sou · GQB352 · 2003-01-01 00:00:00 — En rimlig tolkning av detta förhållande är enligt Henrekson och att det san- nolikt finns en storleksmässig tröskel som alltför få företag tar sig över. Den storleksmässiga tröskeln synes enligt olika studier gå vid ca tio anställda. Kan olika undersökningar ge någon vägledning sysselsättningsutvecklingen i relativt nya företag och funnit (Mindre företags ekonomiska utveckling, SIND 1985:6) att företagen har en relativt snabb utveckling och därefter, när antalet anställda uppgår till tiotalet, inträffar en stagnation eller en viss minskning. De fem mest frekvent förekommande skälen till att gränsen på ca tio anställda är så vanlig är: N produktionsutrustning och fastighet är ofta anpassad till en verksamhet av en viss storlek, N det är möjligt för en företagsledare att sköta all administra- tion om företaget har ca tio anställda, N företagen är ofta anpassade till denna storlek genom en sta- bil kundkrets och relativt trygg avsättning av sina pro- dukter, N företagarna är tveksamma till om större satsningar innebär större personliga inkomster, och N det är inte självklart att en företagsledare som är bra på att driva ett litet företag har lika stora förutsättningar att klara de krav som ställs på snabbväxande företag. Gandemo och drar slutsatsen att det generellt bland de intervjuade företagsledarna finns väldigt få som skulle vara av typen imperiebyggare och att det därför finns en mängd problem som måste lösas vid snabb tillväxt. finns det ganska få person- liga motiv till att en tillväxt skulle vara intressant. och uppföljning av de nystartade företagen visar emellertid även att av de företag som finns kvar är några snabbväxande. Det finns med andra ord bland de nystartade företagen uppenbarligen ett antal företag med livs- kraftiga affärsidéer och tillväxtvilja. Om förhoppningen är att en viss grupp av företag skall generera den övervägande delen av alla nya jobb är frågan om inte den allmänna fokuseringen på nyföreta- gande och små företag borde ersättas av en fokusering på dessa till- växtföretag. För att veta om en sådan fokusering är meningsfull är det dock av största intresse att veta hur många jobb tillväxtföreta- gen rent faktiskt skapar. Vidare är det nödvändigt att veta var de finns och hur de växer. Kan olika undersökningar ge någon vägledning 3.5.1Vilka är tillväxtföretagen? Enligt Per och (På jakt efter de nya arbetstillfällena: tillväxtföretagens roll, Ekonomisk Debatt, 2000, nr 3) visar ett stort antal studier från ett flertal länder att de minsta (med färre än tio anställda) och mellanstora företagen under haft en stor och växande betydelse för skapan- det av nya arbetstillfällen. Det råder oenighet om hur företagens sysselsättningsbidrag fördelar sig inom företagsbeståndet. Vissa studier från och ger uttryck för uppfattningen att alla de nya jobben skapas i ett fåtal snabbt växande företag, s.k. gaseller. Svenska data pekar snarare på att det är många små föränd- ringar som tillsammans har stora effekter på totalnivå. Eftersom det saknas kunskap om tillväxtföretag i den svenska näringsstrukturen och hur dessa företag bidrar till ny sysselsättning har och i en studie som redovisats i rapporten Tillväxtföretag i : Var de finns, hur de växer och de jobb de skapar (2001) undersökt tillväxtföretagens roll för skapandet av ny sysselsättning –1996. Tillväxtföretag definieras i studien som de av företagen i undersökningsmate- rialet som uppvisar den högsta genomsnittliga årliga ökningen av antalet sysselsatta i absoluta tal. I begreppet tillväxt ingår inte den sysselsättning som tillkommer när nya företag eller koncerner bil- das. Hur många jobb skapar tillväxtföretagen? –1996 skapades genom tillväxt i tillväxt- företagen totalt drygt 185 000 nya jobb. I siffran inkluderas såväl koncerntillhöriga företag (t.ex. bolag inom och ) som fristående tillväxtföretag. Som jämförelse kan nämnas att det med en likartad definition på ny sysselsättning i privat sektor i skapas i storleksordningen 300 000 nya jobb brutto. i det ljuset framstår 185 000 jobb som ringa. Eftersom undersysselsättningen i ekonomin uppgår till åtskilliga hundra tusen arbetstillfällen förefaller förhoppningen att de s.k. tillväxtföretagen skulle lösa problemen inom överskådlig tid inte vara särskilt väl underbyggd. Enligt studien är alltså dessa företags sysselsättningsbidrag begränsat. Kan olika undersökningar ge någon vägledning Den undersökta perioden omfattar den djupa lågkonjunktur- perioden –1993. Om i stället enbart slutåret, 1996, undersöks ökade tillväxtföretagen med totalt drygt 45 000 (i medeltal 40 per företag) anställda. Detta är ett högt tal jämfört med 185 000 för hela perioden, men fortfarande lågt om man hyser förhoppningen att dessa företag snabbt skall bota arbetslöshetsproblemet. Till- växtföretagens betydelse för sysselsättningen blir inte större när analysen genomförs på koncernnivå. Var finns tillväxtföretagen? När det gäller frågan var man i första hand finner de tillväxtföretag och tillväxtkoncerner som trots allt finns visar och studie bl.a. följande. Tillväxtföretagen är mycket klart överrepresenterade bland unga företag. Det finns en betydande överrepresentation av tillväxtföretag i moderna, växande branscher. Den professionella tjänstesektorn har dubbel så stor representation i tillväxteliten jämfört med dess andel av hela företagsbeståndet. Även om sektorn högteknologisk till- verkning är liten i absoluta tal är även denna överrepresenterad bland tillväxtföretagen. Äldre branscher som övrig tillverkning och handel har betydligt färre tillväxtföretag än vad som motsvarar deras andel av företagsbeståndet. Branschfördelningsmönstret är likartat när analysen görs på koncernnivå. I studien har företagen och koncernerna delats in i olika storleks- klasser efter antalet anställda. Dessa klasser är 0–19, 20–49, 50–249, 250–499, 500–2 499 samt mer än 2 500 anställda. Studien visar att företag i de minsta storleksklasserna är tydligt underrepresenterade vad gäller tillväxt i sysselsättning. Det är i stället i de största stor- leksklasserna som andelen företag med kraftig tillväxt klart över- stiger motsvarande andel av hela beståndet. Det finns en betydande överrepresentation av tillväxtföretag i . i andra regionala centra är något mindre. Kategorin landet i övrigt har ett relativt underskott. Resultaten visar en överrepresentation för utlandsägda företag. När det gäller koncernstatus framgår att de fristående företagen i mindre utsträckning än de koncerntillhöriga tillhör tillväxtföreta- Kan olika undersökningar ge någon vägledning Hur växer tillväxtföretagen? När hela perioden –1996 studeras är mindre än en tredjedel av tillväxtföretagens totala tillväxt (drygt 185 000 jobb) på företags- nivå organisk (företaget har expanderat internt genom att produ- cera mera och sysselsätta flera i sin existerande verksamhet eller genom att etablera nya verksamheter). Endast denna del kan anses representera genuint ny sysselsättning. Om endast studeras är andelen något högre men ändå under hälften. uppvisar kategorin tillväxtkoncerner negativ organisk tillväxt. Hela kategorin koncerner krympte dock mycket kraftigt (knappt 700 000 jobb) . Av denna krympning stod tillväxtföretagen endast för en mindre del (drygt 31 000 jobb). Krympningen per tillväxtkoncern var knappt hälften av krympningen per övrig koncern. När hela tioårsperioden studeras är som sagt mindre än en tred- jedel av tillväxtföretagens totala tillväxt på företagsnivå organisk. Mer än två tredjedelar av tillväxten har alltså skett genom uppköp, dvs. existerande arbetsställen, inklusive deras produktion och sys- selsättning, har överförts från ett företag till ett annat. Denna del av tillväxten har med andra ord inte skapat några genuint nya jobb. Det sagda gäller i än högre grad på koncernnivå. Tillväxtkoncerner- nas sysselsättningstillväxt genom uppköp uppgick till knappt 189 000 jobb. Eftersom dessa koncerners organiska sysselsätt- ningstillväxt var negativt har kategorins hela sysselsätt- ningstillväxt följaktligen skett genom uppköp. Sammanfattningsvis ger tillväxtmönstret inte stöd för tesen att någon liten grupp av tillväxtföretag sammantaget skapar mycket stora volymer ny sysselsättning. Tillväxtmönster i olika undergrupper av företag Eftersom tillväxtkoncerner i högre grad än tillväxtföretag, definie- rade utifrån total sysselsättningstillväxt, expanderar mer genom uppköp än genom organisk tillväxt är det intressant att närmare studera hur tillväxten fördelas bland tillväxtföretag av olika ålder och storlek. Andelen organisk tillväxt är betydligt mycket högre bland de tillväxtföretag som startades än bland dem som var i drift eller tidigare. Medan i princip all till- Kan olika undersökningar ge någon vägledning växt är organisk för de allra yngsta företagen är mindre än en fem- tedel av de äldsta företagens tillväxt organisk. Medan de eller äldre företagen står för nästan tre fjärdedelar av till- växtföretagens totala sysselsättningstillväxt är det de yngre företa- gen som dominerar den organiska sysselsättningstillväxten, med en andel som överstiger två tredjedelar. Andelen organisk tillväxt faller mycket kraftigt med ökande företagsstorlek. I tillväxtföretag i den största storleksklassen sker t.o.m. en krympning i organiska termer. Andelen organisk tillväxt skiljer sig mellan olika branschsekto- rer. Lägst är andelen inom handel (). Inom professionella tjänster är andelen högre. Däremellan kommer övriga tjänster, högteknologisk tillverkning och övrig tillverkning. Den professionella tjänstesektorn är alltså inte bara kraftigt överrepre- senterad bland tillväxtföretagen utan det är även i denna sektor som andelen organisk tillväxt är högst. Majoriteten av företag som grupp betraktad följer nära den gene- rella konjunkturutvecklingen, dvs. tillväxten uppvisar plus i hög- konjunktur och minus i lågkonjunktur. Tillväxtföretagen däremot fortsatte, om än på en lite lägre nivå, sin tillväxt även genom den djupa konjunkturnedgången . Deras tillväxt uppvisar plus. Under normala eller goda konjunkturbetingelser är tillväxten ganska jämnt fördelad mellan organisk tillväxt och uppköp. I låg- konjunkturen är fördelningen annorlunda. Den organiska tillväxten följer den allmänna konjunkturutvecklingen med en gradvis ned- gång mot negativa värden. Tillväxtföretagen kompenserar detta genom att öka den tillväxt som sker genom uppköp. När kon- junkturbetingelserna åter blir bättre sker förnyade satsningar på organisk tillväxt. och har i sin studie definierat tillväxtföreta- gen utifrån sysselsättningsökning. Eftersom ett företag emellertid kan expandera utan att antalet anställda ökar kan det vara intressant att studera vilka företag som är tillväxtföretag om definitionen i stället utgår från omsättningsökning. har kartlagt detta och redovisat resultaten i R 1998:15. Undersökningen avser perioden –1996. För att klassificeras som ett tillväxt- företag skall företaget vara ett aktiebolag med minst en anställd under det sista bokslutsåret i undersökningsperioden. Företaget skall ha varit verksamt . Kan olika undersökningar ge någon vägledning Omsättningen måste ha uppgått till under varje enskilt år och den skall ha fördubblats samt uppgått till minst det sista bokslutsåret. Expansionen skall ha skett av egen kraft, dvs. vara organisk, och inte genom uppköp, fusion eller omorganisation. Omsättningen får heller inte i huvud- sak kunna tillskrivas handel med aktier och värdepapper. 1 211 företag uppfyllde kraven för att klassificeras som tillväxt- företag. Det motsvarar av alla aktiebolag med en omsätt- ning på minst . De flesta tillväxtföretagen är små och har färre än 50 anställda. av företagen är stora, dvs. har fler än 500 anställda. Omsättningen per anställd är generellt högre i tillväxtföretagen jämfört med andra företag. omsattes i genomsnitt 3,1 mnkr per anställd i tillväxtföretagen jämfört med 2,3 mnkr i det övriga företagsbeståndet. Omsättningen ökade i genomsnitt . Antalet anställda ökade i tillväxtföretagen med drygt 38 000 per- soner . Tillväxtföretagen är yngre än företagsbestån- det i övrigt. Ett generellt drag är att tillväxtföretagen i störst utsträckning återfinns inom tjänstesektorerna. Det finns tillväxtföretag i alla regioner men , tidigare Göteborgs- och samt tidigare är överrepresenterade. Utländskt ägande är vanligare i tillväxtföretagen än i företagsbe- ståndet i allmänhet. Resultaten i undersökning skiljer sig från resultaten i och studie framför allt när det gäller tillväxt- företagens storlek – de små företagen är i deras undersökning underrepresenterade bland tillväxtföretagen. Att tillväxtföretagen i undersökning till övervägande delen är små beror dock bl.a. på att urvalskriterier favoriserar de mindre före- tagen. Det är lättare att öka omsättningen från 15 till än det är att öka från 150 till . Vidare finns det totalt sett färre stora företag än små. Av det föregående framgår att det inte är möjligt att identifiera någon särskild grupp av tillväxtföretag som står för en domine- rande del av sysselsättningsskapandet. Detta gäller oavsett om man utgår från tillväxt i sysselsättning eller tillväxt i omsättning. Det framgår även klart och tydligt att antalet tillväxtföretag är begrän- Kan olika undersökningar ge någon vägledning Det framgår emellertid också att de tillväxtföretag som trots allt finns växte även –1993. Deras tillväxt förefaller därmed vara ett utslag av tillväxtvilja och tillväxtstrategi. Vilka faktorer är det då som avgör om ett företag blir ett framgångsrikt tillväxtföretag? Det finns givetvis flera fakto- rer som bidrar till detta men en viktig förutsättning för tillväxt är att företaget har både en företagsledare och en organisation som vill och förmår att växa. I detta sammanhang har entreprenörskapet kommit att betonas allt mer. Det har slagits fast att det inte är möjligt att urskilja någon grupp av tillväxtföretag som skapar de flesta jobben. Är det då möjligt att identifiera de företagare som kan klassificeras som framgångsrika entreprenörer? En rimlig hypotes är ju att ett produktivt entreprenörskap är avgörande för att de mest lovande affärsidéerna skall nå sin fulla potential i form av snabbt växande företag. 3.6Entreprenören – vem är det? I den ekonomiska litteraturen har entreprenörskapet varit föremål för diskussioner . En modern definition på ent- reprenörskap är enligt (Institutionella förut- sättningar för entreprenörskap och företagstillväxt, Svensk forskning om företags expansion, Per , och [red. ], Forum för Småföretagsforskning, 2001) följande. Entreprenörskap är förmågan och villigheten hos individer, både på egen hand och inom organisationer, att N varsebli och skapa nya ekonomiska möjligheter, N introducera sina idéer på marknaden under osäkerhet genom att ta beslut om lokalisering, produktutformning, resurs- användning, institutioner och belöningssystem, och N konkurrera med andra för att öka sin marknadsandel. Henrekson påpekar att det av definitionen är uppenbart att man inte kan sätta likhetstecken mellan entreprenörskap och egenföre- tagande eftersom många företagare varken har som mål att växa eller att stå för förnyelse. På den ekonomiska arenan kan entrepre- nörskap komma till användning både genom en expansion av befintliga företag och genom att nya företag med ambitioner att växa startas. En viktig del av entreprenörsfunktionen är också att avveckla olönsamma idéer. Kan olika undersökningar ge någon vägledning Konsulter som arbetar med strategisk rekrytering samt utveck- lings- och förändringsarbete hävdar att man genom vetenskaplig forskning fått reda på hur en entreprenörspersonlighet är beskaf- fad. En entreprenör är kreativ, intuitiv och kan fokusera på det väsentliga. Han är handlingskraftig och har förmågan göra sådant som gynnar företaget/organisationen. En entreprenör kan stå på sig, tro på sina egna idéer och hävda dem gentemot andra. Vissa utvecklar något som redan finns medan andra skapar nytt. En ent- reprenör låter sig inte hämmas av traditionella sätt att lösa problem utan söker aktivt originalitet, nya vinklingar och nya sätt att lösa problem. När han väl hittat nya lösningar är han kapabel att skydda och försvara dem. En entreprenör är förändringsbenägen och nyfiken. Han söker sig vidare samt söker stimulans, idéer och erfarenheter. Han har lätt för att ge sig ut på okänd mark. Han är oförvägen och sällan respektfull inför regler. Han planerar inte tillvaron. Detta oplanerade sökande kan verka odisciplinerat men entreprenören äger en stor förmåga till uthållighet när det är något han tror på. Detta gäller även om belöningen dröjer. Överty- gelsen får entreprenören att fortsätta tills han hittar rätt. Rekryte- ringskonsulterna använder sig av flera mätinstrument för att ringa in en ledare med en väl utvecklad entreprenörspersonlighet. Dessa mätinstrument är begåvningstest, generella personlighetstest, ent- reprenörstest och djupintervju (Profilen avslöjar en entreprenör, , ). Som framgår av den psykologiskt orienterade beskrivningen av en entreprenör är de kritiska personlighetsvariablerna många och varierande. Rekryteringskonsulterna påstår sig visserligen veta hur en entreprenöriell personlighetsprofil ser ut och att den är mätbar. Med hänsyn till karaktären av de mätinstrument som används för att identifiera en entreprenörspersonlighet torde dock precisionen kunna ifrågasättas. Likaså förefaller de aktuella personlighetsdragen så allmänmänskliga att det torde vara svårt att hävda att de inte skulle kunna finnas hos en väldigt stor del av befolkningen. I så fall skulle det i finnas ett stort antal potentiella entreprenörer. Enligt (Entreprenören och den ekonomiska tillväxten – fallet , Ekonomisk Debatt, 1995, nr 7) är det dock utmärkande för entreprenörskompetensen att denna är en knapp resurs. Även i företagsekonomiska analyser har man försökt identifiera entreprenören, bl.a. genom teorier om prestationsbehov, riskbenä- genhet samt makt- och självständighetsbehov (, Kan olika undersökningar ge någon vägledning Synen på företagaren i teori och praktik, Småföretagande, entrepre- nörskap och jobben – ett forskningsfält i förändring, [red. ], 1997, ). Enligt är exempelvis risktagande traditionellt något som förbinds med före- tagaranda men det finns inget som tyder på att personer som star- tar företag avviker i fråga om benägenhet att ta och värdera risker från folk i gemen. Per har studerat företagares riskattityder, riskbenä- genhet och riskhantering (Risk och egenföretagande, FE-publikatio- ner 1992:128). Han har kommit fram till att bilden av den fram- gångsrika företagaren som en riskvillig vinstmaximerare inte stäm- mer med verkligheten. Ekonomisk rangordnas av företa- gare regelmässigt lägre än andra motiv, både som startmotiv och som drivkraft för etablerade företagare. När det gäller startmotiv nämns enligt honom regelmässigt N en vilja att själv styra sitt liv, vara sin egen chef, vara oberoende och N en vilja att förverkliga en idé eller vision. Entreprenörer vill visserligen också tjäna pengar men de tycks enligt inte ha några som helst problem att avstå från vinstmöjligheter när dessa inte är förenliga med andra viktiga mål. Skälet till att entreprenörer vill tjäna pengar är inte i första hand de konsumtionsmöjligheter eller den status pengarna för med sig. I stället är skälen att N pengar är ett medel till vidareutveckling av företaget och möj- liggör därmed för entreprenören att bygga vidare på den idé eller vision som var själva anledningen till att företaget starta- des och N vinsten är ett konkret mått på framgång. Vad som anförts om försöken i de företagsekonomiska analyserna att identifiera entreprenören utifrån variabler av psykologiskt slag visar att identifieringen rent metodiskt är en svår uppgift. Emeller- tid har även försök gjorts att med utgångspunkt i mer objektivt mätbara variabler såsom ålder, kön, utbildning, erfarenhet, arv och miljö identifiera entreprenören. Ett stort antal studier har gjorts inom detta område. Per och har följt en slumpmässigt utvald grupp av personer under inledningsskedet i deras företagsstart för att undersöka hur vanligt förekommande de Kan olika undersökningar ge någon vägledning är och hur de ser ut. Av och forskningsrap- port (Where do they come from? Prevalence and characteristics of nascent entrepreneurs, 1999) framgår att maj– försökte av den svenska befolkningen att starta ett eget företag. Detta är en låg siffra vid en internationell jämförelse. Med avseende på personlighetsvariablerna framgår bl.a. följande. SOU 2002:52 Kan olika undersökningar ge någon vägledning 18–24 år 25–34 år 35–44 år 45–54 år 0–5 år 6–15 år 16–30 år Antal år som heltids- 0–5 år 6–10 år 11–15 år 16–20 år 1–5 år Kan olika undersökningar ge någon vägledning SOU 2002:52 001–600 000kr av familj och vänners De personlighetsvariabler som är viktigast när det gäller att upp- skatta sannolikheten för att en person skall tillhöra gruppen ent- reprenörer i vardande är i här nämnd ordning: N kön (man), N redan egenföretagare, N ett positivt intryck av egenföretagande, N föräldrarna är egenföretagare, N låg ålder, N hög utbildning, och N tidigare erfarenhet som företagsledare. Enligt och motsvarar denna beskrivning av en entreprenör i vardande den traditionella bilden av entreprenörer och bekräftar vad som framkommit i tidigare studier. Att ett antal variabler har betydelse när det gäller att förutsäga hur stor sannolikheten är för att en person skall vara en potentiell entreprenör är föga överraskande, även för en lekman. I vilka pro- portioner och konstellationer de frambringer den entreprenöriella benägenheten framstår dock, åtminstone vid en ytlig översikt av forskningsresultaten, som oklart. Det är sannolikt de uppenbara svårigheterna att identifiera den entreprenöriella personlighetens särdrag som fått forskningen att mer och mer överge individper- spektivet. I stället koncentreras intresset numera på entreprenörs- Kan olika undersökningar ge någon vägledning kapet som sådant samt de villkor och spelregler som gäller för detta. En central slutsats som kan dras av det föregående är att utredning- ens förslag till nya 3:12-regler inte kan utformas på ett sådant sätt att det innebär en olikformig behandling av fåmansföretagarnas förvärvsinkomster jämförd med löntagarnas. Det är därför uteslu- tet att sänka de högsta marginalskatterna enbart för fåmansföreta- garna. Vad som däremot är i överensstämmelse med de grundläg- gande principerna för beskattningen är att beakta den risk för för- lust av kapitalet som finns för denna grupp av företagare. Gällande särregler är med avseende på klyvningsräntan (statslåneräntan med tillägg av ) konstruerade bl.a. utifrån denna utgångspunkt. Om ett särskilt regelsystem för beskattning av del- ägare i fåmansföretag skall bygga på en schablonmässigt beräknad kapitalavkastning finns det inte skäl att avvika från denna principi- ella utgångspunkt. Större delen av detta kapitel har ägnats åt frågan om det är så att en viss grupp av nystartade företag, tillväxtföretag eller entreprenö- rer skapar större delen av tillväxten i . Om så är fallet kan man undra om det är möjligt att urskilja dessa företag eller entre- prenörer. Syftet med kartläggningen i detta kapitel har varit att ta reda på om utredningens förslag bör innehålla vissa inslag av selek- tiv karaktär för att de övergripande mål som uppställs i direktiven skall kunna uppnås. Av vad som framgår av det föregående kan slutsatsen dras att nystartade företag, tillväxtföretag och entreprenörer inte är några enhetliga företeelser. Tvärtom är det fråga om synnerligen hetero- gena grupper. Det finns inte heller några metoder att a priori urskilja de som kommer att överleva, expandera och skapa nya arbetstillfällen. Utredningens slutsats blir därför att det inte är möjligt att uppnå de övergripande målen genom förändringar av skattesystemet som tar direkt sikte på att främja vissa typer av företag.