sou · GQB361d2 · 2003-01-01 00:00:00 — En handelsdomare som har tjänstgjort sammanhängande under får dock inte väljas om för ytterligare perioder, utan måste avstå från att vara domare . I arbetstvister består rätten av ett lika antal ledamöter som valts av fackföreningarna respektive arbetsgivarföreningarna. I hyres- och arrendetvister består rätten av fem ledamöter, en yrkesdomare och fyra lekmannadomare. Två av lekmannadomarna representerar hyresvärden/markägaren och två hyresgästen/arrendatorn. De väljs av sina kollegor.) De franska lekmannadomarna uppbär en dagersättning som inbegriper transportkostnader, boende- och matkostnader om (genomsnittlig summa) samt, för de som har en anställning, en ersättning som kompenserar deras inkomstbortfall. De nämndemän som tjänstgör vid ungdomsmål erhåller en schablonersättning om per förhandlingsdag. Normalt tjänstgör de . Opinionsundersökningar visar att fransmännen är mycket fästa vid lekmannajuryn. Det finns i fransk lagstiftning inga särskilda föreskrifter som tar sikte på det fallet att det uppkommer något som gör att en lekmannadomare inte längre framstår som lämplig för uppdraget, t.ex. att han eller hon gjort sig skyldig till brott. Vid lottningen (se ovan) kan dock dessa jävas ut. När det gäller nämndemännen som tjänstgör vid ungdomsmål så kan dessa vid allvarligt fel som befläckar hans eller hennes heder och ära avsättas efter överläggning i appellationsdomstolens första kammare, på begäran av åklagare eller domare. I de tyska domstolarna förekommer lekmannadomare både i tvistemål och brottmål. I tvistemål deltar lekmän som bisittare i handelsdomstolar och lekmannadomare i jordbruksärenden. Även i förvaltnings-, arbets- och försäkringsmål deltar lekmannadomare. De lekmannadomare som dömer i brottmål motsvarar i mycket de svenska nämndemännen och benämns Schöffen. Vid tingsrätterna (Amtsgericht) och i hovrätterna (Landgericht) deltar två nämnde- män vid sidan av juristdomare vid prövning av brottmål som inte endast avser lindriga brott. Likaså deltar särskilt utvalda nämnde- män (Jugendschöffen) vid prövning av ungdomsmål. Nämnde- männen är likställda med juristdomarna och avgör såväl skuldfrågan som påföljdsfrågan i målet. Enligt en särskild bestämmelse kan den anklagade dock inte dömas om båda nämndemännen röstar för en frikännande dom. De tyska nämndemännen väljs för en period vid val som förrättas . Domstolscheferna vid tingsrätterna respektive hovrätterna bestämmer erforderligt antal nämndemän och extra nämndemän (ersättare) utifrån direktiv om att nämndemännen inte skall anlitas . Kommunerna utarbetar förslagslistor som upptar personer som kan komma i fråga som nämndemän. Val av nämndemän som skall tjänstgöra i ungdomsmål sker dock genom ett särskilt förfarande av särskilda utskott för ungdomshjälp. För att kunna väljas måste man vara tysk medborgare och minst , man får inte heller vara när mandatperioden börjar. Ett annat krav är att man skall ha bott i kommunen när listorna utarbetas. En person som dömts för brott eller är föremål för förundersökning som ännu inte avslutats kan inte komma i fråga, liksom inte heller den som är insolvent. Vidare får inte den väljas som på grund av fysiska eller psykiska åkommor inte anses vara lämplig som nämndeman. Liksom i får inte bl.a. domare, advokater och vissa kategorier tjänstemän väljas. Det- samma gäller medlemmar av förbunds- eller delstatsregeringarna. Vissa andra yrkeskategorier har även rätt att avböja sig uppdraget. En nämndeman kan väljas om. En person som tjänstgjort som nämndeman och vars senaste tjänstgöring ligger mindre än kan dock inte utses till nämndeman. Till förslagslistorna utses kandidater genom organisationer (kyrkan, politiska partier, fackföreningar, välgörenhets- organisationer, aktionsgrupper), intresserade medborgare kan emellertid också själva ansöka. Det åligger kommunerna att tillse att listorna representerar ett tvärsnitt av samtliga befolknings- grupper efter kön, ålder, yrke och social ställning. Den utifrån dessa hänsyn utarbetade listan skall finnas tillgänglig för allmänheten som har rätt att framföra invändningar mot de namngivna kandidaterna grundade på att det föreligger hinder mot att kandidaten ställer upp till val. Efter utgången av sammanträder valkommittén som på grundval av listorna och eventuellt framförda invändningar med två tredjedels majoritet väljer de nämndemän och extra nämndemän som skall tjänstgöra. består av en på förhand bestämd lagfaren domare vid den domstol där tjänstgöringen skall äga rum, en av delstatens regering utsedd förvaltningstjänsteman samt tio förtroendevalda som valts av det eller de landsting som ingår i domkretsen. Vid valet gäller samma krav på representativitet som vid upprättandet av förslagslistorna. I vilken ordningsföljd nämndemännen kallas till tjänstgöring bestäms genom lottning. Som nämnts är antalet nämndemän tilltaget så att var och en preliminärt inte skall anlitas mer än tolv ordinarie sammanträdesdagar . Den tid som nämndemännen anlitas beror på vad respektive mål kräver. En nämndeman kan på egen begäran strykas från listan om han tjänstgjort . De tyska nämndemännen har rätt till ersättning för förlorad tid med 8 och för förlorad arbetsinkomst med det faktiska beloppet dock gäller en övre gräns om 30 . Vid huvudförhandlingar som pågår kan förlorad arbetsinkomst ersättas upp till 80 . Nämndemännen får vidare en schablonmässigt beräknad ersättning för omkostnader beroende på sammanträdets längd och resväg. Ersättningsbestämmelserna är tänkta att förhindra att nämndemännen lider ekonomiskt avbräck genom sitt förtroendeuppdrag. I delstaternas intresse, vilka måste skaffa fram ekonomiska medel för ersättningen, krävs dock i princip att ersättningen begränsas. Eftersom uppdraget är en medborgerlig plikt förväntas nämndemannen i viss utsträckning acceptera ekonomiska nackdelar till följd av uppdraget. Att ställa upp som nämndeman är alltså en medborgerlig skyldighet men uppdraget betraktas också som ett hedersuppdrag. Nämndemännens uppgift anses vara att bidra med praktisk livserfarenhet och en icke-jurists uppfattning i målet. Möjligheten att tjänstgöra som nämndeman är emellertid inte så väl känd bland allmänheten. Det år då förslagslistorna för val av nämndemän utarbetas genomför därför de tyska delstaterna en rad aktiviteter, exempelvis upprop i pressen, för att göra befolkningen medveten om befattningens betydelse och för att finna lämpliga kandidater. Den allmänna motviljan mot att engagera sig för förtroende- uppdrag och att acceptera yrkesmässiga och privata inskränkningar på grund av detta gäller även uppdrag som nämndeman. I vissa delstater har man uppenbara problem att få det antal kandidater som krävs för att utarbeta förslagslistorna. Enligt de tyska myndigheterna beror emellertid dessa problem på okunnighet och minskande intresse för att engagera sig i samhället. Om bristande förmåga att utöva nämndemannauppdraget inträder eller blir känd skall nämndemannen strykas från listan. Detsamma gäller om sådana omständigheter inträffar eller blir kända som gör att en person inte kan utses till nämndeman. Förfarandet är reglerat i lag och innebär att berörd domare vid tingsrätten, efter hörande av åklagarmyndigheten och nämnde- mannen, fattar beslut i frågan. Beslutet kan inte överklagas. I den österrikiska grundlagen finns inskrivet att folket skall medverka i rättskipningen vid brott som medför stränga straff och vid politiska brott. Lekmannadomare (schöffen) medverkar vid prövning av brottmål i första instans där fängelse kan komma i fråga. Dessutom förekommer lekmannadomare i mål med lindrigare straff men som ändå gäller svåra brott. Två lekmanna- domare deltar i avgörandet vid sidan av två yrkesdomare och samtligas röster väger lika tungt. Såväl ansvars- som påföljdsfrågan prövas. Mål om ansvar för gärningar som kan ge livstids fängelse eller där fängelse mellan fem och ingår i straffskalan prövas av en jury. Detsamma gäller en rad politiska brott. Juryn, som består av åtta ledamöter, avgör skuldfrågan ensam och påföljdsfrågan tillsammans med tre yrkesdomare – tillsammans utgör de jurydomstolen – varvid alla röster väger lika tungt. I ungdomsmål måste minst en person i domstolen med nämnd vara eller ha varit verksam som lärare eller pedagog eller inom ungdomsvården. I ungdomsmål med jury måste dessa förutsätt- ningar vara uppfyllda beträffande minst fyra juryledamöter. En ytterligare förutsättning i ungdomsmål är att minst en lekmannadomare (för jury gäller två) måste vara av samma kön som offret. (Det förekommer dessutom medverkan av sakkunniga lekmannadomare i vissa slag av civilrättsliga mål. I handelstvister i första och andra instans där tvisteföremålets värde överstiger 500 000 österrikiska schilling medverkar särskilda s.k. Kommersial- rat. I samtliga instanser som prövar arbetsrättsliga och social- rättsliga mål förekommer medverkan av fackliga lekmannadomare.) De österrikiska lekmannadomarna rekryteras slumpmässigt. Baserat på vallängderna platserna som lekmannadomare ut bland alla medborgare . Det är borgmästarna i kommunerna som har till uppgift att i ett offentligt förfarande lotta fram en ringa bråkdel av de personer som upptagits på röstlängderna. Borgmästarnas förteckningar kontrolleras av distriktsförvaltningsorganen som inhämtar upplysningar om de presumtiva lekmannadomarna. De personer som har dömts till straff av en viss svårighetsgrad stryks från förteckningarna. Detsamma gäller personer mot vilka straffprocess är anhängig på grund av misstanke om brott som kan ge mer än sex månaders frihetsstraff. Uteslutna från befattningen som lekmannadomare är vidare personer som till följd av sitt fysiska eller mentala tillstånd inte kan fullgöra sina skyldigheter i samband med befattningen, personer som inte behärskar domstolsspråket tillräckligt väl för att kunna följa gången i en förhandling på tillförlitligt sätt. Personer som innehar en politisk befattning, som är verksamma som präster eller medverkar yrkesmässigt inom rättskipningen och personer som inte har sin huvudsakliga bostad inom landet kan inte heller utses till lekmannadomare. På grundval av de korrigerade förteckningarna sammanställs listor som gäller från vilka ordföranden för Landesgericht slumpvis väljer ut de personer som faktiskt skall tjänstgöra som lekmannadomare. Både distrikts- förvaltningsorganet och ordföranden för Landesgericht kan stryka personer som saknar personliga förutsättningar för befattningen som lekmannadomare från årslistorna. Lekmannadomarna är skyldiga att tjänstgöra högst under loppet av ; och på samma sätt . Om en förhandling tar är han eller hon dock skyldig att delta till slutet. Eftersom valet av lekmannadomare sker slumpvis är det inte sannolikt att personer som en gång utsetts utses på nytt. dock inget som hindrar detta. Personer som har tjänstgjort som lekmannadomare under de föregående årslistornas giltighetstid kan dock ansöka om att bli befriade från befattningen . Befattningen som lekmannadomare är ett hedersuppdrag vilket bl.a. innebär att det är oavlönat. Lekmannadomarna har dock rätt till ersättning för resor och uppehälle och för förlorad arbetsinkomst. Ersättningen beräknas enligt bestämda taxor och lekmannadomaren måste styrka att han faktiskt har förlorat inkomst. Att tjänstgöra som lekmannadomare är en medborgerlig plikt och allmänt erkänt. De österrikiska myndigheterna menar dock att man i praktiken kan konstatera att det inte finns något intresse bland befolkningen att inneha befattningen. Det engelska rättsväsendet kan sägas kännetecknas av det stora lekmannainslaget i den dömande verksamheten. Lekmannadomare avgör mål i första instans och jury medverkar i rättegången i grövre brottmål vid de kungliga domstolarna (Royal courts). Fredsdomare (eller of the Peace) tjänstgör antingen i en Magistrates court eller i Crown Court. De handlägger enklare brottmål, men även familjemål och enklare tvistemål. Till sin hjälp har de en rättsutbildad tjänsteman (court clerk). I Magistrates court består sitsen vanligtvis av tre fredsdomare. Denna typ av domstol handlägger av alla brottmål. Fredsdomarna tar ställning både till skuldfrågan och påföljdsfrågan. Allvarligare brott prövas av Crown Court som första instans, men även i sådana fall kan det ankomma på en fredsdomare att bestämma om målet skall föras upp till förhandling. Fredsdomarna kan vidare besluta att ett av dem avdömt mål skall översändas till Crown Court för bestämmande av påföljd. Fredsdomare dömer i Crown Court i mål som överklagats dit från Magistrates court eller i de fall där mål sänts till Crown Court för påföljdsbestämning. Sitsen består då av en juristdomare och två, ibland fyra, fredsdomare. Fredsdomarna utnämns som huvudregel av Lordkanslern på monarkens vägnar. Det sker ungefär 1 800 utnämningar efter förslag från särskilda rådgivande kommittéer som finns utspridda över landet. Även ordförande och ledamöter i kommittéerna förordnas av Lordkanslern. Kommittéerna förnyas då hälften av kommittéledamöterna måste avgå. Dessa rekryteras från alla delar av samhället. Alla personer eller organisationer har rätt att föreslå någon till fredsdomare. Förslagen skickas till den lokala rådgivande kommittén. Det är inget som hindrar att man anmäler sig själv. En fredsdomare måste vara bosatt inom ett visst område knutet till den aktuella domstolen. Fredsdomarkåren inom det område där de tjänstgör skall återspegla alla delar av samhället. Därutöver skall de vara personer som är och av lokalbefolkningen anses vara lämpliga i personlighets- och integritetshänseende. De skall även ha förståelse för det viktiga arbete som de satts att utföra. Ett förordnande får inte ske som belöning för tidigare tjänster av vad slag det vara må. Politisk åskådning är varken kvalificerande eller diskvalificerande, men hänsyn kan tas till en persons politiska åsikter vid utnämningen för att inte en domstol skall domineras av ett enda politiskt parti. Lordkanslern försöker även utnämna yngre personer i 30 eller för att få en någorlunda jämn balans åldersmässigt. Det finns inte något krav på medborgarskap för att man skall kunna komma ifråga som fredsdomare. Personer som saknar brittiskt medborgarskap måste emellertid avlägga en särskild ed (Oath of Allegiance to the Queen). Till fredsdomare utnämns inte någon som är och ingen som är . Enligt lag måste en fredsdomare sluta när han eller hon fyller . Detta är den enda begränsningen i tiden av utnämningen. Vissa personkategorier kan inte utnämnas till fredsdomare, nämligen personer som straffats för vissa typer av brott eller som är underkastade vissa slags domstolsbeslut, personer som befinner sig i konkurs samt personer med hörsel- eller synsvårigheter eller som på grund av sjukdom inte kan utöva sina plikter. Till de uteslutnas krets hör även militärer, polismän, trafikvakter och personer som är nära släkt med en fredsdomare inom samma domkrets. En fredsdomare får räkna med att han måste tjänstgöra vid åtminstone 26 tillfällen . En genomsnittlig tjänstgöring om 35 tillfällen är förväntad. Därtill kommer fortlöpande information och utbildning som fredsdomarna skall ta del av, något som oftast sker på kvällstid. Även innan tjänstgöringen börjar måste den nyutnämnde fredsdomaren genomgå utbildning för att kunna förstå sina blivande uppgifter, få tillräckliga kunskaper i SOU 2002:61 Bilaga 2 juridik för att kunna döma i normala fall, lära sig bevisvärderingsreglerna och att förstå påföljdssystemet. Att vara fredsdomare är av tradition ett hedersuppdrag även om det blivit allt svårare att hitta lämpliga kandidater som är villiga att ställa upp. Den allmänna uppfattningen av en fredsdomare är en människa som är villig att dela med sig av sin tid och göra en samhällsinsats som han eller hon bidrar till rättssystemet med rättvisa sett ur ett lokalt perspektiv. Fredsdomarna är obetalda, men kan i vissa fall få bidrag för att täcka resekostnader, uppehälle och förlorad inkomst vid tjänst- . Endast Lordkanslern får besluta om disciplinära åtgärder mot en fredsdomare eller att denne skall skiljas från uppdraget. Det finns av Lordkanslern utfärdade riktlinjer för olika situationer som kan uppstå och som även anger procedurregler för de rådgivande kommittérna. Dessa har att avge en rapport till Lordkanslern åtföljd av ett förslag till åtgärd. En fredsdomare som gör sig skyldig till brott är diskvalificerad från fortsatt tjänstgöring. medverkar vid prövning av åtal för de mest allvarliga brotten som t.ex. mord, våldtäkt, misshandel, stöld och bedrägeri. Har den tilltalade erkänt gärningen eller avstått från rätten till jury avgörs dock målet endast av juristdomare. Juryn beslutar i skuldfrågan. För fällande dom förutsätts juryn vara enig. Prövning av jury förekommer också, om än mer sällan, i förtalsmål, vilka räknas som tvistemål. Juryledamöter väljs ut slumpmässigt med hjälp av valregistret bland personer som har bott i , , eller under . När de utvalda kommer till domstolen utses sedan 15 av dem slumpmässigt av en domstolstjänsteman, dessa får följa med in i rättssalen. En tjänsteman vid domstolen väljer därefter genom lottning ut de tolv som kommer att tjänstgöra i juryn. Det är möjligt för åklagare och försvarare att ifrågasätta valet av en jurymedlem. Om domaren medger att en person skall uteslutas måste personen lämna juryn och en ny jurymedlem utses. Jurytjänstgöringen beräknas pågå . En person som känner den tilltalade, ett vittne, domaren, åklagaren eller försvararen eller som på annat sätt har anknytning till målet får inte vara medlem av juryn. Vidare utesluts från jurytjänstgöring den som dömts till vissa slags straff, den som lider av psykisk sjukdom eller som på grund av sådan sjukdom har förmyndare samt den som av domstol inte anses kunna sköta sina affärer. Präster, munkar, nunnor, domare, även fredsdomare, jurister samt anställda inom rättsväsendet och närstående områden får inte heller ingå i juryn. Personer som är medlemmar av Överhuset eller Underhuset eller anställda där, vissa militärer, läkare, tandläkare, barnmorskor, sjuksköterskor, veterinärer och farmaceuter samt representanter till EG Parlamentet är inte heller tvingade att tjänstgöra i jury. I förekommer lekmannadomare enbart i jurysystem. Enligt konstitutionen skall praktiskt taget all prövning av brottmålsåtal, med undantag för riksrättsåtal, ske av jury. Medverkan av jury är också en konstitutionell rättighet i tvistemål där värdet överstiger . Juryns uppgift är att bestämma vad som är fakta i målet. I brottmål bestämmer juryn också i skuldfrågan, däremot inte i påföljdsfrågan om det inte rör sig om brott där dödsstraff kan komma i fråga. Juryn består vanligtvis av tolv personer och i praktiskt taget alla delstatliga och federala brottmål krävs för fällande dom att juryn är enig. Huruvida jury kommer att medverka i rättegången beror dock på parterna. De flesta tvistemål avgörs av denna anledning enbart av juristdomare. Även antalet juryrättegångar i brottmål är i praktiken få. Om den tilltalade erkänner gärningen behövs ingen jury. Enligt amerikansk policy skall alla amerikanska medborgare ha en möjlighet att kunna komma i fråga för tjänstgöring som juryledamot. Sådan tjänstgöring är vidare en medborgerlig plikt för den som utses. Juryledamöterna till såväl de delstatliga som de federala domstolarna väljs ut slumpmässigt, vanligtvis från röstlistorna inom domstolens domsaga (på en del håll används annat underlag såsom fordonsregister, skattelängder, arbetslös- hetsregister). Detta anses garantera att juryn kommer att representera ett rimligt tvärsnitt av samhällets innevånare. Vissa krav ställs dock på jurymedlemmarna eftersom de förväntas vara personer med sunt förnuft och som är ärliga och har känsla för rättvisa. En juryledamot måste ha fyllt och vara amerikansk medborgare samt ha bott åtminstone inom domsagan. Personen i fråga måste också kunna läsa, skriva och förstå engelska så pass bra att han eller hon kan fylla i den särskilda blankett om kvalifikationskrav för juryledamöter som skickas ut till dem som valts ut från röstlistorna. En person som inte kan tala engelska får inte sitta i juryn. Detsamma gäller den som på grund av psykiska eller fysiska men inte på ett tillfredsställande sätt är kapabel att tjänstgöra som medlem av juryn. Även personer som är åtalade eller straffade för brott där påföljden är fängelse är uteslutna från jurytjänstgöringen. Behöriga att tjänstgöra som juryledamöter kan kallas till tjänstgöring vilket innebär att de skall vara tillgängliga och kunna ställa upp om det behövs . I de enskilda målen väljs juryledamöterna ut enligt särskilda regler som bl.a. tillåter parterna att välja bort ett visst antal av kandidaterna. Personer som har ett intresse i målet, känner eller är släkt med någon av parterna, partsombuden eller vittnena eller som av annan anledning inte kan förväntas vara opartiska får inte sitta i juryn. Juryledamöterna erhåller ersättning för resekostnader (i f.n. ) och ett dagarvode (i f.n. i federala domstolar och i delstatliga). Personer som är statligt anställda erhåller inget arvode eftersom de behåller sin vanliga lön vid tjänstgöringen som juryledamot. Kommitténs enkätundersökning – nämndemän Enkäterna skickades till 16 domstolar (allmänna och förvaltnings- domstolar) som ombads skicka enkäterna vidare till ett urval av domstolens nämndemän – jämnt fördelat kvinnor och män, olika åldrar. Förutom en jämn spridning över landet eftersträvades att undersökningen skulle riktas dels till olika typer av orter, dels till två olika län där sammanläggning av domstolar diskuteras. Undersökningen riktades till 40 nämndemän vid (som har ca 200 nämndemän), till 20 nämndemän på var och en av de domstolar där antalet nämndemän är 100 eller mer, till 15 nämndemän på var och en av de domstolar där antalet nämndemän är 50 eller mer och till 10 nämndemän på var och en av de domstolar där antalet nämndemän är färre än 50. Undersökningen nådde 150 nämndemän på tingsrätterna och sammanlagt 235 nämndemän. Tingsrätter (10) Hovrätter (2) Länsrätter (3) Länsrätten i () Länsrätten i () Länsrätten i () Kammarrätter (1) Sammanlagt 138 nämndemän () besvarade enkäten. Kommitténs enkätundersökning – domstolar Enkäterna skickades till 16 domstolar (allmänna och förvaltnings- domstolar, samma som beträffande enkäten till nämndemännen). Sammanlagt 15 domstolar besvarade enkäten. En tingsrätt avböjde att medverka i undersökningen. Kommitténs enkätundersökning – nominerande organ Kommuner och regioner i undersökningen Enkäterna skickades på lokal nivå till samtliga kommuner (38) som berördes av enkäterna till nämndemän/domstolarna. Kommunen ombads vidarebefordra enkäten till samtliga partier som finns representerade i kommunfullmäktige. Motsvarande tillvägagångs- sätt användes på regional nivå inom de län som förekommer (7). Drygt 80 nominerande organ besvarade enkäten. Kommitténs undersökning – antal mandatperioder I undersökningen riktade sig kommittén till samtliga domstolar i landet. Hur många av domstolens nämndemän 1.tjänstgör nu under sin första eller andra mandatperiod? 2.har tjänstgjort under mer än två mandatperioder? 3.har tjänstgjort under mer än fyra mandatperioder? Svarsfrekvensen var mycket hög. Av svaren kunde främst utläsas en tendens (några uppgifter framstod som osäkra bl.a. med hänsyn till att uppgift om antalet nämndemän inte stämde med uppgifter som kommittén hade tillgång till). Svaren från tingsrätterna: Svarsalternativ 1: 54 tingsrätter angav eller mer (vid 32 av dessa domstolar var andelen eller mer). Alla tingsrätter utom två angav en andel om eller mer. Svarsalternativ 2: Endast 3 tingsrätter angav en högre procentandel än 50 (53, ). Svarsalternativ 3: Endast 5 tingsrätter angav en högre procentandel än 30 (dock inte ). 45 tingsrätter angav eller mindre. Svaren från hovrätterna, länsrätterna och kammarrätterna: