sou · GQB360d2 · 2003-01-01 00:00:00 — Detta uttryckssätt avser att klargöra att tillgången till en tjänst kan vara villkorad i lagens mening även i de situationer då den som skall använda en tjänst som omfattas av lagen (använda- ren) inte nödvändigtvis är den som rent faktiskt skall anses ta emot tjänsten (mottagaren). Denna distinktion har endast betydelse för bedömningen av om en tjänst omfattas av lagen.17 Lagens tillämpningsområde är genom bestämmelsen i 5 § begränsat till kommersiell hantering av olaglig utrustning. Av främst proportionalitets- och subsidiaritetsskäl ges medlemsstaterna ansvaret för att vidta åtgärder mot privat innehav eller användning av olaglig utrustning.18 Om straff för olovlig införsel finns bestäm- melser i lagen (2000:1225) om straff för smuggling. 1999/2000:49, s. 1999/2000:49, s. 8 Privat innehav av utrustning för olovlig avkodning omfattas inte av lagen. I lagen om förbud beträffande viss avkodningsutrustning finns bestämmelser som avser att förhindra obehörig tillgång till vissa tjänster. Med avkodningsutrustning avses enligt 4 § lagen utrustning eller programvara som utformats eller anpassats för att göra en tjänst som omfattas av lagen tillgänglig i tolkningsbar form. Ett bra exempel på sådan utrustning är smart-cards. Dessa smarta kort är datakort som innehåller kunskapen om hur avkodningen skall ske. Bestämningen av vad som utgör avkodningsutrustning är inte alltid helt enkel att göra. Det förhållandet att avkodningsutrustningen har flera funktioner, av vilka avkodningsförmågan bara är en, hind- rar inte att utrustningen omfattas av avkodningslagen.19 Lagen ställer i 5 § upp ett förbud mot att yrkesmässigt eller annars i förvärvssyfte tillverka, importera, distribuera, sälja, hyra ut, inneha, installera, underhålla eller byta ut avkodningsutrustning i syfte att göra en tjänst som omfattas av lagen tillgänglig i tolk- ningsbar form utan tjänsteleverantörens godkännande. Den begränsning som följer av begreppet "tolkningsbar form" avser de situationer då utrustningen i och för sig ger viss faktisk "tillgång" till en tjänst som omfattas av lagen, men där det inte är praktiskt möjligt att på sedvanligt sätt tillgodogöra sig tjänstens innehåll. Så är fallet när tillgång genom t.ex. ett videokort kan erhållas till t.ex. en betal-TV-kanals kodade sändning. Innehållet i sistnämnda sänd- ning kan inte tillgodogöras men viss tillgång till kanalen får anses föreligga. Med import avses införsel av en vara till från en plats utanför Europeiska unionen. För att säkra efterlevnaden av bestämmelserna innehåller 6 § lagen även regler om straff för brott mot förbudet mot att yrkes- mässigt eller annars i förvärvssyfte på olika sätt vidta åtgärder med avkodningsutrustning i syfte att göra en tjänst som omfattas av lagen tillgänglig i tolkningsbar form utan tjänsteleverantörens god- kännande. Även försök till brott är kriminaliserat enligt 7 § och förverkande får enligt 8 § ske av egendom som har varit föremål för eller använts som hjälpmedel vid brott enligt denna lag. 1993/94:53, s. Utöver straffbestämmelser finns det även en regel om skadestånd i 9 § lagen. Den som uppsåtligen bryter mot förbudet att tillhanda- hålla avkodningsutrustning för illegal åtkomst skall betala skälig ersättning för att den tjänst som gjorts tillgänglig genom gärningen har utnyttjats samt ersättning för den ytterligare ekonomiska skada som gärningen har medfört. 9.7.3Lagen (2000:832) om kvalificerade elektroniska signaturer Lagen om kvalificerade elektroniska signaturer trädde i kraft . Genom lagen genomfördes och rådets direktiv /93/EG om ett gemenskapsramverk för elek- troniska signaturer som antogs . Namnteckningar och signaturer tillgodoser olika behov vid han- teringen av skriftligt material. Av speciell betydelse är namnteck- ningarnas och signaturernas identifierings- och äkthetsfunktion. Det föreligger ofta ett behov av att verifiera vem som står bakom en handling. Elektronisk kommunikation och handel främjas av kvalificerade elektroniska signaturer och sådana tjänster som gör det möjligt att göra uppgifter tillförlitliga. Den alltmer ökande elektroniska handeln och elektroniska kommunikationen mellan enskilda, myndigheter och företag är därför beroende av att det finns ett allmänt förtroende för att den information som skickas via Internet och andra öppna nät är tillförlitlig. En elektronisk signatur är i korthet uppgifter i elektronisk form som används för att kontrollera att innehållet härrör från den som har undertecknat handlingen och att informationen inte har för- ändrats. En elektronisk signatur kan vara allt från ett undertecknat e-postmeddelande till en digital signatur. Elektroniska signaturer används till exempel i vissa av bankernas Internettjäns- ter. För att kunna använda en elektronisk signatur i ett öppet system där parterna inte känner varandra i förväg, såsom Internet, behöver parterna kunna inhämta information om kopplingen mel- lan en elektronisk signatur och en bestämd person. Det har därför utvecklats ett system för elektroniska signaturer. Detta kan benämnas det öppna nyckelsystemet (Public , PKI) och i detta utfärdas ett elektroniskt intyg – certifikat – av en betrodd tredje part. Ett certifikat innehåller uppgifter om vem som är innehavare av en elektronisk signatur. Certifikat kan användas för att bekräfta identiteten hos en person som undertecknar på elektronisk väg. Ett kvalificerat certifikat uppfyller vissa fastställda krav. Kvalificerade certifikat kan gälla upp till vissa beloppsgränser, har en viss giltighetstid och kan återkallas. Syftet med lagen om kvalificerade elektroniska signaturer är enligt 1 § att underlätta användningen av elektroniska signaturer och bidra till att uppnå ett allmänt förtroende för och tillförlitlighet till den elektroniska informationen. Detta skall ske genom att lagen främjar användandet av elektroniska signaturer som har en sådan säkerhetsnivå att de får ett allmänt erkännande och därmed kan användas för säker kommunikation, även mellan parter som inte har ett tidigare avtal om hur deras inbördes kommunikation skall gå till.20 Lagen ger en särställning åt elektroniska signaturer med en viss säkerhetsnivå (s.k. kvalificerade elektroniska signaturer) samt regler om säkra anordningar för signaturframställning och om utfärdande av certifikat till allmänheten som anges ha en viss säker- hetsnivå (kvalificerade certifikat).21 Vad lagstiftaren fann komma i fokus var vilka regler som skall gälla för dem som vill tillhandahålla certifikattjänster, såsom på vilka villkor deras verksamhet får bedrivas, hur de ska övervakas, vilket ansvar de har etc. Målsättningen var att bygga upp ett system som inte i onödan skulle hämma marknadens utveckling, t.ex. genom att låsa fast användning av en viss teknik eller skapa etable- ringshinder. skulle systemet vara uppbyggt på ett sådant sätt att det långsiktigt skapade en tilltro till det hos konsumenter, näringsidkare och andra användare. Det skall alltjämt stå var och en fritt att komma överens om vilken säkerhetsnivå som accepteras inbördes för att sluta avtal etc.22 Lagen gäller enligt 1 § sådana certifikatutfärdare som är etablerade i och som utfärdar kvalificerade certifikat till allmänheten. Till lagens tillämpningsområde hör därför inte certifikat som utfärdas till juridiska personer eller andra sammanslutningar eller ens alla 1999/2000:117, s. 35 1999/2000:117, s. 1999/2000:117, s. 35 certifikat som utfärdas till allmänheten. Endast kvalificerade certi- fikat omfattas av lagen. Med kvalificerat certifikat avses enligt 2 § ett av en certifikatut- färdare utfärdat intyg i elektronisk form som kopplar ihop signaturverifieringsdata – data, såsom koder eller öppna krypteringsnycklar, som används för att verifiera en elektronisk signatur – med en undertecknare och bekräftar dennes identitet till allmänheten samt uppfyller vissa krav som lagen ställer upp. Av förarbetena framgår att lagen inte skall omfatta andra certifi- kat än sådana som utfärdas inom öppna system, eller till allmän- heten.23 Begränsningen av lagens tillämplighet hänger således sam- man med vad som skall anses utgöra ett öppet respektive slutet system. Denna indelning är inte helt okomplicerad att göra. Som utgångspunkt får anses gälla att ett system är öppet i de fall motta- gare som skall förlita sig på certifikatet saknar varje form av avtal med certifikatutfärdaren.24 Den närmare tolkningen av begreppet till allmänheten har överlämnats till rättstillämpningen att göra. Lagen om kvalificerade elektroniska signaturer innehåller bestäm- melser om krav på, tillsyn över och skadeståndsansvar för den som utfärdar certifikat för elektroniska signaturer till allmänheten, om certifikaten anges ha en viss säkerhetsnivå. Det finns enligt 2 § olika former av elektroniska signaturer. Med elektronisk signatur avses data i elektronisk form som är fogade till eller logiskt knutna till andra elektroniska data och som används för att kontrollera att innehållet härrör från den som framstår som utställare och att det inte har förvanskats. En elektronisk signatur som är knuten uteslutande till en undertecknare (dvs. den fysiska person som behörigen innehar en anordning för signaturframställ- ning), gör det möjligt att identifiera undertecknaren, är skapad med hjälpmedel som endast undertecknaren kontrollerar och är knuten till andra elektroniska data på ett sådant sätt att förvanskningar av dessa data kan upptäckas, kallas för en avancerad elektronisk signa- tur: Är den denna baserad på ett kvalificerat certifikat och skapad av en säker anordning för signaturframställning utgör den en kvali- ficerad elektronisk signatur. 1999/2000:117, s. 35 1999/2000:117, s. 36 Kvalificerade elektroniska signaturer tas som regel fram genom en form av kryptering och sker med en personlig hemlig nyckel hos användaren. När en datamängd ska signeras räknar en applikation ut ett kondensat, en s.k. hashsumma av datamängden. Hash- summan skickas till avsändarens säkra anordning för signaturfram- ställning där den krypteras. Resultatet skickas tillbaka till applika- tionen. Sedan slås datamängden ihop med den kvalificerade signa- turen. Med den kvalificerade signaturen följer ett kvalificerat certi- fikat som innehåller den publika nyckeln och allt detta skickar avsändaren till en mottagare. Mottagaren får då den publika nyck- eln som bara kan användas för dekryptering och dennes applikation tar därefter fram den kvalificerade signaturen och det kvalificerade certifikatet genom dekrypteringen kan mottagaren kontrollera att avsändaren är den han eller hon utger sig för att vara. Meddelandets hashsumma beräknas och jämförs med den dekrypterade hash- summan. Om dessa summor är lika har den kvalificerade signaturen inte förvanskats.25 I 3 § lagen anges kraven på en säker anordning för signaturfram- ställning. En sådan skall säkerställa att signaturen är tillfredsstäl- lande skyddad mot förfalskning och att signaturframställningsdata i praktiken kan förekomma endast en gång, med rimlig säkerhet inte kan härledas och på ett tillfredsställande sätt kan skyddas av den behörige undertecknaren, så att andra inte kan komma åt eller använda dem. Anordningen får inte förändra de uppgifter som skall signeras elektroniskt eller hindra att de presenteras för underteck- naren före den elektroniska signeringen. Kraven på en säker anord- ning enligt ovan skall anses uppfyllda för sådan maskin- eller pro- gramvara som överensstämmer med sådana standarder för produk- ter för elektroniska signaturer som Europeiska gemenskapernas kommission fastställt och offentliggjort referensnummer till i Europeiska gemenskapernas officiella tidning. Vissa regler gäller även enligt 5 § för försäljning och användning av en anordning som uppges vara en säker anordning för signaturframställning. En sådan får säljas eller användas endast om den uppfyller de ovan nämnda kraven. Vad som i lagens mening utgör ett kvalificerat certifikat har i stora drag redogjorts för ovan vid avgränsningen av lagens tillämp- ningsområde. För att ett certifikat skall anses vara ett kvalificerat sådant måste det enligt 6 § i certifikatet finnas en uppgift om dels 25 , Frågor och svar om kvalificerade elektroniska signaturer att det utfärdats som ett kvalificerat certifikat, dels certifikatutfär- darens namn, adress och etableringsland, dels undertecknarens namn eller pseudonym med uppgift om att det är en pseudonym, dels särskilda för ändamålet med certifikatet relevanta uppgifter om undertecknaren, dels signaturverifieringsdata som motsvarar de signaturframställningsdata som undertecknaren för utfärdandet har kontroll över, dels uppgift om certifikatets giltig- hetstid och identifieringskod, dels certifikatutfärdarens avancerade elektroniska signatur eller en elektronisk signatur med motsva- rande säkerhetsnivå, dels uppgift om eventuella begränsningar av certifikatets användningsområde eller av värdet på de transaktioner för vilka certifikatet kan användas (transaktionsbelopp). Reger- ingen eller, efter regeringens bemyndigande, tillsynsmyndigheten får även meddela närmare föreskrifter om ytterligare krav. Den aktuella lagen är, som nämnts, bara tillämplig på certifikat- utfärdare som är etablerade i . Även certifikat som uppfyller lagens krav för att få kallas kvalificerat och har utfärdats av en cer- tifikatutfärdare som inte är etablerad i , skall under vissa i 7 § angivna förutsättningar anses utgöra ett kvalificerat sådant. Så är fallet om certifikatutfärdaren är etablerad i en annan stat inom Europeiska ekonomiska samarbetsområdet och där får utfärda kva- lificerade certifikat. Också om certifikatutfärdaren uppfyller de krav som lagen och övriga meddelade bestämmelser ställer upp på utfärdande av certifikat och denne är ackrediterad i en annan stat inom Europeiska ekonomiska samarbetsområdet, skall certifikatet anses utgöra ett kvalificerat certifikat. Slutligen skall certifikat som garanteras vara kvalificerat av en certifikatutfärdare som antingen är etablerade i och som utfärdar kvalificerade certifikat till allmänheten eller certifikatutfärdare, som uppfyller lagens krav på utfärdande av sådana certifikat. För att uppnå lagens syfte åläggs enligt 8 § certifikatutfärdare att följa vissa regler vid utfärdande av kvalificerade certifikat. För att trygga kontrollmöjligheten åläggs alla certifikatutfärdare som avser att utfärda kvalificerade certifikat till allmänheten en skyldighet att anmäla detta hos tillsynsmyndigheten innan verksamheten påbör- jas. Certifikatutfärdarens verksamhet skall bedrivas tillförlitlig enligt 9 §. Denne åläggs dessutom vissa krav på organisationen av den egna verksamheten. Bl.a. skall det finnas personal med tillräcklig kompetens och erfarenhet för verksamheten, sådana rutiner för administration och ledning som uppfyller erkända standarder skall användas liksom pålitliga system och produkter som är skyddade mot ändringar. Ett av de viktigare kraven är att certifikatutfärdaren skall se till att teknisk och kryptografisk säkerhet upprätthålls. I sistnämnda del är kravet uppfyllt om maskin- eller programvaran överensstämmer med av EG fastställda standarder för produkter för elektroniska signaturer. Verksamheten skall vidare enligt 9 § ha säkra rutiner för identi- tetskontroll av de undertecknare som kvalificerade certifikat utfär- das till, förfoga över ett snabbt och säkert system för registrering och omedelbar återkallelse av kvalificerade certifikat och vidta åtgärder mot förfalskning av kvalificerade certifikat och i före- kommande fall se till att framställandet av signaturframställnings- data sker konfidentiellt. Utöver de angivna kraven skall certifikat- utfärdaren ha tillräckliga medel för att kunna bära risken för ska- deståndsskyldighet. Detta kan ske bl.a. genom tecknande av en för- säkring. Ett certifikat kan med stöd av 10 § återkallas temporärt eller permanent. Återkallelse skall ske av en certifikatutfär- dare som utfärdar kvalificerade certifikat till allmänheten när undertecknaren begär det eller när det annars finns anledning till det, t.ex. om den hemliga nyckeln används av annan än den rättmä- tige innehavaren.26 En certifikatutfärdare skall säkerställa dels att det exakt kan fast- ställas tidpunkt för när ett certifikat utfärdades och återkallades, dels att av utfärdaren framställda signaturframställningsdata och signaturverifieringsdata kan användas som komplement till var- andra t.ex. vid utställandet av s.k. smarta kort. Lagen föreskriver i 11 § även skyldighet för en certifikatutfärdare som utfärdar kvalifi- cerade certifikat till att bevara och lagra relevant information om certifikaten samt även använda tillförlitliga system för lagring av kvalificerade certifikat i verifierbar form. Certifikatutfärdaren får dock inte lagra eller kopiera signaturframställningsdata. Slutligen innehåller lagen vissa regler i 12 § om informationsplikt för certifi- katutfärdaren gentemot motparten.27 Lagens regler om skadestånd återfinns i 14 §. Dessa föreskriver att en certifikatutfärdare som till allmänheten utfärdar certifikat som anges vara kvalificerade skall ersätta den skada som åsamkats den som förlitat sig på certifikatet. Som ytterligare förutsättning för ersättningsskyldigheten gäller bl.a. att skadan skall ha upp- 1999/2000:117, s. 73 1999/2000:117, s. 74 kommit genom att certifikatutfärdaren inte har uppfyllt ett krav om t.ex. säkerställande av tidpunkt för utfärdande och återkallelse av certifikat eller om vad som certifikatutfärdaren har att iaktta enligt lagen vid utövandet av verksamheten eller genom att certifi- katet vid utfärdandet innehöll felaktiga uppgifter. Skadeståndsskyl- digheten gäller inte om certifikatutfärdaren kan visa att skadan inte har orsakats av vårdslöshet hos utfärdaren själv. Certifikatutfärda- ren är inte heller ersättningsskyldig för en skada som härrör från att ett kvalificerat certifikat använts i strid med begränsningar som gäller användningsområde eller transaktionsbelopp och som tydligt angetts i certifikatet. En särställning ges vidare åt elektroniska signaturer med en viss säkerhetsnivå, s.k. kvalificerade elektroniska signaturer. Om det i lag eller annan författning ställs krav på egenhändig underskrift eller motsvarande och om det är tillåtet att uppfylla kravet med elektroniska medel, skall en kvalificerad elektronisk signatur med stöd av 17 § anses uppfylla kravet. Vid kommunikation med eller mellan myndigheter kan dock användningen av elektroniska sig- naturer vara förenad med ytterligare krav. Enligt direktivet kan medlemsstaterna införa frivilliga ackredite- ringssystem som syftar till att höja nivån på tillhandahållandet av certifikattjänster. Lagen (1992:1119) om teknisk kontroll ger möj- lighet till frivillig ackreditering av certifieringsorgan med det syfte som anges i direktivet. För utövandet av tillsynen över efterlevnaden av bestämmelserna i lagen och föreskrifter som meddelas med stöd av lagen skall det enligt 18 § finnas en tillsynsmyndighet. Dess verksamhet får enligt 22 § bekostas genom ett avgiftssystem efter regeringens beslut därom. gav Kommissionen ut en s.k. grönbok om utvecklingen av en gemensam marknad för telekommunikationstjänster och utrust- ning, Mot en dynamisk europeisk ekonomi: om utveck- lingen av en gemensam marknad för telekommunikationstjänster och utrustning, KOM (87) 290, 30.7.1987. följdes av en handlingsplan som antogs av rådet, Rådets resolution av den 30 om utvecklingen av den gemensamma marknaden för teletjänster och teleutrustning , EGT C 257/01, 4.10.88. Målen med telekommunikationspolitiken angavs vara att: N öppna marknaden för teleterminalutrustning för konkurrens N skapa ömsesidigt godkännande av teleterminalutrustning N öppna marknaden för teletjänster och konkurrens. N separera de reglerande myndigheterna från operatörerna. N etablera villkor för tillhandahållande av öppna nät. N fortsätta arbetet med att skapa europeiska standarder. N tillämpa gemenskapens konkurrensregler inom telekommunika- tionssektorn. Det har vidare utgivits grönböcker om bl.a. mobil- och person- kommunikation och om telekommunikationsinfrastruktur 1994. På telekommunikationsområdet finns f.n. ca 20 direktiv utöver de direktiv som ingår i det nya . Det finns därutöver ett antal beslut och en förordning på telekommunikationsområdet samt på radio- och TV-området två relevanta direktiv. De direktiv som särskilt bör omnämnas är: N Rådets direktiv /552/EEG av om samord- ning av vissa bestämmelser som fastställts i medlemsstaternas lagar och andra författningar om utförandet av sändningsverksamhet för television (TV utan gränser-direktivet). Direktivet är ändrat genom och rådets direktiv /36/EG av om ändring av rådets direktiv om samordning av bestämmelser som fastställts i medlemsstaternas lagar och andra författningar om utförandet av sändningsverksamhet för televi- sion. N Rådets direktiv /387/EEG av om upprättandet av den inre marknaden för teletjänster genom att tillhandahålla öppna nät (ONP-ramdirektivet). Direktivet är ändrat genom direktiv /51/EG av om ändring av direktiv /387/EEG och 92/44/EEG för anpassning till en konkurrensut- satt miljö på telekommunikationsområdet. N Kommissionens direktiv /388/EEG av om konkurrens på marknaderna för teletjänster (tjänstedirektivet). Direktivet är ändrat bl.a. genom direktiv /51/EG av om ändring av direktiv /388/EEG med avseende SOU 2002:60 Gällande rätt på avskaffande av begränsningarna för användning av kabeltelevi- sionsnät för tillhandahållande av redan avreglerade teletjänster och direktiv /19/EG av om ändring av direktiv /388/EEG med avseende på genomförandet av full konkurrens på marknaderna för teletjänster samt genom direktiv /64/EG av om ändring av direktiv /388/EEG för att säkerställa att telenät och kabeltelevisionsnät som ägs av en enda operatör utgör skilda rättsliga enheter. N Rådets direktiv /44/EEG av om tillhandahål- lande av öppna nät för förhyrda förbindelser (direktivet om för- hyrda förbindelser). Direktivet är ändrat genom direktiv /51/EG (se ovan). N och rådets direktiv /47/EG av om tillämpning av standarder för sändning av televisionssignaler. N och rådets direktiv /13/EG av om gemensamma ramar för allmän auktorisation och indivi- duella tillstånd på teletjänsteområdet (tillståndsdirektivet). N och rådets direktiv /33/EG av om samtrafik inom telekommunikation i syfte att säkerställa samhällsomfattande tjänster och samverkan genom tillämpning av principerna om tillhandahållande av öppna nät (samtrafikdirekti- Direktivet är ändrat genom direktiv /61/EG av den 24 om ändring av direktiv /33/EG med avseende på nummerportabilitet mellan operatörer och förval av nätopera- törer (nummerdirektivet). 97/66/EG om behandling av personuppgifter och skydd för privatlivet inom telekommunikationsområdet (teledataskydds- 98/10/EG om tillhandahållande av öppna nätverk (ONP) för taltelefoni och samhällsomfattande tjänster för telekommuni- kation i en konkurrensutsatt miljö (taltelefonidirektivet). och rådets direktiv /84/EG av den 20 om det rättsliga skyddet för tjänster som bygger på eller utgörs av villkorad tillgång. och rådets förordning (EG)2887/2000 av den om tillträde till accessnät (LLUB). EG:s rättsakter på teleområdet kan allmänt indelas efter dem som grundas på artikel 86 (tid. 90) och de som grundas på artikel 95 (tid. 100 a) i . De båda omnämnda direktiven på TV- området grundas på artiklarna 57.2 (numera 47) och 66 (numera 55) avseende 89/552/EEG respektive 57.2, 66 och 100 a avseende 95/47/EG. Artikel 86 och 95 återfinns båda i avdelning VI (tid. V) i fördra- get, Gemensamma regler om konkurrens, beskattning och till- närmning av lagstiftning. Artikel 86 återfinns under kapitel 1 om konkurrensregler medan artikel 95 återfinns i kapitel 3 om till- närmning av lagstiftning. I artikel 86 stadgas: