sou · GQB360d2 · 2003-01-01 00:00:00 — I fråga om radiout- rustning som har orsakat eller med fog kan antas komma att orsaka skadlig störning, får tillsynsmyndigheten meddela förelägganden eller förbud som begränsar eller förbjuder utsläppande på markna- den eller avser återkallelse från marknaden, även om utrustningen i övrigt uppfyller gemenskapsrättens krav För det fall utrusningen inte uppfyller de väsentliga kraven får den ändå med stöd av 6 § visas på handelsmässor, utställningar, demonstrationer eller liknande. Det skall dock tydligt anges att utrustningen inte får saluföras eller tas i bruk förrän den uppfyller kraven. får med stöd av 10 § meddela de föreläg- ganden och förbud som behövs för efterlevnaden av denna lag eller föreskrifter som har meddelats med stöd av lagen. I fråga om radioutrustning som har orsakat eller med fog kan antas komma att orsaka skadlig störning, får tillsynsmyndigheten meddela föreläg- ganden eller förbud som begränsar eller förbjuder utsläppande på marknaden eller avser återkallelse från marknaden, även om utrust- ningen i övrigt uppfyller gemenskapsrättens krav. I beslut om föreläggande eller förbud kan tillsynsmyndigheten sätta ut vite. 9.6Lagen (1998:31) om standarder för sändning av TV-signaler Lagen om standarder för sändning av TV-signaler trädde i kraft . Med lagen genomfördes och rådets direktiv /47/EG av om tillämpning av standarder för sändning av televisionssignaler, TV-standard- direktivet. Lagens och EG-direktivets tillkomst måste ses mot bakgrund av att utvecklingen på TV-området ställer ständigt nya anpassnings- krav på lagstiftaren. Vad den digitala tekniken fullt ut kommer att betyda är ännu svårt att uttala sig om. Det kan dock konstateras att de effektiviseringsvinster som gjorts varit stora, vilket medfört ökade användarmöjligheter genom frigörandet av frekvensut- rymme. Syftet med lagen var att genomföra EG-direktivet om tillämp- ning av standarder för sändning av TV-signaler. Detta hade i sin tur i syfte att underlätta införandet av avancerade TV-tjänster såsom bredbilds-TV, högupplösnings-TV och digital TV. För att uppnå detta syfte föreskrivs att vissa standardiserade sändningssystem skall användas.5 Ett viktigt medel för att åstadkomma detta har ansetts vara att ställa krav på gemensamma standarder, oavsett dis- tributionssätt. I lagen finns enligt 2 § bestämmelser om TV-tjänster som sänds i bredbildsformat, har hög upplösning eller använder digitala sänd- ningssystem. I 3 § ges ett bemyndigande för regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer att meddela föreskrifter om att det vid sändning av TV-program till allmänheten skall användas vissa sändningsstandarder. Med att sändningen sker till allmän- heten avses att sändningarna skall vara avsedda att mottas antingen direkt av allmänheten eller efter samtidig och oförändrad vidare- sändning. Utanför tillämpningsområdet faller därmed s.k. program- överföringar, t.ex. transporter av program till eller mellan rund- radioföretag. Med bredbilds-TV avses enligt EG-standard att TV-sändningar görs i ett format där förhållandet mellan bildens bredd och höjd är fastställd till formatet 16:9. Detta kan jämföras med standardfor- matet för dagens TV-sändningar som är 4:3. Med högupplösnings- TV (, HDTV) avses en TV med dubbelt så många horisontella bildlinjer som en bild i normal upplösning – t.ex.1 250 istället för 625 – och får därigenom större detaljskärpa. En HDTV-bild i bredbildsformat innehåller ca fem gånger så mycket information som en traditionell TV-bild.6 1997/98:34, s. 24 1997/98:34, s. I lagen finns enligt 2 § bestämmelser om standarder för TV-tjänster som, enligt vad ovan nämnts, sänds i bredbildsformat, har hög upplösning eller använder digitala sändningssystem. Själva lagen innehåller inte alla föreskrifter om standarder utan är i hög utsträckning en ramlag som i mångt och mycket lämnar bemyndi- ganden för regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer (Radio- och ) att meddela dessa, se 3 och 4 §§. Som följer av 3 § delegeras rätten att meddela föreskrifter om att det vid sändning av TV-program till allmänheten skall användas vissa sändningsstandarder. Sådana föreskrifter får gälla sändningar som görs i bredbildsformat med 625 linjer, har hög upplösning eller är helt digitala, alldeles oavsett om det rör sig om sändning genom tråd, över satellit eller från sändare på jordytan. Detta innebär att regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får till uppgift att identifiera det eller de standardiseringsorgan som är behöriga att fastställa den aktuella standarden och att sedan med- dela föreskrifter i enlighet med dessa standarder.7 Föreskrifter får även enligt 4 § meddelas om standardiserade gränssnitt för TV-mottagare som skall saluföras eller hyras ut av näringsidkare. Bestämmelsen innebär att regeringen eller den myn- dighet som regeringen bestämmer måste hålla sig underrättade om dels vilka standardiseringsorgan som är behöriga, dels vilka stan- darder som samma organ fastställt. Bestämmelsen innebär att det inte blir tillåtet för en näringsidkare att saluföra eller hyra ut en TV-mottagare som saknar de föreskrivna gränssnitten.8 För vidaresändningspliktens del gäller, enligt 3 § andra stycket, att om TV-tjänster i bredbildsformatet 16:9 tas emot och sänds vidare i kabelnät, skall de sändas vidare åtminstone i detta format. Undantag gör dock – då huvudantennsystem enligt det bakomlig- gande direktivet inte påverkas av detsamma – för sådana kabelnät som från en huvudcentral betjänar färre än 2 000 bostäder. Konsumentutrustning som kan avkoda digitala TV-signaler och som skall saluföras eller hyras ut av näringsidkare skall enligt 5 § kunna återge de digitala TV-signalerna även om de har sänts okodade. Detta medför att en näringsidkare förbjuds att saluföra eller hyra ut konsumentutrustning som kan avkoda digitala TV- 1997/98:34, s. 45 1997/98:34, s. 46 signaler om utrustningen inte också kan återge digitala TV-signaler som sänts okodade. Även här får det meddelas ytterligare krav på utrustningen genom föreskrifter om avkodning av digitala TV-sig- naler. Utrustningen skall kunna avkoda digitala TV-signaler i enlig- het med den gemensamma europeiska krypteringsalgoritm (krypte- ringsmetod) som administreras av ett erkänt europeiskt standardi- seringsorgan.9 Bestämmelsen syftar till att motverka att den aktu- ella utrustningen används för att blockera TV-sändningar som sänds okodade. Även med avseende på den tekniska funktionsförmågan som behövs för att digitala TV-tjänster som använder system för villko- rad tillgång – dvs. tekniska system som reglerar att endast de som är behöriga att ta del av ett visst program eller en viss tjänst får till- gång till dessa – skall kunna överföras i kabelnät får det med stöd av 6 § meddelas föreskrifter. Av förarbetena framgår att det bör ankomma på de föreskrivande organen att bedöma på vilket sätt och till vilken kostnad överföringskontrollen skall kunna ske. Syftet härmed är att undgå att kabel-TV-operatören av tekniska eller ekonomiska orsaker avskärs från möjligheten att överta kon- trollen över de sändningar som använder system för villkorad till- gång. Kabel-TV-operatören ges på detta sätt möjlighet att bl.a. ingripa i åtkomstkontrollen innan ett program vidaresänds i kabel- nätet eller att helt övergå till ett annat system för villkorad tillgång. Kabel-TV-operatören uppträder då som tillhandahållare av betal-tv- tjänster gentemot de tittare som är anslutna till kabelnätet.10 Den operatör som tillhandahåller tjänster för villkorad tillgång till digitala TV-tjänster skall enligt 7 § erbjuda sina tjänster till de programföretag som önskar använda åtkomstkontroll. Detta skall ske på villkor som kan anses lika, rimliga och icke-diskriminerande. Detta gäller oberoende av om konkurrenslagen (1993:20) är tillämplig på ett förfarande. Även upplåtelser av licenser till licenstagare för tillverkning av ett system för villkorad tillgång till digitala TV-tjänster skall med stöd av 8 § ske på likvärdiga och rim- liga villkor. Innehavaren av rättigheten till systemet får vid upplå- telse av licenser för tillverkning inte ställa villkor som förbjuder, avråder från eller motverkar att en och samma produkt innehåller ett standardiserat gränssnitt som möjliggör anslutning av flera andra tillgångssystem eller särskild utrustning för ett annat till- gångssystem 1997/98:34, s. 46 1997/98:34, s. 30 Utöver de nu nämnda reglerna ger lagen vissa bestämmelser om tillsynsverksamheten och om överklagande. 9.7.1Lagen (1998:112) om ansvar för elektroniska anslagstavlor Lagen om ansvar för elektroniska anslagstavlor trädde i kraft . Den har getts en teknikneutral utformning med syfte att inte göra någon åtskillnad mellan särskilda tillämpningar eller tek- niska lösningar Av förarbetena till lagen framgår att den tillkom till följd av den snabba framväxten av informationsteknik. Denna gav upphov till nya kommunikationsformer och ledde till att gränserna mellan olika medier och kommunikationssätt delvis har suddats ut. En form av informationsteknik som har utvecklats är elektronisk post. Genom att använda elektronisk post kan en användare på ett snabbt och enkelt sätt sända ett meddelande till en eller flera andra användare inom ett geografiskt mycket stort område. En tilläggs- funktion till elektronisk post utgörs av distributionslistor. Dessa innebär att en avsändare i stället för att sända meddelandet till upp- räknade mottagare, sänder det till distributionslistans elektroniska adress. Denna adress leder i sin tur till en automatiskt fungerande enhet som styrs av en lista över medlemmarnas elektroniska adres- ser och sänder inkomna meddelanden vidare till dessa. Genom att en dator förses med en viss typ av program för kom- munikation kan alla som har tillgång till nätadressen föra in upp- gifter och läsa vad andra har fört in. Detta utgör en elektronisk anslagstavla som kan fungera som en mötesplats. Den som driver ett sådant meddelandesystem brukar kallas systemoperatör medan de som anropar tjänsten kallas användare. Två vanliga former av meddelandetjänster är förmedling genom konferenssystem och med hjälp av distributionslistor. Gemensamt för tjänsterna är att många kan föra in text eller annan information samt ta del av vad andra har fört in. Konferenssystem består av en databas och systemet kan användas som ett diskussionsforum med en moderator som ett slags ordförande med befogenhet att ta bort meddelanden. förmedlingen är kommersiell har ofta begreppen databastjänst eller on-line-tjänst använts.11 Lagringen av meddelanden som hanteras inom det elektroniska postsystemet sker ofta på ett sådant sätt att det går att söka efter viss information. En anslagstavla är inte sällan organiserad på ett sådant sätt att den hänvisar till olika meddelanden. Det förekom- mer i huvudsak två former av hänvisningar. Den första är en hän- visning genom menyer. En meny är en lista över dokument som användaren kan välja. Den andra är en hänvisning genom hyperlän- kar. Med detta avses att texten i ett dokument innehåller klickbara fält som leder användaren vidare till andra dokument. Det är också vanligt att meddelanden kan sökas på ord eller kombinationer av ord i filnamn, rubriker eller hela texter.12 Av förarbetena framgår att lagstiftaren ansåg att elektroniska anslagstavlor i allmänhet användes på ett seriöst eller åtminstone oförargligt sätt. Lagstiftaren pekade dock på att elektroniska anslagstavlor även kan utnyttjas för brottsliga förfaranden. Till stöd för detta anfördes att det fanns ett flertal exempel på att elektro- niska anslagstavlor använts för att sprida meddelanden med ett innehåll som typiskt sett är straffbart. Vid brottsutredningar hade det dock visat sig vara svårt att spåra de användare som ursprungli- gen avsänt de straffbara meddelandena till följd av utformningen av de tekniska och administrativa rutinerna i anknytning till elektro- niska förmedlingstjänster. Det kunde också konstateras att det förelåg en brist på kontroll över de elektroniska anslagstavlorna som kunde utnyttjas för brottsliga ändamål. Av denna anledning ansågs det erforderligt att införa en reglering på området. En reglering skulle även bygga upp ett rättsmedvetande för hanter- ingen av elektroniska anslagstavlor.13 Det som speciellt ansågs oroande var att de elektroniska anslagstavlorna medförde och tillät att meddelanden med straffbart innehåll kunde nå ett stort antal personer och dessutom utöva inflytande över speciellt barn och ungdomar. Sistnämnda kategori använder sig i hög grad av de aktu- ella tjänsterna. Av denna anledning är det särskilt angeläget att hindra spridning på angivet sätt av vissa slag av meddelanden. Lag- stiftaren ansåg därför att det fanns starka skäl för att införa en sär- reglering på området i syfte att ge tjänsterna en acceptabel struktur 1997/98:15, s. 1997/98:15, s. 1997/98:15, s. och som framför allt klart fastställer tillhandahållarens ansvar för förekomsten av vissa meddelanden i tjänsten. Eftersom problematiken med oönskad spridning av information genom elektroniska anslagstavlor i högsta grad är internationell är det önskvärt och angeläget med ett ökat internationellt samarbete på området. Lagstiftaren konstaterade att det dock kan komma att dröja innan ett sådant samarbete ger något resultat. Det förhållan- det att problemet i hög grad är internationellt utgjorde enligt lag- stiftaren inte något skäl mot att införde en reglering för att förhindra att svenskt territorium skulle bli ett centrum för oönskad spridning av straffvärda meddelanden. Lagen om ansvar för elektroniska anslagstavlor är enligt 1 §, som framgår av lagens rubrik, tillämplig på elektroniska anslagstavlor. Med en elektronisk anslagstavla avses en tjänst för elektronisk för- medling av meddelanden, dvs. text, bild, ljud eller information i övrigt. Definitionen är vid och gränsdragningen vad som avses med uttrycket är tämligen svår att göra. I förarbetena uttalas att det inte är möjligt att mer exakt än vad som gjorts definiera begreppet elektronisk anslagstavla och att en mer detaljerad definition eller redogörelse riskerar att snabbt bli inaktuell. Det framhålls att defi- nitionen av elektronisk anslagstavla innefattar alla tjänster där någon inrättar en möjlighet för användare att sända in egna och ta del av andras meddelanden oavsett vilken teknisk lösning som till- handahållaren valt för tjänsten. Det kan således enligt lagens mening föreligga en elektronisk anslagstavla även när tjänsten går under ett annat namn. Vidare klargörs i förarbetena att förmed- lingen måste ske via tekniska och administrativa strukturer som datorer hanterar så att kommunikationen automatiseras eller annars väsentligen underlättas för att den skall omfattas av lagens tillämp- ningsområde. Om meddelanden förmedlas manuellt med tekniska hjälpmedel utgör detta inte en tjänst för elektronisk förmedling av meddelanden. Därför omfattas inte telefaxapparater eller traditio- nella teletjänster som t.ex. gruppsamtal av regleringen. Avgörande för lagens tillämpningsområde är således att den som använder tjänsten kan ta del av andras meddelanden och sända egna meddelanden till andra. Lagen bör tillämpas på den som kontrolle- rar själva tjänsten som är inriktad på att förmedla meddelanden. Syftar tjänsten inte till att användarna skall kunna kommunicera, är det inte fråga om en sådan tjänst som träffas av lagen. Vanliga hem- sidor som bara omfattar information omfattas således inte av regleringens tillämpningsområde. Vissa undantag har i 2 § gjorts för tjänster som i princip faller inom lagens tillämpningsområde. Eftersom den som endast tillhan- dahåller nät eller annan förbindelse för överföring av elektroniska meddelanden inte har något direkt inflytande över vilka tjänster som tillhandahålls undantas tjänsten från tillämpningsområdet. Förmedling av elektroniska meddelanden inom en myndighet eller mellan myndigheter eller inom ett företag eller en koncern undantas också från tillämpningsområdet därför att behovet av skyddsregler är vara avsevärt mindre inom ramen för sådana tjänster genom den tillsyn som organisationens ledning utövar. Från tillämpningen av lagen undantas vidare den som tillhandahåller tjänster som skyddas av tryckfrihetsförordningen eller yttrandefrihetsgrundlagen eftersom grundlagarna då är tillämpliga. Ett fall då så skulle vara fallet är när ett massmedieföretag har en s.k. modererad tjänst.14 Om en elek- tronisk anslagstavla har en moderatorsfunktion torde tjänsten omfattas av databasregeln. Denna innebär att yttrandefrihets- grundlagens föreskrifter om radioprogram skall tillämpas också när en redaktion för en tryckt periodisk skrift eller för radioprogram, ett företag för yrkesmässig framställning av tekniska upptagningar eller en nyhetsbyrå med hjälp av elektromagnetiska vågor på sär- skild begäran tillhandahåller allmänheten upplysningar direkt ur ett register med upptagningar för automatisk databehandling om den mottagande inte kan ändra innehållet i registret. Moderatorsfunk- tionen torde innebära att den som ansvarar för tjänsten – dvs. utgi- varen i förhållande till grundlagsskyddade tjänster – fortfarande kan anses ha en kontroll och möjlighet att råda över innehållet på ett sätt som överensstämmer med principen om ensamansvar för grundlagsskyddade medier.15 Slutligen undantas elektronisk post, dvs. meddelanden som är avsedda bara för en viss mottagare eller en bestämd krets av mottagare. Att elektronisk post undantas innebär naturligtvis inte att all kommunikation som sker under benämningen elektronisk post automatiskt skall falla utanför bestämmelsen om skyldighet att förhindra fortsatt spridning. 14SOU 2001:28, , Yttrandefrihetsgrundlagen och Internet, s. 125 15SOU 1999:55, , Konvergens och förändring, s. Med elektroniskt meddelande förstås inte bara text, utan också bilder, ljud och annan information. Meddelanden lagras ofta på ett sådant sätt att det är möjligt att söka efter information. Vanliga sätt att organisera anslagstavlor är genom hänvisningar till meddelan- den. Två vanliga varianter av hänvisningar är s.k. menyer, dvs. listor över dokument som användaren kan välja, och s.k. hyperlänkar där texten i ett dokument innehåller klickbara fält som leder vidare till andra dokument. Det är också vanligt att meddelanden kan sökas på ord eller kombinationer I 3 § lagen fastslås att den som tillhandahåller en elektronisk anslagstavla är skyldig att informera användare om sin identitet och om i vilken utsträckning inkomna meddelanden blir tillgängliga för andra användare. Informationsskyldigheten innebär att tillhanda- hållaren skall ge var och en som ansluter sig till tjänsten viss infor- mation eftersom det inte krävs att informationen alltid möter användaren innan han eller hon använder sig av tjänsten. Portalparagraferna i 4 och 5 §§ lagen om ansvar för elektroniska anslagstavlor slår fast en grundläggande skyldighet för tillhanda- hållaren av en elektronisk anslagstavla att hålla uppsikt över sin tjänst och ta bort ett insänt meddelande till den elektroniska anslagstavlan eller på annat sätt hindra spridning av ett sådant om meddelandet har ett innehåll som uppenbart är sådant som utgör uppvigling, hets mot folkgrupp, barnpornografibrott och olaga våldsskildring eller det är uppenbart att användaren har gjort intrång i en upphovsrätt eller i skyddad rättighet genom att sända in meddelandet. Skyldigheten innebär att tillhandahållaren skall ha sådan uppsikt över tjänsten som skäligen kan krävas med hänsyn till omfattningen och inriktningen av verksamheten. För att kunna fullgöra sin skyldighet har den som tillhandahåller tjänsten rätt att ta del av meddelanden som förekommer i tjänsten. Skyldigheten gäller också den som på tillhandahållarens uppdrag har uppsikt över tjänsten. Uppsiktsplikten i sig är inte straffsanktionerad. Straffbart är dock enligt 6 och 7 §§ att med uppsåt och eller av oaktsamhet överträda skyldigheten att lämna information och att med uppsåt eller av grov oaktsamhet underlåta att ta bort eller på annat sätt förhindra vidare spridning av vissa meddelanden. Fullgörandet av uppsikts- plikten får då betydelse för bedömningen av om tillhandahållaren förfarit grovt oaktsamt, vilket innebär att om någon brustit i den uppsikt som skäligen kan krävas kan ett straffansvar för en under- låtenhet att ta bort ett meddelande från tjänsten bli aktuellt. Straff för brott enligt lagen om ansvar för elektroniska anslagstavlor skall emellertid inte utdömas om det för gärningen kan dömas till ansvar enligt eller upphovsrättslagen. Lagen om ansvar för elektroniska anslagstavlor innehåller också vissa bestämmelser om förverkande, om åtgärden behövs för att förebygga fortsatt brottslighet eller det annars finns särskilda skäl. Sådant förverkande, helt eller delvis, får underlåtas om förverkan- det är oskäligt. 9.7.2Lagen (2000:171) om förbud beträffande viss avkodningsutrustning Lagen om förbud beträffande viss avkodningsutrustning trädde i kraft . I samband därmed upphävdes lagen (1993:1367) om förbud beträffande viss avkodningsutrustning. Det vanligaste skälet för att överföra Radio- och TV-program till kod är att sändaren vill ta betalt av mottagaren för att denne skall kunna se den utsända produkten. Med kodning av radio- eller TV- program avses att den utsända signalen förändras på ett sätt som gör att innehållet inte återges på rätt sätt i mottagarna. Kodningen kan i fråga om TV-signaler gälla bilden, ljudet eller båda. För att ett program skall återges på avsett sätt i mottagaren behövs en särskild anordning, en avkodare, som innehåller information om hur för- vrängningen har gått till och kan hjälpa mottagaren att tolka signa- len rätt. Endast den som har en lämplig avkodare kan alltså tillgo- dogöra sig innehållet i ett kodat program.16 Den nya lagen om förbud beträffande viss avkodningsutrustning bygger på och rådets direktiv /84/EG av om det rättsliga skyddet för tjänster som bygger på eller utgörs av villkorad tillgång, som ingår i den s.k. handlings- planen för den inre marknaden. Direktivets huvudsyfte är att för- bättra skyddet för leverantörer av sådana tjänster mot olaglig utrustning. Det syftar inte till en fullständig harmonisering av medlemsstaternas regler på området. 1993/94:53, s. 5 Huvudsyftet med lagen är att förhindra att någon yrkesmässigt eller annars i förvärvssyfte tillverkar, importerar, distribuerar, säljer, hyr ut, innehar, installerar, underhåller eller byter ut avkod- ningsutrustning – dvs. illegala avkodare (dekodrar), s.k. smarta kort och programvara som gör det möjligt att kringgå system med villkorad tillgång och erhålla tjänsten kostnadsfritt – i syfte att göra en skyddad tjänst tillgänglig i tolkningsbar form utan tjänsteleve- rantörens godkännande. Lagen om förbud beträffande viss avkodningsutrustning reglerar enligt 1 § det rättsliga skyddet för tjänster som bygger på eller utgörs av villkorad tillgång. Tillämpningsområdet kommer därför att bestämmas av vad som skall anses utgöra en sådan tjänst. I lagen avses enligt 2 § med tjänst att någon dels sänder ljudradio- eller television riktad till allmänheten, dels på distans och på begä- ran av mottagaren utför en tjänst elektroniskt, dels tillhandahåller villkorad tillgång till ljudradio- och TV-sändning eller annan tjänst som utförs elektroniskt, på distans och på begäran av mottagaren. Skyddet är begränsat till tjänster som utnyttjar tekniker med villkorad tillgång. Med villkorad tillgång till en tjänst avses enligt 3 § att en användare eller en mottagare av tjänsten till följd av tek- niska åtgärder eller arrangemang kan få tillgång till tjänsten i tolk- ningsbar form först sedan de har blivit personligt godkända som behöriga.