sou · GQB343d2 · 2003-01-01 00:00:00 — Omskolning handlar enligt vår mening om utbildning för att kunna byta arbete, arbetsuppgifter eller yrkesinriktning. Detta ligger alltså verkligt nära den yrkesutbildning vi behandlat i av- snitt 7.5. I allmänhet går det knappast att urskilja någon egentlig skiljelinje mellan omskolning och yrkesutbildning. Det finns inte heller något behov av att närmare definiera dessa olika former av utbildning. Det gäller den utbildning som den enskilde själv tar initiativet till, utbildning som en arbetsgivare svarar för och utbild- ning som länsarbetsnämnden erbjuder. Omskolning kan äga rum t.ex. på en arbetsplats, inom ramen för den kommunala vuxen- utbildningen eller som arbetsmarknadsutbildning. Behöver åtgärder vidtas för att direktiven skall anses genomförda? I svensk rätt finns inte något uttryckligt förbud mot direkt och indirekt diskriminering i fråga om tillträde till omskolning eller annan utbildning förutom vad som gäller utbildning för befordran enligt lagar och enligt lagen (2001:1286) om likabehand- ling av studenter i högskolan. Ett förbud behöver därför införas. Hur förbudet skall utformas Vi menar – som redan framgått – att det i praktiken finns en över- lappning i direktivens sätt att formulera förbuden mot diskrimi- nering. Det direktiven betecknar som omskolning är naturligt att hänföra till yrkesutbildning och annan utbildning. Vi anser därför att det inte är nödvändigt att uttryckligen – dvs. med ordet om- skolning – förbjuda diskriminering på detta område. Att diskri- mineringsförbuden skall gälla följer av de bestämmelser vi föreslår i fråga om yrkesutbildning och annan utbildning. Dessa förbud gäller för arbetsgivare, länsarbetsnämnden, Arbetsmarknads- styrelsen och annan än länsarbetsnämnden, den som bedriver SOU 2002:43 Förbud mot diskriminering med anknytning till arbetslivet utbildning och den som har rätt att besluta om tillträde till utbildning (jfr avsnitt 7.5, 7.10, 7.11 och kapitel 9). Vårt förslag: Direkt och indirekt diskriminering skall vara för- bjuden när –en arbetsgivare beslutar om en arbetstagares deltagande i yrkespraktik eller vidtar någon annan åtgärd som kan ha betydelse för en sådan fråga, –en myndighet, en näringsidkare eller annan beslutar i frågor om yrkespraktik eller vidtar någon annan åtgärd som kan ha betydelse för sådana frågor, –länsarbetsnämnden, eller annan än länsarbetsnämnden, som getts rätt av Arbetsmarknads- styrelsen att pröva frågor om anvisningar till arbetsmark- nadspolitiska program, prövar eller på annat sätt handlägger ärenden om anvisningar av arbetssökande till arbetspraktik inom ramen för arbetsmarknadspolitiska program eller annan arbetsmarknadspolitisk verksamhet, –den som bedriver utbildning eller annan som har rätt att besluta om en studerandes möjlighet att ta del av yrkes- praktik beslutar i en sådan fråga eller vidtar någon annan åtgärd som kan ha betydelse för en sådan fråga, –en högskola beslutar om eller vidtar någon annan åtgärd som kan ha betydelse för en students möjlighet att ta del av yrkes- praktik. Av artikel 2.1 och artikel 3.1 b i både direktivet mot etnisk diskri- minering och i arbetslivsdirektivet framgår att direkt och indirekt diskriminering är förbjuden i fråga om tillträde till alla typer och alla nivåer av yrkesvägledning, yrkesutbildning, högre yrkesutbild- ning och omskolning, inklusive yrkespraktik (kursivering här). Förbud mot diskriminering med anknytning till arbetslivet Begreppet yrkespraktik finns inte definierat i direktiven. Det fanns inte med i kommissionens ursprungliga förslag till direktiven44 utan lades till i kommissionens ändrade förslag45 och då med orden in- klusive praktik. Ordet inklusive får uppfattas som att med yrkes- praktik avses sådan praktik som kan ingå i en yrkesutbildning etc. Yrkespraktik handlar enligt vår mening om praktisk utbildning på en arbetsplats eller lärande under arbete eller arbetsliknande former. Förbudet mot diskriminering i fråga om tillträde till yrkespraktik handlar därmed om rätten att kunna få tillgång till sådan praktisk utbildning utan att bli diskriminerad. Något om yrkespraktik i Yrkespraktik kan i huvudsak sägas förekomma inom ramen för utbildningsväsendet, i anställningsförhållanden och inom den arbets- marknadspolitiska verksamheten. Vi går i detta avsnitt kort igenom yrkespraktik i de avseendena. Vi gör inte anspråk på att här lämna en uttömmande redogörelse för vad som kan anses utgöra yrkes- praktik i . I den numera upphävda skolförordningen (1971:235) fanns tidigare en bestämmelse om att det för varje elev i skulle anordnas praktisk arbetslivsorientering s.k. PRAO. Något sådant författningsreglerat krav finns inte längre.46 Kravet på samverkan mellan skola och arbetsliv finns såvitt avser numera reglerat endast i läroplanen för det obligatoriska skolväsendet m.m. (Lpo 94). Av denna framgår att rektorn har ett särskilt ansvar för att samverkan med skolor och arbetslivet utanför skolan utvecklas så att eleverna får konkreta erfarenheter av betydelse för deras val av fortsatt utbildning och yrkesinriktning. 44KOM (1999) 565 och 566 slutlig 45KOM (2000) 328 och 652 slutlig 46Jfr Ds 2000:62 Samverkan mellan skola och arbetsliv – Om möjligheterna med lärande i arbete s. 73 ff. Förbud mot diskriminering med anknytning till arbetslivet På gymnasieskolan och gymnasiesärskolan finns vad som kallas för arbetsplatsförlagd utbildning (APU). Med APU avses kursplane- styrd eller kursplanelagd utbildning på ett program som genomförs på en arbetsplats utanför skolan. På gymnasieskolan skall APU förekomma på nästan alla nationella program och utbildningen skall uppgå . Styrelsen för utbildningen beslutar om omfattningen av utbildningen och ansvarar för att utbildningen uppfyller de krav som finns på utbildningen och för anskaffning av platser till utbildningen. Rektorn beslutar om hela eller delar av kurser skall arbetsplatsförläggas (5 kap. 15 § gymnasieförordningen (1992:394). På gymnasiesärskolan skall APU förekomma på alla nationella och specialutformade program och utbildningen skall uppgå . Styrelsen för utbildningen ansvarar för anskaffning av platser till utbildningen. Rektorn beslutar om hela eller delar av kurser skall arbetsplatsförläggas (5 kap. 9 § förord- ningen (1994:741) om gymnasiesärskolan). För utbildning på gymnasieskolan som påbörjas före pågår en försöksverksamhet med lärande i arbetslivet inom gymnasieskolan. Elever på nationella eller specialutformade pro- gram får utbildning som under sammanlagt minst genomförs på en arbetsplats (jfr förordningen (2000:690) om för- söksverksamhet med lärande i arbetslivet inom gymnasieskolan). På gymnasieskolan kan det inom ramen för ett individuellt program förekomma så kallad lärlingsutbildning där en anställning som syftar till yrkesutbildning förenas med studier av vissa ämnen i gymnasieskolan (jfr 5 kap. 4 b § skollagen) (se även avsnitt 7.5). Så kallad arbetsplatsförlagd utbildning (APU) förekommer även inom ramen för komvux och särvux. På komvux beslutar rektorn vilka delar av en kurs som skall förläggas till en arbetsplats utanför skolan. Styrelsen för utbildningen ansvarar för att utbildningen uppfyller de krav som finns på utbildningen och för anskaffning av platser till utbildningen. (2 kap. 15-16 §§ förordningen (1992:403) om vuxenutbildning. På särvux beslutar rektorn vilka delar av en kurs i ett yrkesämne som skall förläggas till en arbets- plats utanför skolan. Styrelsen för utbildningen ansvarar för att utbildningen uppfyller de krav som finns på utbildningen (2 kap. 16 § förordningen (1992:736) om vuxenutbildning för utvecklings- störda). Inom högskolan förekommer praktik i flera olika utbildningar med olika utformning. I vissa utbildningar är den praktiska delen av utbildningen integrerad med övrig undervisning men i andra fall Förbud mot diskriminering med anknytning till arbetslivet kan praktiken vara helt separerad från högskolan. För att erhålla vissa yrkesexamina kan det ställas krav på att den studerande har fullgjort viss praktik. För att erhålla flyglärarexamen, folkhögskol- lärarexamen och studie- och yrkesvägledarexamen krävs att den studerande har genomgått handledd praktik (jfr bilaga till hög- skoleförordningen (1993:100). Praktik krävs även för hippolog- examen och djursjukvårdarexamen (jfr bilaga till förordningen (1993:221) för ). Arbetsplatsförlagt lärande förekommer även inom ramen för kvalificerad yrkesutbildning (se avsnitt 7.5). Ungefär en tredjedel av utbildningstiden skall bestå av lärande i arbete. En fråga som har diskuterats gäller vilken arbetsrättslig ställning en skolelev har när han eller hon som ett led i utbildningen tar del i arbetet på en arbetsplats. Lärlingar, praktikanter, aspiranter och liknande betraktas vanligen som arbetstagare. Däremot har det diskuterats hur man skall se på elever som är under- kastade skolplikt eller frivilligt är knutna till en utbildningsanstalt men som på skolans initiativ får sin praktiska utbildning förlagd till ett arbetsställe utanför skolan.47 Arbetsdomstolen (AD) har dock i AD 1981 nr 71 och 110 och AD 1995 nr 95 ansett att sådana elevgrupper som nämnts ovan skall betraktas som arbetstagare om de för företagets eller myndig- hetens räkning utför arbete som faller inom tillämpningsområdet för det kollektivavtal som gäller på arbetsplatsen. Dessa avgöranden i AD kan sägas ge uttryck för att arbetstagar- begreppet är tvingande i svensk rätt. Oavsett vilken benämning som används och oavsett de inblandades avsikter, föreligger ett anställningsförhållande om de kriterier är uppfyllda som brukar uppställas för att en person skall anses vara arbetstagare. Vad gäller arbetsplatsförlagd utbildning inom gymnasieskolan framgår av förarbetena att tanken är att eleven även under den arbetsplatsförlagda delen av utbildningen skall ha ren elevstatus och att något anställningsförhållande inte skall råda.48 Lärlingsutbildning inom gymnasieskolans individuella program skall vara avpassad för att kunna kombineras med en yrkesutbild- ning som sker i företagsregi inom ramen för ett anställnings- förhållande. Företagen skall vara huvudman för lärlingsutbild- 1979/80:145 s. 30 och prop. 1981/82:15 s. 13 f. och , , , Medbestämmandelagen Lagtext med kommentarer, andra upplagan 1997, s. 42 1990/91:85 s. 102 Förbud mot diskriminering med anknytning till arbetslivet ningen och ansvara för genomförandet av den. Det innebär att be- rörda parter, branscher och företag helt svarar för innehåll, upp- läggning och krav på lärlingsutbildningen. Lärlingarnas anställ- ningsförhållanden de är i företagen har ansetts vara en fråga för parterna på arbetsmarknaden att komma överens om.49 Av 1 kap. 3 § arbetsmiljölagen (1977:1160) framgår att den som genomgår utbildning vid tillämpning av bestämmelserna i arbets- miljölagen om bl.a. arbetsmiljöns beskaffenhet, allmänna skyldig- heter, tillsyn, påföljder och överklaganden skall likställas med arbetstagare. Detta innebär dock inte att den studerande anses vara anställd på den arbetsplats där han eller hon får praktik. Inne- börden av bestämmelsen i arbetsmiljölagen är i stället att lagens skyddsregler gäller utanför yrkeslivet i strikt mening. Enligt 4 § lagen (1982:80) om anställningsskydd (anställnings- skyddslagen) gäller ett anställningsavtal tills vidare och avtal om tidsbegränsad anställning får träffas i vissa i anställningsskydds- lagen speciellt angivna fall. Ett sådant fall föreligger i fråga om praktikarbete enligt 5 § 2 anställningsskyddslagen. Enligt för- arbetena till bestämmelsen50 bör det för att praktikarbete skall få förekomma som en tidsbegränsad anställning normalt vara fråga om utbildning där det enligt gällande läroplan eller motsvarande ställs krav på att utbildningen föregås av viss praktik eller det görs till en förutsättning för godkänd utbildning att en viss praktik har fullgjorts. Utbildningskravet bör dock inte sträckas så långt att det blir ett undantagslöst obligatorium. Även i andra fall där praktik- arbetet nära och på ett naturligt sätt ansluter till en teoretisk yrkes- utbildning bör det vara möjligt att ställa praktikplatser till för- fogande för en begränsad tid. Som nämnts ovan betraktas lärlingar, praktikanter, aspiranter och liknande kategorier vanligen som arbetstagare. Vi redogör inte här för praktik- eller lärlingsförhållanden som förekommer inom ramen för kollektivavtal. Dessa system torde inte i några avgörande principiella avseenden avvika från det vi i övrigt anfört. 1991/92:157 s. 27 f. 1981/82:71 s. 122 Förbud mot diskriminering med anknytning till arbetslivet Arbetspraktik är ett arbetsmarknadspolitiskt program som regleras i förordningen (2000:634) om arbetsmarknadspolitiska program. Med arbetspraktik avses praktik på en arbetsplats. Arbetspraktik får anordnas av den som länsarbetsnämnden ingår överenskom- melse om arbetspraktik med. Syftet med arbetspraktik är att stärka den enskildes möjligheter att få ett arbete. Den enskilde kan anvisas arbetspraktik för att få vägledning, yrkespraktik eller arbetslivs- erfarenhet. Arbetspraktik kan utgöra en integrerad del av arbets- marknadsutbildning. En anvisning till arbetspraktik får göras för den som är , är eller riskerar att bli arbetslös och söker arbete genom den offentliga arbetsförmedlingen. Anvisning får även i vissa fall göras för den som är , t.ex. någon som hänförs till kategorin unga handikappade (8 och 9 §§ förordningen om arbetsmark- nadspolitiska program). Frågor om anvisningar till arbetspraktik prövas av arbetsförmed- lingen/länsarbetsnämnden eller på det sätt som Arbetsmarknads- styrelsen (AMS) bestämmer. Såvitt känt finns inte några beslut från AMS som anger att annan än länsarbetsnämnden får anvisa någon till ett arbetsmarknadspolitiskt program. Beslut att anvisa någon – eller att inte anvisa någon – får inte överklagas. skall dock ompröva ett beslut att inte anvisa någon ett program om den som inte anvisats begär det (39 § förordningen om arbetsmarknadspolitiska program). skall även under vissa förutsättningar återkalla en anvis- ning. Ett sådant beslut får överklagas till AMS av den som beslutet berör. AMS beslut får inte överklagas. Den som tar del av ett arbetsmarknadspolitiskt program skall inte anses som arbetstagare om inte programmet gäller en anställ- ning med anställningsstöd eller lönebidrag eller skyddat arbete. När ett program bedrivs på en arbetsplats skall den som tar del av programmet dock likställas med arbetstagare vid tillämpning av vissa av reglerna i arbetsmiljölagen (1977:1160) om bl.a. arbets- miljöns beskaffenhet och om allmänna skyldigheter. Det som sägs i arbetsmiljölagen om arbetsgivare skall gälla den som har upplåtit en arbetsplats för programverksamhet (7 § lagen (2000:625) om ar- betsmarknadspolitiska program). Innebörden av detta är att arbets- miljölagens bestämmelser gäller även utanför yrkeslivet. Förbud mot diskriminering med anknytning till arbetslivet Behöver åtgärder vidtas för att direktiven skall anses genomförda? Genom lagen (2001:1286) om likabehandling av studenter i hög- skolan finns visst skydd mot diskriminering inom det som avses med högskolan och som tar sikte på bl.a. tillträde till högskole- utbildning. Lagen innehåller dock inte något förbud mot diskri- minering vad gäller tillträde till yrkespraktik. Ett visst skydd mot diskriminering kan sägas finnas genom be- stämmelsen i 1 kap. 9 § regeringsformen om att bl.a. förvaltnings- myndigheter och andra som fullgör uppgifter inom den offentliga förvaltningen i sin verksamhet skall beakta allas likhet inför lagen samt iaktta saklighet och opartiskhet. Vidare kan bestämmelsen i 16 kap. 9 § om olaga diskriminering ge skydd mot diskriminering. De bestämmelser som nämnts är inte tillräckliga för att direk- tivens krav på skydd mot diskriminering skall anses uppfyllda. Det krävs därför nya regler med förbud mot diskriminering i fråga om yrkespraktik. Hur förbudet skall utformas Enligt direktiven skall förbudet mot diskriminering vid yrkes- praktik gälla i fråga om tillträde till yrkespraktiken. Detta kan läsas som att skyddet skulle omfatta endast rätten att påbörja yrkes- praktik. Det sakliga behovet av ett diskrimineringsskydd får dock antas bestå även efter att någon tagits ut till eller påbörjat yrkes- praktik. Enligt vår mening finns det därför skäl för att skyddet – på samma sätt som i fråga om yrkesutbildning och yrkesvägledning, se avsnitt 7.5 och 7.4 – omfattar även skedet efter själva uttagningen till yrkespraktik. Vi föreslår alltså att en rätt införs att påbörja, delta i och fullfölja yrkespraktik utan att diskrimineras. Även ett beslut som innebär att den enskilde måste avbryta påbörjad yrkespraktik bör omfattas av regeln. Vi har ovan konstaterat att yrkespraktik i förekommer på i huvudsak tre områden – inom utbildningsväsendet som en del av utbildningen, i anställningsförhållanden samt hos arbetsförmed- lingen/länsarbetsnämnden inom ramen för den arbetsmarknads- politiska verksamheten. Förbudsregler skall gälla inom samtliga dessa områden. Förbud mot diskriminering med anknytning till arbetslivet Inom utbildningsväsendet skall förbudet rikta sig mot den som bedriver utbildning eller mot annan som har rätt att besluta om en studerandes möjlighet att ta del av yrkespraktik. Vi föreslår att förbudet formuleras så att det gäller när den som bedriver utbildning etc. beslutar om eller vidtar någon annan åtgärd som kan ha betydelse för en studerandes möjlighet att ta del av yrkespraktik. I detta ryms inte endast hur någon bemöts i det enskilda fallet utan också t.ex. hur yrkespraktiken organiseras i stort. Förbudet skall även gälla när den som bedriver utbildning etc. underlåter att vidta åtgärder. Detta behöver inte komma till uttryck i lagtexten. Lagen (2001:1286) om likabehandling av studenter i högskolan saknar bestämmelser om yrkespraktik. För att uppfylla direk- tivens krav behövs därför ett tillägg i lagen. Vårt förslag är att diskriminering skall vara förbjuden när en högskola beslutar om eller vidtar någon annan åtgärd som kan ha betydelse för en students möjlighet att ta del av yrkespraktik. Förbudet skall även gälla när högskolan underlåter att vidta sådana åtgärder. Detta be- höver inte komma till uttryck i lagtexten. Förbudet i fråga om anställningsförhållanden skall träffa arbets- givaren. Ett beslut om arbetstagares deltagande i yrkespraktik kan anses utgöra ett arbetsledningsbeslut som omfattas av det skydd som finns diskrimineringslagar. Ett beslut om att en arbetstagare skall avbryta yrkespraktik kan möjligen innefattas i det skydd som finns diskrimineringslagar och som gäller när arbetsgivaren vidtar annan ingripande åtgärd mot arbetstagaren. Det bör dock för tydlighets skull uttryckligen fram- gå av lagtexten att diskriminering är förbjuden – förutom i fråga arbetsledning och ingripande åtgärder – när det gäller arbetsgivares beslut om arbetstagares deltagande i yrkespraktik. En lärling är normalt anställd hos det företag etc. där han eller hon får sin lärlingsutbildning. Detsamma gäller givetvis den som med stöd av 5 § 2 anställningsskyddslagen har en tidsbegränsad anställning för praktikarbete. Förbud mot diskriminering med anknytning till arbetslivet Vi vill – när det först gäller lärlingar och andra arbetstagare hos arbetsgivaren – formulera regeln så att diskriminering skall vara förbjuden när en arbetsgivare beslutar om en arbetstagares del- tagande i yrkespraktik eller vidtar någon annan åtgärd som kan ha betydelse för arbetstagarens möjligheter att få praktikarbete. Det förekommer att personer fullgör praktik på en arbetsplats utan att vara anställda där. Vi tänker här på dem som får praktik på en arbetsplats via länsarbetsnämnden eller som praktiserar på en arbetsplats som ett led i en utbildning. I dessa fall bör ett förbud mot diskriminering bestå i att den som tar emot praktikanter inte skall få diskriminera en sådan person genom att neka honom eller henne att ta sin praktikplats i anspråk eller på annat sätt diskrimi- nera den som tillträtt en praktikplats. Den som tar emot prakti- kanter kan vara t.ex. en myndighet, ett företag eller en närings- idkare. Den förbudet skall träffa är den som har rätt att fatta beslut om vem som skall få komma in på arbetsplatsen och om den personens arbetsförhållanden och arbetsvillkor. Det är länsarbetsnämnden som prövar om den som är arbets- sökande vid den offentliga arbetsförmedlingen skall få ta del av arbetspraktik. kan även besluta att en arbetssökande inte längre skall få ta del av arbetspraktik (åter- kallelse av anvisningen). Förbudet skall alltså riktas i första hand mot länsarbetsnämnden. Den arbetsmarknadspolitiska verksamheten bedrivs också av (). Därmed bör bestämmelsen utformas så att den täcker även arbetsmarknadspolitisk verksamhet hos AMS. Reglerna om innehållet i den arbetsmarknadspolitiska verksamheten och hur den organiseras skiftar dessutom från tid till annan. Vi vill därför formulera förbudet så att det gäller när läns- arbetsnämnden, AMS eller annan än länsarbetsnämnden som getts rätt av AMS att pröva frågor om anvisningar till arbetsmarknads- politiska program, prövar eller på annat sätt handlägger ärenden om anvisningar av arbetssökande till arbetspraktik inom ramen för Förbud mot diskriminering med anknytning till arbetslivet arbetsmarknadspolitiska program eller annan arbetsmarknadspoli- tisk verksamhet. Förbudet skall även gälla när länsarbetsnämnden etc. underlåter att vidta sådana åtgärder. Detta behöver inte komma till uttryck i lagtexten. Med uttrycket på annat sätt handlägger vill vi träffa det hand- havande av frågor om arbetspraktik som kan förekomma hos läns- arbetsnämnden etc. och som ligger utanför formligt beslutsfattande eller ärendehandläggning mot enskilda i vanlig mening. Ett exempel är faktiskt handlande i förhållande till en enskild arbetssökande som inte manifesteras i ett formligt beslut. Ett annat exempel kan vara att arbetspraktiken inte får organiseras eller utformas så att den diskriminerar människor med viss etnisk tillhörighet, viss religion eller övertygelse, visst funktionshinder eller viss sexuell läggning. Trakasserier och order eller instruktion att diskriminera Trakasserier och order eller instruktion att diskriminera behandlas i avsnitten 7.10 och 7.11. 7.8Anställnings- och arbetsvillkor, inklusive avskedande och löner Vårt förslag: Direkt och indirekt diskriminering skall vara för- bjuden när en arbetsgivare –tillämpar anställnings- eller arbetsvillkor, –leder och fördelar arbetet, –säger upp, avskedar, eller permitterar en arbetstagare, eller –vidtar en annan ingripande åtgärd mot en arbetstagare. Av artikel 2.1 och artikel 3.1 c i både direktivet mot etnisk diskri- minering och i arbetslivsdirektivet framgår att direkt och indirekt diskriminering är förbjuden i fråga om anställnings- och arbets- villkor, inklusive avskedande och löner. Förbud mot diskriminering med anknytning till arbetslivet Begreppen anställnings- och arbetsvillkor Begreppen anställnings- och arbetsvillkor definieras inte i direk- tiven förutom att det anges att avskedande och löner skall inne- fattas. Inte heller kommissionens motiveringar till förslagen till de båda direktiven ger någon ledning för vad som närmare avses inne- fattas i begreppen anställnings- och arbetsvillkor. I motiveringen till förslaget till direktivet mot etnisk diskriminering anger dock kommissionen att identiska ordalydelser avseende tillämpnings- området återfinns i likabehandlingsdirektivet.51 I artikel 5.1 i likabe- handlingsdirektivet finns ett förbud mot diskriminering på grund av kön i fråga om arbetsvillkor, inklusive villkor för att ett anställ- ningsförhållande skall upphöra. Någon uttrycklig definition finns dock inte där heller.