomi – förändras av inter- nationalisering och re-nationalisering. Frågan om demokratins förhållande till internationell politik både kan och bör undersökas empiriskt. En del av resonemangen i den här uppsatsen skulle kunna samman- fattas i en hypotes om vilka grupper som kommer att bjuda starkast motstånd, respektive ge starkast stöd till, politikens internationali- sering. Tre iakttagelser, från vart och ett av uppsatsens tre övergripande avsnitt, lägger grunden. Att beslutsprinciperna inom den internationella politiken gör det lättare att bevara än att förändra status quo ger den konservativa ideologin en fördel gentemot radikala varianter av liberalism, feminism, socialism, med flera ideologier, eftersom bara konserva- tismen har en inbyggd värdering av den politik som är eller har varit. Att internationellt politiskt beslutsfattande som regel ger varje stat en röst och att staten som regel representeras av regeringen ger den som sympatiserar med ett regeringsparti en fördel inom den internationella politiken; den nationella oppositionen, som inte ryms inom det majoritetsdefinierade nationella intresset, saknar formell representation och makt på den internationella nivån. Det är uppenbart att politikens internationalisering har inneburit att människor påverkas av beslut som de inte kan vara med att Demokratins former i den internationella politiken och EU utforma genom allmänna val. Emellertid är det inte helt klart hur demokratiskt allvarligt detta är. Viktigare än att delta i det beslutsfattande som påverkar en själv torde – om man tvingas välja – vara att kunna delta i en sådan utsträckning att man tillsammans med andra maximalt kan styra den politiska utvecklingen. Med utgångspunkt i de här iakttagelserna kan man förvänta sig att finna störst stöd för politikens internationalisering bland personer som (i) har en dragning åt konservatism och (ii) sympati- serar med ett parti i regeringsställning och som (iii) på oklara grunder känner sig tillräckligt delaktiga i politikens utformning. Omvänt gäller att man kan förvänta sig finna starkast motstånd mot internationaliseringen bland personer som (i) har en dragning åt radikala politiska förändringar och (ii) sympatiserar med politiska partier utanför regeringen och som (iii) på oklara grunder känner att de inte i tillräcklig grad kan delta i det politiska beslutsfattandet. This article starts from the problem of how can be developed forms for democratic decision-making at an international political level, for instance in the EU. It is argued that the accuracy of a formulation that claims to define democracy and its various forms is not . Instead, the accuracy of such formulations depends on the political context in which they are made. This is supported, in the article, by an investigation of two common formulations: that democracy means that power is exerted by persons elected in general elections; and that democracy means that all those affected by a political decision have a right to participate in the general elections leading up to that decision. Both formulations are criticized for missing fundamental notions in democratic theory, which is revealed when considering their practical implications in an international political context. Having worked out the critique of the two formulations, the article also proposes some more adequate propositions aiming to define democracy, while accounting for the conditions of international politics. The discussion is summed up by a hypothesis predicting from what social groups one may expect support or resistance to the internationalization of politics. , Hans 1998. Demokrati på europeisk nivå i , , , , Majone, Giandomenico, Scharpf, 1998. Demokrati på europeisk nivå? , Hans 2001. Two Dogmas of Democratic Theory and Internationalisation. Paper presented at meeting in Gotheburg, 7-9 oktober 2001. , Hans 2002. A conceptualisation of democratic autonomy in context of internationalisation in Europe. Paper presented at the ECPR pan-european conference, 26–, . Deliberation and democratic legitimacy i Goodin & Pettit (red.) Contemporary political philosophy. En uthållig demokrati. Is democracy possible today? : Institut for Statskunskab, , Magtudredningen. /Thousand Oaks/: . , (kommande, ). EU som ideologiskt projekt. Varför överstat utan demokrati? , och , (red.) : Nerenius & Santérus. Democracy, Legitimay and Union. Lijphart, 1984. Patterns of Majoritarian and Consensus Government In Twenty-One Countries. Democracy in Union. Moravcsick, 1993. Preferencies and in Community: A liberal Intergovernmental Approach i , Vol. 31, No. 4, pp.473–524 Theory of International Politics. : , Inc. , 1978 [postumt utgiven första gången ]. Economy and society: an outline of interpretive sociology. Zürn, 2000. Democratic Governance Beyond the i , vol. 6, no.3, pp.183–221. Kommitté för debatt om Europeiska unionens utveckling och framtid inför En parlamentarisk kommitté tillsätts med uppdrag att stimulera en bred, offentlig debatt om Europeiska unionen (EU), särskilt inför den kommande regeringskonferensen, bidra till att öka kunskaperna hos allmänheten om aktuella frågeställningar kring EU:s utveckling samt ge företrädare för olika åsiktsriktningar utrymme att argumentera för sina uppfattningar, skapa kontaktytor mellan den svenska debatten om EU och motsvarande debatt i övriga europeiska länder, sammanställa analyser av de frågor som kan komma att behandlas vid regeringskonferensen. EU och framtidsfrågorna: Nice-förklaringen I den förklaring om unionens framtid som antogs vid i anges att en regeringskonferens skall sammankallas för att överväga fördragsändringar som kan befinnas nödvändiga i ljuset av den breda och djupa debatt om EU:s utveckling som enligt förklaringen skall inledas under innevarande år. Förklaringen slår fast att regeringskonferens beslutat om de institutionella förändringar som är nödvändiga för anslutning av de nu aktuella kandidatländerna och konstaterar att förberedelserna inför en kommande regeringskonferens inte skall hindra eller utgöra villkor för utvidgningsprocessen. också att kandidatländerna skall kunna vara aktiva i förberedelserna och medverka i konferensen som deltagare eller observatörer. En bred debatt med alla intresserade - nationella parlament, den politiska sfären, näringsliv, universitetsvärlden, representanter för det civila samhället osv. - skall uppmuntras. Det svenska och det belgiska ordförandeskapet ges i uppgift att, tillsammans med kommissionen och , föreslå lämpliga initiativ för processen. Förklaringen understryker också att behovet av att förbättra och övervaka unionens och dess institutioners demokratiska legitimitet och öppenhet liksom att föra dem närmare medborgarna skall beaktas. Som exempel på frågeställningar som skall behandlas anges: hur man kan upprätta och övervaka en mer exakt avgränsning av kompetensfördelningen mellan EU och medlemsländerna mot bakgrund av subsidiaritetsprincipen (närhetsprincipen), vilken ställning den stadga om grundläggande rättigheter skall ha som proklamerades i , i enlighet med Europeiska rådets beslut i , hur fördragen kan förenklas och göras tydligare och lättare att förstå, men utan att deras innebörd ändras, de nationella parlamentens roll i den europeiska strukturen. Det är angeläget att en bred debatt föregår nästa regeringskonferens och att denna debatt inte begränsas till frågor som kan hanteras genom fördragsändringar. Förberedelserna skall också inriktas på att få en bred genomlysning av hur unionen fungerar. Legitimiteten i unionens arbete kan stärkas genom institutionella förändringar. Dagordningen för reformer bör ha ett innehåll som försöker ge svar på medborgarnas frågor. Kommitténs huvuduppgifter är att bidra till bred och öppen debatt samt ökad kunskap om EU och framtidsfrågorna, länka den svenska debatten till den i övriga och vice versa, belysa och sammanställa aktuell debatt och aktuella frågeställningar. Bred debatt och ökad kunskap Det är av stor betydelse att kommittén genom sitt arbetssätt blir en katalysator för en bred, öppen och förutsättningslös debatt om EU:s utveckling och att ett brett deltagande i denna debatt stimuleras. Kommittén skall därför lägga tonvikt vid det första deluppdraget. Detta gäller särskilt i den inledande fasen, så att sedan ett växelspel mellan den allmänna debatten och kommitténs analysverksamhet kan uppstå. Det är viktigt att olika åsiktsriktningar kommer till uttryck. Kommittén kan använda seminarier, skrifter, forskarrapporter och utfrågningar för att samla och sprida kunskap. För att särskilt försöka få med nya och större grupper i diskussionen om EU:s utveckling bör kommittén också arbeta via Internet och med uppsökande verksamhet samt samarbeta med enskilda organisationer, folkrörelser, folkbildningsorganisationer, bibliotek, nätverk etc. Kommittén skall vinnlägga sig om att informationsmaterial och den utåtriktade verksamheten över huvud taget blir så lättillgängliga och lättbegripliga som möjligt. Det är därför angeläget att verksamhet bedrivs i olika delar av landet och att ungdomsgrupper nås t.ex. genom samarbete med ungdomsorganisationer och skolor. Lärdomar av samarbete med skolor kan dras av verksamheten under det svenska ordförandeskapet i EU. Bibliotekens erfarenheter av liknande verksamhet kan också tas till vara. Samarbete med biblioteken kan prövas för att t.ex. underlätta deltagande för dem som inte har tillgång till Internet. En särskild webbplats på Internet skall inrättas. En sådan blir en viktig informationskälla för allmänheten och ett av flera forum där debatten i sig kan föras. För att vidga kontaktytorna kan webbplatsen länkas till de webbplatser som med samma syfte sannolikt kommer att inrättas i andra medlemsländer och av EU:s institutioner. Webbplatsen kan även länkas till webbplatsen . Kommittén skall sammanställa och hjälpa till att sprida kunskap om den debatt som förs via Internet. I detta arbete skall kommittén samverka med den demokratidelegation som leder regeringens utvecklingsarbete Tid för demokrati. Det är också angeläget att kommittén i detta arbete drar nytta av de erfarenheter och slutsatser som redovisat i betänkandet SOU 2000:1. I kontakt med debatten i övriga Kommittén skall också särskilt vinnlägga sig om att främja svenskt deltagande i debatten om framtidsfrågorna i övriga . Den skall också verka för att debatten i andra länder och i EU:s institutioner når ut i den svenska debatten. Den bör använda sig av de möjligheter som bjuds då samtliga berörda länder beslutat sig för att försöka stimulera en nationell och gemensam debatt om EU:s utveckling inför en regeringskonferens. Webbplatsen kan användas för detta ändamål. Kommittén kan även inbjuda utländska experter och debattörer samt publicera utländska bidrag. Den kan även låta översätta och sprida egna rapporter eller annat material samt främja svensk medverkan i seminarier eller liknande i andra länder. För att ge bredd också i de alleuropeiska kontakterna bör vänortssamarbeten, vänskolor eller andra sådana nätverk inbjudas att medverka. Kommittén skall belysa och sammanställa de frågor som lyfts fram i både den svenska debatten om EU:s utveckling och i debatten i andra medlemsländer och i kandidatländerna. Kommittén bör i ett EU-perspektiv diskutera begrepp som konstitution, federation, subsidiaritet, legitimitet, medborgarinflytande, demokratisk kontroll, ansvarsutkrävande och öppenhet. Dessa frågor spelar redan en stor roll i svensk och europeisk debatt om EU. Det gäller även EU:s förhållande till omvärlden och samspelet mellan EU:s institutioner inbördes och mellan institutionerna och den nationella nivån. Frågor som hänger samman med valdeltagandet i Europaparlamentsvalen bör diskuteras inför valet . I sammanhanget skall kommittén också diskutera avvägningen mellan olika samarbetsformer: traditionella överstatliga beslutsformer och mellanstatligt samarbete. Även nyare samarbetsformer kan tas upp till behandling. Det kan gälla t.ex. den öppna samordningsmetoden som används framför allt inom sysselsättnings- och arbetsmarknadsområdena. Ett annat exempel på nyare samarbetsformer är närmare samarbete där några medlemsländer går före inom ett verksamhetsområde. Kommittén skall också belysa om svenska mål med samarbetet på enskilda sakområden kan främjas i regeringskonferensen - t.ex. miljö, livsmedelssäkerhet, konsumentintressen och budgetprocessen - och vad som kan göras för att samarbetet bättre skall motsvara de förväntningar som finns bland medborgarna. Även reformer som inte kräver fördragsändringar kan behandlas. De fyra exemplen på frågor för regeringskonferensen som anges i Nice-förklaringen kan vara en utgångspunkt för kommitténs arbete eftersom de samtliga har bäring på de ovan nämnda bredare frågeställningarna. De rör också synen på förväntningar och ambitioner med EU-samarbetet och vad som inte bör bli föremål för detta samarbete. Kommittén skall inte arbeta med förberedelser för en eventuell folkomröstning om inträde i Ekonomiska och monetära unionen. I sammanställnings- och analysarbetet skall kommittén samverka med den expertgrupp för EU-frågor som regeringen har beslutat att inrätta och med Demokratidelegationen. Kommittén skall beakta rapporter från , och Rådet för utvärdering av val. Kommittén skall belysa de aktuella frågorna och de svenska intressen som finns. Den skall även sammanfatta den nationella debatten. Den har dock inte till uppgift att föreslå svenska ståndpunkter i regeringskonferensen. Det är regeringens ansvar att i samråd med lägga fast dessa. Detta hindrar inte att kommittén, när så är lämpligt, kan göra bedömningar som är av värde vid beredningen av svenska ståndpunkter. Med tanke på uppdragets trefaldiga natur är inte en redovisning av uppdraget i form av ett samlat betänkande ändamålsenlig. I stället skall kommittén löpande publicera rapporter om de olika ämnena och den aktuella debatten. Kommittén skall kunna knyta till sig referensgrupper. Uppdraget skall vara slutfört när regeringskonferens börjar.