sou · GQB387d2 · 2003-01-01 00:00:00 — För säkerhetspolisen fortsatte studiet av press och böcker att vara en viktig inhämtningsmetod, särskilt som den revolutionära väns- tern ofta i sina tidningar ganska öppet redovisade uppgifter om medlemmar, sympatisörer och den allmänna verksamheten. Men inte bara organisationernas eget material var av intresse. Så kunde t.ex. matriklar från universitet och högskolor utgöra källor till kun- skap om vilka personer som var engagerade i styrelserna för olika politiska föreningar vid sådana utbildningsanstalter. Säkerhetspoli- sen avlyssnade också och gjorde bandupptagningar av radiosänd- ningar, t.ex. KFML(r):s närradiosändningar. Säkerhetspolisen satte i slutet av 1960- och in betydande resurser för att övervaka den revolutionära vänsterns, inklusive DFFG:s, verksamhet. Så bedrevs från som- maren 1967 och fram fast spaning mot FNL- rörelsens lokaler på i . Poliserna noterade vilka som kom och gick, vilka bilar som syntes utanför och vad som kunde upptäckas pågå inne i lokalen. Särskilt intressanta per- soner kunde skuggas när de lämnade . Det gällde att fastställa vilka personer som ingick i nätverket och hur kontakt- ytorna såg ut. Av särskilt intresse var att utröna om det förekom kontakter med främmande makt. Genom den regelbundna över- vakningen kunde man fastställa en normal aktivitetsnivå. En mängd signalement antecknades för vidare identifiering och registrering. Flertalet övervakningsinsatser resulterade i triviala iakttagelser av typiska föreningsaktiviteter. bedrev säkerhetspoli- sen också fast spaning mot en lägenhet som disponerades av ett par ledande personer inom FNL-rörelsen. En av dem var föremål för en nästan kontinuerlig övervakning, sannolikt på grund av misstankar om utländska kontakter. Boklådorna och Röda Stjärnan i var föremål för omfattande spaningsinsatser.72 72 Således bedrevs fast spaning mot Röda Stjärnan. För yttre spaning mot vänsterextremister men även mot vissa fredsaktivister i utnyttjade säkerhetspolisen bl.a. den s.k. civilgruppen. Redan innan polisen förstatligades hade säker- hetspolisen anlitat en grupp landsfiskalsaspiranter för spaningsupp- gifter. Denna grupp kompletterades och ersattes efter hand med ett antal manliga studenter, vilka nästan uteslutande var söner till poli- ser. Sammanlagt utgjordes gruppen oftast av ca 10-15 personer. Omsättningen av personal i gruppen var ganska hög. Gruppens medlemmar fick teoretisk och praktisk utbildning i spaning (skuggning). Genom att de lätt kunde smälta in i de studentmiljöer i vilka övervakningsobjekten i regel rörde sig, var de användbara t.ex. för att övervaka offentliga möten som arrangerades av väns- terorganisationerna, liksom för att skugga personer på diskotek och pubar. I regel bestod uppgiften i att med utgångspunkt i en mager bakgrundsinformation, ofta bara ett fotografi och en adress, omärkligt skugga övervakningsobjektet och sedan rapportera om vilka platser denne besökt och vilka personer som han träffat. Inget tyder på att spanarna användes för infiltrationsuppgifter, t.ex. ge- nom att söka medlemskap i extremistorganisationer. Huvudskälet härtill har uppgetts vara att detta skulle ha utsatt dem för stora ris- ker. Särskilt sektionerna ute i landet följde regelmässigt bössinsam- lingar, offentliga möten och demonstrationer, vilket har förklarats med att befattningshavarna där inte hade så mycket annat att ägna sig åt. trappades övervakningen av FNL-rörelsen ned och första hälft minskades spaningsinsatserna mot flertalet av de vänsterextremistiska organisationerna. KFML(r) hårdbevakades emellertid . Aktiviteter såsom möten, sommarläger, konferenser och demonstrationer tycks nästan genomgående ha varit föremål för polisiär uppmärk- samhet. Säkerhetspolisen hade åtskilliga meddelare inom de vänsterextre- mistiska organisationerna eller med nära anknytning till medlem- mar i dessa. De flesta av meddelarna torde av övertygelse ha gått med i den aktuella organisationen men senare av olika skäl velat dra sig ur eller hade redan hoppat av. Det förekom att polisen vände en person som var på väg ut ur en organisation, så att denne stan- nade kvar och rapporterade. Däremot uppges säkerhetspolisen inte själv ha använt sig av infiltratörer mot dessa kretsar, vilket har för- klarats med att ett avslöjande av en infiltratör skulle ha varit till större skada för polisen än värdet av den information man kunnat få fram genom en sådan åtgärd. De ofta förekommande splittring- arna inom organisationerna ledde också till att polisen fick kontakt med personer som var villiga att berätta om motstående gruppe- ringar. Inom säkerhetspolisen var man medveten om risken för att utsättas för en provokation, i den mån som man utnyttjade medde- lare som fanns kvar inom en organisation. Det var dock, enligt vad avdelningschefen förklarade vid ett internt möte, en risk som man fick ta, även om ett sådant bakslag försvårade polisens arbete.73 En meddelare inom FNL-rörelsen tillställde säkerhetspolisen stora mängder handlingar års kongresser och även i stor omfattning kopior eller avskrifter av interna handlingar från KFML. hade säkerhetspolisen också tillgång till åtminstone två meddelare, som var medlemmar i (r), av vilka särskilt den ena tillhandahöll interna handlingar och lämnade initierade muntliga uppgifter rörande organisationen. Sannolikt fanns det en meddelare inom eller nära RMF/KAF, som under en följd av år mot betalning lämnade för- troliga uppgifter om personer och verksamhet inom organisationen samt tillställde säkerhetspolisen stencilerade förbundshandlingar. En meddelare rapporterade till en av säkerhets- polisens lokala sektioner bl.a. att KFML(r) bedrev vapenövningar, hade vapenlager och upprätthöll kontakter med olika terrorist- grupper. Sektionen ansåg att meddelaren, vars ställning i förhållan- de till KFML(r) är svår att bedöma, var mycket värdefull. Säker- hetspolisen centralt förhöll sig dock alltmer skeptisk till rapporter- nas tillförlitlighet och i slutet av decenniet avvecklades meddelaren. Ytterligare en meddelare, verksam i norra , försåg säker- hetspolisen med uppgifter om SKP och KFML(r), bl.a. original- handlingar. Mannen hade i samband med att han varit häk- tad erbjudit polisen sina tjänster och ett samarbete hade etablerats. Meddelaren vände sig till en veckotidning och uppgav att han mot betalning överlämnat uppgifter till säkerhetspolisen, upp- gifter som han kommit över genom inbrott vid ett femtiotal tillfäl- len. Det är oklart huruvida säkerhetspolisen varit medveten om att han begått brott för att få tillgång till informationen. 73 Protokoll 9.12.1977 från regionkonferens för Östra och Bergslagens regioner 19- 21.9.1977, 5:720/6, vol. Säkerhetspolisens samarbete med IB rörande infiltration av bl.a. vissa vänsterextremistiska organisationer i behandlas i avsnitt 9.2. Säkerhetspolisen hade också en kontakt inom eller i kretsen kring Värnpliktsvägrarnas som då och då läm- nade material om organisationen liksom troligen inom SFSF. Även inom de nazistiska rörelserna hade säkerhetspolisen förtroliga meddelare, som lämnade mer eller mindre trovärdiga uppgifter. Självfallet fanns det också personer som lämnade uppgifter till säkerhetspolisen om ytterlighetsorganisationerna och deras med- lemmar utan att själva vara knutna till dessa rörelser. Det kunde t.ex. vara personal- och säkerhetschefer vid företag runt om i landet som rapporterade om vänsterextremister, vilka bedrev propaganda och annan verksamhet vid företaget. Även socialdemokratiska fack- föreningsmän hörde till rapportörerna. Men troligen som en följd av avslöjandena av IB-affären och av den s.k. sjukhusspio- nen i blev sådana fackföreningsmän betydligt mer återhållsamma med att lämna uppgifter om sina arbetskamra- ter. Inom säkerhetspolisen var man angelägen om att återknyta dessa kontakter.74 En posttjänsteman lämnade uppgifter till säkerhetspolisen om såväl vänster- som högerextremistiska organisationer. Meddelaren hade tillgång bl.a. till de handlingar som organisationerna skickade in till för att verifiera namnbyten eller ändringar av fir- matecknare. Säkerhetspolisen fick därigenom del av föreningspro- tokoll med uppgifter om vem som var kassör eller ordförande i en viss förening. En annan posttjänsteman uppmärksammade att en ledande nazist postade en mängd försändelser till olika per- soner i . Tjänstemannen antecknade adresserna och över- lämnade materialet till säkerhetspolisens regionala sektion. Information rörande EAP fick säkerhetspolisen främst från en person som, utan att själv vara engagerad i organisationen, inhäm- tade uppgifter om denna bl.a. genom deltagande i sammankomster, studium av tryckt material och yttre spaning.75 Säkerhetspolisen uppges som regel inte ha betalat informatörer- na annat än för utlägg, eftersom man bedömde att en person som inte begärde ersättning för sina tjänster var mer pålitlig. Det hände dock att man i efterhand belönade någon som gjort en insats med en liten slant. Särskilt i fråga om uppgiftslämnare som var verk- 74Protokoll från arbetsmöte 25.3.1980 rörande uppföljning av politiska ytterlig- hetsgrupper, 5:720/6, vol. 75RPS/Säk bedrev också själv övervakning av torgmöten m.m. samma inom en ytterlighetsorganisation eller stod i begrepp att lämna en sådan var principen att någon ersättning inte skulle utgå. Lokalt förekom det dock att det gjordes avsteg från denna prin- cip.76 Telefonkontroll, i regel i kombination med spaning, fortsatte att vara den viktigaste och mest värdefulla inhämtningsmetoden. Den kom främst att riktas mot personer inom den revolutionära vänstern. Telefonkontroll bedömdes som en av de säkraste källorna, eftersom uppgifterna inte förmedlades av någon mellanhand. var man inom säkerhetspolisen medveten om att uppgifterna måste bedömas med försiktighet. Ett skäl till detta var att många av de övervakade misstänkte att de var utsatta för avlyssning och därför försökte dölja centrala uppgifter eller vilseleda polisen. Medlemmarna i DFFG hade således uppmanats att iaktta viss återhållsamhet vid telefonsamtal, ef- tersom det kunde vara tre på tråden. Ofta brast det dock i sig- naldisciplinen. Telefonkontrollen mot vänsterextremister grundades i regel på misstanke om förberedelse till uppror eller sabotage. Enligt säker- hetspolisens bedömning skulle personerna i fråga inte iscensätta sådan brottslighet under fredsförhållanden, men de misstänktes för att förbereda detta slags kriminalitet inför beredskapstillstånd och krig. I regel inleddes förundersökning med telefonkontroll mot nå- gon ledande person i en revolutionär organisation. Härigenom blev det möjligt att kartlägga dennes nätverk av kontakter, vilket ansågs som viktigt, eftersom en person gör inte ensam revolution. I och för sig hade det, enligt den uppfattning som ett par chefer för sä- kerhetspolisens operativa verksamhet gett uttryck för, funnits rättsliga förutsättningar för att begära telefonkontroll beträffande samtliga personer inom ett sådant nätverk, men genom att tillvarata överskottsinformation från avlyssningen kunde detta undvaras. Te- lefonkontroll var nämligen en mycket resurskrävande metod och utnyttjades därför högst selektivt. inleddes förundersökning mot tre ledande FNL- aktivister i , varav två även tillhörde KFML:s ledning, 76 Protokoll 9.12.1977 från regionkonferens för Östra och Bergslagens regioner 19- 21.9.1977, 5:720/6, vol. 10, och rapport 19.10.1973?, 15:4/6a, vol. Se även : Svartlistning, 1979, s. 46. med anledning av misstanke om att de tog aktiv del i ett pågående förberedelsearbete i samhällsomstörtande syfte, som bedömdes be- drivas inom de extremistiska kommunistiska organisationerna och De förenade FNL-grupperna. De misstänktes också för att göra sig skyldiga till samarbete med re- presentanter för främmande makt här i landet och därvid även ta- gande av utländskt understöd. Förundersökningen utvidgades se- dermera till att omfatta ytterligare några ledande personer inom KFML. Inom ramen för denna förundersökning gav rådhusrätt tillstånd till telefonkontroll, förutom av de misstänktas bostadstelefoner, av telefonabonnemang hos Bokhandeln på /(– ), hos det lokala på (– ), i FNL-lokalerna på (– ), på Ha- gagatan (– ) och på Barrstigen i (ja- nuari 1968 – ), hos på (två abonnemang, varav ett användes av VUF; – ), hos KFML:s förbundsexpedition på i (janua- ri - ), hos DFFG:s förbundskontor på (– ) samt hos SKP:s partiexpedition på Nybro- gatan (– ). uppgav , efter tips från en anställd vid , att partiets tele- foner i var avlyssnade, varefter telefonkontrollen avslu- tades. gav tillstånd till telefonkon- troll mot en person aktiv inom SKP med anledning av misstanke om olovlig underrättelseverksamhet. Inom ramen för denna förun- dersökning avlyssnades ett abonnemang vid , som var gemensamt för partisekretariatet, till . Inga åtal följde. Avlyssningens värde torde främst ha legat i all den information som säkerhetspolisen fick om möten, demonstra- tioner, tendenser inom verksamheten, inre motsättningar, organisa- toriska grunddata och inte minst personuppgifter. I den mån upp- gifter om privatlivet sparades, tycks det regelmässigt ha ansetts mo- tiverat av sakskäl, t.ex. att en separation föranletts av ideologiska motsättningar. Den mycket omfattande överskottsinformation som telefonkon- trollen mot DFFG och KFML/SKP resulterade i samlades i några fiktiva meddelarakter, varav en gallrades helt . Men uppgif- terna togs också in i sakakter rörande DFFG, KFML och Clarté liksom i ett stort antal personakter som avsåg FNL-aktivister och Det kunde exempelvis röra sig om beställningar av Gnistan. Rapporter kunde också delges berörda sektioner ute i lan- det. Avlyssningen gav ett rikt flöde av information om och verksamhet och det finns också i detta fall fog för uppfattningen att det var partiet snarare än den miss- tänkte som var föremål för telefonkontroll. var några framträdande KFML(r):are i föremål för förundersökningar på grund av misstankar om förberedelse till uppror. I samband härmed gav tillstånd till telefonkontroll förutom av de misstänktas bostadstelefoner även av abonnemang hos bokhandeln nan på (– ) och KFML(r):s expe- dition på (– ). Också överskottsinformation från dessa avlyssningar, t.ex. uppgifter om organisation, propaganda, möten och studiecirklar, samlades i en fiktiv meddelarakt. I samband med andra förundersökningar beviljade tillstånd till telefonkon- troll av ett antal personer, innefattande rätt att avlyssna abonne- mang hos den anarkistiska organisationen (augus- ti 1978 – ), Föreningen (– ), personer aktiva inom (– årsskif- tet 1978/79) och Saftra, som bl.a. levererade material till FiB/Kulturfront (juni – ). I samtliga fall tillvaratog säkerhetspolisen överskottsinformation i särskilda fiktiva medde- larakter. rådhusrätt beviljade fr.o.m. årsskiftet 1966/67 tele- fonkontroll mot en funktionär inom VPK på grund av skälig miss- tanke om spioneri. Enligt säkerhetspolisens PM var det uppen- bart att han övertagit de utländska förbindelser som tidigare åvi- lat den befattningshavare som varit föremål för telefon- kontroll . Tillståndet avsåg bl.a. fortsatt avlyssning av ett abonnemang tillhörande DU, VUF, i . Härigenom fick man gratis koll på andra partimedlemmar. Denna avlyssning pågick med visst avbrott till . En annan partiarbetare var på grund av misstanke om samma brott föremål för telefonkontroll med början . Förutom hemtelefonen avsåg tillståndet bl.a. och Kommunistiska Arbetarkommun. Också stora delar av den extremistiska vänstern i kom och att bli föremål för avlyssning. Denna avlyssning grundades inledningsvis på misstan- kar mot en ledande Göteborgskommunist för spioneri. Förunder- sökningen mot denne inleddes och kom sedermera att om- fatta även två framträdande FNL-aktivister och ytterligare en le- dande Göteborgskommunist. Inom ramen för denna förundersök- ning, som lades ned , gav till- stånd till telefonkontroll, förutom av de misstänktas bostadstelefo- ner, av abonnemang hos Danelius´ bokhandel (– ), hos KFML (– ), hos den lo- kala FNL-gruppens expeditionslokal på (senare Brunns- gatan; – ), hos DFFG:s kontor på (– ), Clartésektion (– ) och tidningen på Nord- ostpassagen (– ). Några av de misstänkta anslöt sig vid splittringen av KFML till KFML(r), vilket motivera- de att tillstånd till telefonkontroll lämnades även beträffande abon- nemang hos KFML(r):s tidning (mars – ) och hos Bokhandeln (– ). Som mest var med anledning av misstankarna mot den hu- vudmisstänkte elva abonnemang föremål för telefonkontroll. hade en av de misstänkta, en ledande KFML(r):are, i den nyssnämnda förundersökningen brutits ut ur denna och en separat förundersökning inletts mot denne med an- ledning av misstanke om förberedelse till uppror. Denna förunder- sökning utgjorde ramen för en omfattande telefonkontroll riktad mot KFML(r) och därtill anslutna organisationer. Förutom för vis- sa bostadstelefoner77 gavs tillstånd till avlyssning av abonnemang hos KFML(r):s expedition på i (de- cember 1971 – ), KFML(r):s förbundslokal (– ), Clartésektion/Kommu- nistiska (ml) (– ), Bok- handeln Röda Stjärnan (– ), Kom- munistiska (ml) (– ), Ungkommunistens redaktion (– ), Proletärens redaktion (– ) och parti- tryckeriet HS-Offset (april – ), samtliga med adress , samt på (– ). Sedan, som nämnts, uppgifter rörande te- lefonavlyssning av SKP och KFML(r) förekommit i pressen som- 77 Det gällde även i några fall personer som i vart fall i formell mening inte var misstänkta för brott, men som i hemmet utförde vissa uppdrag för förbundets räkning och vars telefoner enligt åklagaren kunde komma att användas av den misstänkte; akt H 5/1971. maren 1975 monterades avlyssningsutrustningen ned av säkerhets- skäl och avlyssningen torde, möjligen med något undantag, inte ha återupptagits inom ramen för denna förundersökning.78 Överskottsinformation från telefonkontrollen av personer med anknytning till KFML och KFML(r) i samlades i en fik- tiv meddelarakt. Till denna fördes uppgifter om Danelius´ bokhan- del, KFML och FNL-gruppen i , Gnistans redaktion och tidningen och, , uppgifter om KFML(r) och särskilt dess kontakter med personer i . Syftet med telefonkontrollen torde inte i första hand ha varit att få till stånd bindande bevis mot den misstänkte. En tidigare säker- hetspolis i har således för kommissionen uppgett att, för det fall den misstänkte åtalades och dömdes, det fanns risk för att KFML(r) skulle gå under jorden. Detta vore värre än att ha en öp- pet verkande organisation som kunde övervakas. Sedan telefonkon- trollen upphört konstaterade att en ytterst värdefull informationskälla om partiets omstörtande verksamhet därmed försvunnit. Även senare förekom telefonkontroll mot en person med an- knytning till KFML(r) i med anledning av misstankar om förberedelse alternativt stämpling till allmänfarlig ödeläggelse. Inom ramen för denna förundersökning gavs tillstånd till telefon- kontroll beträffande bl.a. telefoner hos redaktionerna för tidning- arna Klasskampen och Proletären (i båda fallen no- vember 1976 – ). På motsvarande sätt beviljade rådhusrätten i med vissa avbrott telefonkontroll mot ett par kända kommunister på grund av misstänkt spioneri, vilket medförde att Norrskens- flammans redaktionstelefoner kunde avlyssnas.79 insattes med domstols tillstånd telefonkontroll mot en ledande nazist med anledning av misstankar om förberedel- se till allmänfarlig ödeläggelse och förberedelse till uppror. Något åtal kom dock inte till stånd. Telefonkontroll kunde användas som ett komplement till spa- ning och förtroliga meddelare. finns det ett exempel på att behovet av kontroll av en meddelares uppgifter liksom av en närmare inblick i vad som skedde inom ett visst område föran- 78Det förefaller som om KFML(r):s förbundsexpedition var avlyssnad och no- vember 1975. 79Luleå tingsrätt står för det enda fall som kommissionen påträffat där en framställning om telefonkontroll avslagits och då med motiveringen att den förebragta utredningen inte gav tillräckligt stöd för skälig brottsmisstanke; Ä 9/72, tingsrätts arkiv. ledde kontrasubversionsroteln att med byråchefens godkännande föreslå den berörda sektionen att begära telefonkontroll av ett lämpligt objekt. Någon direkt brottsmisstanke som skulle kunna motivera en telefonkontroll tycks alltså inte ha funnits. Åklagaren ställde sig emellertid avvisande till förslaget, varför det inte kom att genomföras. Telefonkontroll mot öststatsbeskickningar och andra utländska objekt gav fortsatt upplysningar också om svenska medborgare och organisationer som hade kontakter med befattningshavare där. Vis- sa sympatisörer med den revolutionära vänstern var också föremål för telefonavlyssning på grund av förbindelser med utländska med- borgare och organisationer som kunde bedömas ha terroristan- knytning. I dessa fall avlyssnades inte parti- och redaktionslokaler. Telefonkontrollen avbröts i regel på begäran av säkerhetspolisen, ofta med hänvisning till att den inte tillförde utredningen något nytt eller på grund av att den misstänkte flyttat. Undantagsvis var det åklagaren som, möjligen efter underhandskontakter med dom- stolen, beslöt att inte begära fortsatt tillstånd till telefonkontroll. Buggning och andra former av teknisk avlyssning Som nämnts har säkerhetspoliser vid förhör till kommissionen uppgett att det förekommit enstaka fall då bugg- ningsoperationer riktats mot svenska medborgare. Ett sådant fall torde avse kommunistiska partidi- strikts årskonferens i Folkets Hus i . Säkerhetspolisens rapport från denna konferens innehåller ordagranna citat av många anföranden och en polisman har inför kommissionen uppgett att han deltagit i en buggningsoperation mot en samman- komst med kommunister i , varvid en minisändare installe- rats på vinden till den avlyssnade lokalen. En större operation riktades mot på Pål- sundsgatan i . Inom ramen för en förundersökning mot några ledande personer inom FNL-rörelsen och SKP hade rådhusrätt, som tidigare redovisats, gett tillstånd till telefon- kontroll mot ett abonnemang i lokalen. monterade säkerhetspolisen in mikrofoner i väggen i en angränsande lägenhet där också en bandspelare placerades. Mikro- fonerna var, enligt vad som uppgetts till kommissionen, troligen in- stallerade , men själva buggningen skall inte ha varit Kvaliteten på bandupptagningarna skall ha varit så då- lig att några bandutskrifter sannolikt inte gjordes. Frågan om att sätta in buggning mot togs upp med . Denne har för kommissionen förklarat att han inte minns hur han reagera- de eller huruvida någon buggning kom till stånd. Vidare buggades som hölls i stads samlingslokal vid . Säkerhetspoli- sens Göteborgssektion hade hyrt lokalen , varvid personal från installerat mikrofoner. Operationen, som av allt att döma sanktionerats av byråchefen , resulterade i en omfattande rapport och betraktades av säkerhetspolisen som mycket lyckad.80 Sannolikt buggade säkerhetspolisen även i Folkets Hus i midsommarhelgen 1969. I säkerhetspolisens rapport från kongressen finns bl.a. refererat av inledningsanförande och debatter. Och en säkerhetspolis har för kommissionen berättat om sin medverkan i en buggningsoperation riktad mot en kongress i en väldigt varm helg, en operation som beordrats av che- fen för kommunistroteln. Genom en anställd vid Folkets Hus fick polisen i förväg tillgång till lokalen för att installera mikrofoner. Därefter har, såvitt framkommit, inget fall av buggning i gängse mening skett inom säkerhetspolisens författningsskyddande verk- samhet. Till buggning torde emellertid också kunna hänföras av- lyssning av vanliga samtal i samband med telefonkontroll. Vid tele- fonkontroll startar inspelningen så snart luren till den avlyssnade apparaten lyfts. Det är alltså möjligt för säkerhetspolisen att av- lyssna samtal i den lokal där telefonen är installerad medan en upp- ringande väntar på svar eller om någon försummat att lägga på lu- ren ordentligt.