sou · GQB392d3 · 2003-01-01 00:00:00 — Genom att regeringen tillstyrkte anslagsäskandena, kan man i och för sig tala om ett regeringsbeslut men man kan knappast tala om att rege- ringen som sådan var involverad i ett beslut om att tillskapa Grupp B. Försvarsminister vid Grupp B:s tillkomst var men han hade tagit vid efter varför man kan utgå från att också var kunnig om Elmérs enhet. Detta torde stå klart inte minst med tanke på att var den som först hade kontakt med i regerings- kretsen och mer eller mindre godkände honom som kontaktman mellan regeringen och försvarsstaben. Som tidigare nämnts, före- kommer dock inte Elmérs namn i almanacka under dennes försvarsministerperiod. Rörande kontakterna mellan och har i texten en del tillfällen tagits upp, baserat på noteringar i almanackor. Det framgår där att den första noteringen gjorts då hade besök av Kapt . Det finns två möjliga anledningar till mötet; dels den av /SSU planlagda konferensen om atomvapenfrågan där sedan medverkade, dels Elmérs överflyttning från Fst/U till Fst/In. De båda träffades åtminstone två gånger till . finns endast ett sammanträffande noterat. Grupp B/IB:s kontaktytor och organisatoriska förutsättningar var hos för ett långt samtal. finns sju möten noterade. De två första kan ha sam- band med den då pågående diskussionen mellan Fst/In och stats- polisen rörande Fst/In:s behov av att inhämta upplysningar inom bl.a. industrin. Därutöver finns möten bokförda , (kan ha samband med anställningen av vid Grupp B), , (vid mötet närvarade också och ) samt . Besöksfrekvensen ligger på samma nivå också – ett tiotal möten. Dessutom hade också besök av finns Elmérs namn noterat på sju ställen i kalendern.2 Året därpå före- kommer han på fem ställen varav han vid ett besök åtföljts av och vid ett annat av försvarsstabschefen har de båda enligt almanackan träffats vid nio tillfällen, Därutöver finns fyra besök av bokförda samt ett av en – möjligen handlar det om den vid Grupp B verksamme förekommer endast fyra gånger.5 – då Grupp B höll på att slås samman med T-kontoret, har och fyra eller fem möten.6 Det förtjänar att poängteras att var en befattningshavare vid försvarsstaben som hade ovanligt intensiv kontakt med – här har nämnts ca femtiotal möten – 1965. Om man jämför med finns endast 14 träffar noterade. (1961–1966 chef för /Sektion 2) finns för perioden noterad 27 gånger – Elmèr har lika många noteringar. Då ska man komma ihåg att var underställd . Det är mycket svårt att försöka knyta ovanstående möten till konkreta händelser. En möjlighet skulle kunna vara att förknippa dem med sådant som inträffat i omvärlden och som redan då var eller senare blivit offentligt kända. Det kan då exempelvis förefalla lite märkligt att , med sina kontakter i , inte före- 1Besöksdatum 1960: 7.1, möjligen 29.1, 22.2, 26.4, 23.8 (namnet dock överstruket), 25.8, 27.10, 17.11 samt den . besök var den . 2Besöksdatum 1961: 2.2, 18.4, 18.5, 24.8, 4.10, 11.12 samt 19.12. 3Besöksdatum 1962: 15.3 (var i tur och ordning också , samt , FRA på besök), 4.6, 26.11, 10.12 (med ) samt den (med ). 4Besöksdatum 1963: 18.2, 21.2, 21.3, 17.4, 5.6, 12.9, 7.11, 6.12, samt 27.12. besök: 5.3, 14.8, 5.9 samt den . besök: 20.12. 5Besöksdatum 1964: 2.3, 1.6, 6.11 samt 20.11. besökte den följd av Grudemark timmen därpå. finns noterad den . 6Besöksdatum 1965: 4.1, 10.2, 11.5, 12.10 samt 3.12 (då namnet är överstruket). Grupp B/IB:s kontaktytor och organisatoriska förutsättningar kommer i samband med finska notkris. Inte heller är det görligt att försöka knyta vissa av Grupp B:s rapporter till mötena för den händelse dessa ligger i tidsmässig anslutning till rapporter- nas datering. statssekreterare , , har i förhör inför SÄKO inte kunnat kasta något ljus över innebörden i kontakterna mellan försvarsministern och . vet inte när han först blev informerad om Elmérs verksamhet men det kan ha varit , möjligen av . tyckte att rekryteringen av och var ett fruktbart och helt korrekt sätt att arbeta för att få informationer. Han känner dock inte till några diskussioner inom partiledningen som föregick tillskapandet av Elmérs verksam- het. Han hade inga kontakter med före tiden som statssekre- terare 1958. kom de att träffas och äta middag tre – , bl.a. på Sällskapet. De träffades dock inte på Frithiof- sons tjänsterum och han såg inte heller ofta till på departe- mentet. hade inte, genom , några formella kontakter med departementet och den senare deltog aldrig i Elmérs föredragningar för . Inte heller hade några kontakter med i budgetsammanhang.7 saknade helt insyn i IB före avslöjandet 1973. Av bakgrundsmaterialet till utskottets utredning om IB framgår tydligt att ledamöterna inte hade en aning om verk- samhetens existens, historia eller dåvarande inriktning. Om kontaktytor kan han själv få lämna en mer allmän orientering. Då han hördes av Neutralitetspolitikkommis- sionen 1993, fick han frågan om det var korrekt att det till hans förfogande stod en väldig mängd personer i storföretag, institutio- ner och folkrörelser. Nja, det är klart att om man har arbetat länge som jag gjorde vid den där tjänsten får man en stor kontaktyta. Och det är klart att jag hade fina kontakter inte bara med socialdemokrater utan även med högern och , då var det värre med , de finaste idéerna finns ju där men det är ju ofta människor som vacklar lite. Men även industrin fick man kontakt med efterhand och bankerna så det fanns en stor kontaktyta på det sättet.8 Grupp B/IB:s kontaktytor och organisatoriska förutsättningar Inom SAP är det på högre nivå många som nämnts i samband med Grupp B/IB:s verksamhet; , , , , , , , , , , , , , , , och hit måste man också räkna och . Inom LO har personer som haft kontakter med . Sannolikt varierar graden av kunskap om verksam- heten starkt. , som under större delen av var LO-sekreterare, har inför SÄKO berättat att , som nyvald LO-ordförande efter , efter IB- avslöjandet 1973 eller möjligen , bjöds på middag av . frågade om ville följa med vilket denne accepterade. kände inte till vilken funktion hade. I middagen deltog en liten samling personer, en av dem var möjligen . minns inte vad man talade om men det var i alla fall inte IB:s verksamhet. Hans minnesbild är att det var en sammankomst av social karaktär.9 Då Grupp B/IB skulle anställa folk eller rekrytera kontaktmän gick man ibland via framträdande socialdemokrater. , som anställdes 1961 för att sköta registret, har hävdat att hon blev kontaktad genom och en annan person som arbetade har berättat att han kontaktades av efter rekommendation från dåvarande ecklesiastikministern samt en social- demokratisk riksdagsman. En av IB:s källor i säger att han blev uppringd av efter att denne fått källans namn av ordföranden i det aktuella socialdemokratiska partidistriktet. Ordföranden hade sagt att om källan ville kolla kunde han, eventuellt via ordföranden, höra med partisekreteraren . Källan utnyttjade sig dock inte av den möjligheten.10 Hur djup kunskap de nämnda personerna inom partiet egent- ligen hade om Grupp B/IB:s verksamhet är således svårt att uttala sig om. 10Samtal nr 351. Källan berättar att uppgav att han kom från och arbetade med säkerhetsfrågor för något departement, källan minns inte vilket. hade först frågan ordföranden i partidistriktet om denne kunde hålla koll på kommunister och deras verksamhet. Ordföranden hade då alltså istället hänvisat till källan. Grupp B/IB:s kontaktytor och organisatoriska förutsättningar var socialdemokraterna inte ensam- ma i regeringsställning – man delade makten med . Detta leddes då av som av några personer anges ha varit informerad om Grupp B:s verksamhet. var in- rikesminister under koalitionsregeringen men avgick då denna sprack . hade då flyttat över från Fst/U till Fst/In men det finns inga uppgifter om att , i egenskap av polisminister var införstådd med detta. var för övrigt partikamrat med en person som kände både och och hade sammanfört dessa . Mannen hette och arbetade inom För- svarsstabens utrikesavdelning. Det har i massmedia hävdats att folkpartiledaren tillhörde den inre krets bland de borgerliga som kände till Grupp B:s verksamhet. Det framgick dock inte under vilken period han skulle varit detta. hade under en lång följd av år olika centrala poster i partiet; partiledare var han dock endast –1969. Han var vice ordförande under och hade tidigare varit bl.a. ordförande i 1950–1953. satt därefter i partiets verkställande utskott . Som fram- gått tidigare var aktiv i debatten i det tidiga om kommunister som säkerhetsrisker men detta behöver inte betyda annat än att han exempelvis ansåg att säkerhetspolisen borde få utökade befogenheter. Inför FUN fick möjlighet att kom- mentera uppgifterna rörande bl.a. . Han gav det kryptiska svaret att han inte träffat eftersom hade varnat för . Märkligt nog ges i uppteckningen ingen förklaring till detta.11 Kanske, för att återknyta till Elmérs uttalande inför , tillhörde en av dem som vacklade. , som 1959–1960 var ordförande försvarsledningsutredning, har i en debattartikel uppgivit att det under utredningen framkom att två av dess ledamöter, och högerns , var väl informerade om för- 11 Utfrågning av . Redovisning av vissa uppgifter om den militära underrättelse- och säkerhetstjänsten. Dnr FO 98/2531/EC/RC. Grupp B/IB:s kontaktytor och organisatoriska förutsättningar svarsstabens IB och uppskattade dess verksamhet.12 upp- gav att ännu en folkpartist, , ska ha varit införstådd men det är oklart vad detta egentligen betyder. De båda var goda vänner sedan ungdomsåren i . Utöver det anger endast att hjälpte då han hamnat i knipa i Tyskland.13 Det var således knappast i sin egenskap av folkpartist som hade kontakt med . Som nämndes ovan hade en person vid Grupp B, , en täckanställning vid (). hette generaldirektören som alltså nämns av ovan. hade mellan åren 1947–1961 varit partisekreterare för och uppges ha haft en mycket god relation till försvarsminister som bl.a. grundades på det faktum att de båda var födda och uppväxta i stadsdelen i på 1910-talet.14 ska enligt bl.a. ha varit en av dem som utanför försvarsstaben och arbetarrörelsen hade kännedom om Grupp B:s verksamhet. uppger inför FUN att var en god vän och en fast punkt för honom.15 Även nämner som i synnerhet involverad.16 Redan i en intervju för tidskriften 1988 hävdade att (e)n av dom som hjälpte oss mest var högerman, hade till och med varit deras partisekreterare, nämligen förre chefen för och Statsföretag, det är korrekt citerat av artikelförfattaren, , be- tyder detta troligen att Svärds betydelse för kom efter parti- sekreterartiden och snarare inföll då han blev chef för . Förutom hade ytterligare några i personalen täckan- ställningar vid FFV. 12Karl : IB höll efter landets fiender, debattartikel i . Redovisning av vissa uppgifter om den militära underrättelse- och säkerhetstjänsten. till rege- ringen . Dnr FO 98/2531/EC/RC. Redovisning av vissa uppgifter om den militära underrättelse- och säkerhetstjänsten. Dnr FO 98/2531/EC/RC. Redovisning av vissa uppgifter om den militära underrättelse- och säkerhetstjänsten. Dnr FO 98/2531/EC/RC. 17Tidskriften nr 4/1988: Hemlige : Så värvade jag agenter inom vänstern av . Grupp B/IB:s kontaktytor och organisatoriska förutsättningar efterträdde som partisekreterare och var sedan ordförande i partiet –1971. Holm- berg säger i samtal med SÄKO att han inte kände till IB före av- slöjandet och han har aldrig träffat . Om det före- kommit några kontakter mellan och IB, borde han känt till dem. Riksdagsmannen från var Svärds handgångne man och är övertygad om att hade olika, för okända, kontakter med säker- hetstjänsterna. Han vet inte vad han grundar denna övertygelse på.18 En annan högerman som definitivt hade kontakter med IB är den förre moderate riksdagsmannen . Denne hade dock inget med inrikesverksamheten att göra och han har också uppgivit att han inte ens visste om att den existerade. Hagård knöts istället till utrikesdelen då var chef för . Hagård kom alltså inte i kontakt med förrän denne blev chef också för T-kontoret i och med att IB bildades 1965.19 uppgav i samtal 1997 att också hade varit någon form av kontaktperson eller resurs för verksam- heten.20 efterträdde som partiledare 1961, d.v.s. som avgick som partisekreterare. Vari värde för skulle bestå ville inte närmare beröra i samtalet 1997 och saken klargörs inte heller i FUN:s rapport, där nämner som en av de in- förstådda. kände möjligen till Elmérs namn sedan den period då den förre var ordförande för försvar. nyhetsmagasin Ekot uppgav att förre moderatledaren var införstådd i verksam- heten. tillträdde som partiledare 1970, d.v.s. då IB:s inrikesverksamhet i praktiken skulle varit nedlagd. hade han varit partiets vice ordförande. I Ekot kom- menterade uppgifterna med att han i stort sett var säker på att den IB-verksamhet kände till, inte innefattade in- rikesverksamheten alls. uppgav för FUN 1998 att han inte hade inte haft något stöd av . 20Författarens samtal med . I ett brev till författaren skrev naturligtvis fanns det andra än socialdemokrater inom IB - både före och efter 1965. Men det har ju varit `politiskt opportunt´ att komma åt en soc.dem personalkontroll. Är ej beredd att avslöja namn på ytterligare `samarbetande´ människor från borgerliga partier, ej heller från yttersta vänstern. Grupp B/IB:s kontaktytor och organisatoriska förutsättningar lämnat en del vittnesuppgifter efter sig i olika sammanhang och den där han ger den mest konkreta beskrivningen av sina kunskaper om IB:s verksamhet gav han då han hördes i en särskild utredning rörande misstänkt telefonavlyssning21 där IB påstods eventuellt ha legat bakom. redogjorde för hur han personligen var bekant med och att denne under 1960- talet berättat för att man sedan byggde upp en organisation `för att hålla kommunisterna på mattan´, en organisation som småningom fick viss stadga och blev på visst sätt `auktoriserad´. Därefter hade haft flera samtal med Synnergren i saken varvid han skulle invänt att denna organisation ju kunde missbrukas, vilket Synnergren bekräftade. Dessa samtal sträckte sig in . I ett samtal med två GP-journalister tycks dock precisera tidpunkten för Synnergrens information till 1975, då sjukhusaffären i in- träffade. blev då kallad till försvarsstaben av Synnergren som informerade om bakgrunden till socialdemokraternas kartläggning av säkerhetsrisker på arbetsplatserna. Det kan ju tyckas märkligt att inte efter IB-avslöjandet 1973 skulle varit mer införstådd i IB:s inrikesverksamhet som ju till stor del då blev allmängods. Men faktum är att det här handlar om bekräftel- ser. Då försvarsutskottet utredde IB lämnade två av utskottets moderater, ordföranden och , i betänkandet en reservation rörande vad utskottet kommit fram till om eventuellt partipolitiskt (d.v.s. socialdemokratiskt) utnytt- jande av IB. Reservanterna menade att eftersom utskottet inte gått in på inrikesverksamheten , kunde man inte dra någon säker slutsats om detta. I samband diskuterade man denna fråga inom partiet, särskilt med tanke på att , som då satt i , hade miss- tankar om att IB:s inrikesverksamhet på något sätt varit inblandad. Då 1979 var klar med sin utredning om sjukhus- affären, lästes denna med visst intresse av . I en intern PM skriver Bildt att JK:s undersökning rycker undan grunderna bl.a. för det frikännande i affären som JO kom med 1976. Detta föranledde Bildt att konstatera följande: 21 Viss fråga om telefonavlyssning; rapport avlämnad av en särskild utredningsman (). Ds Ju 1984:2. Utredningen tillsattes efter uppgifter i massmedia om att telefon i avlyssnats av en militär enhet kallad AMF (Arme- Marin- och Flygfilm). Det fanns misstankar om kopplingar mellan AMF och IB. Avlyssningarna skulle ha gjorts omkring 1975. Nordensons utredning visade emellertid att det var en växeltelefonist inom AMF som utnyttjat tekniken till att ringa upp olika personer, koppla ihop dem eller koppla om samtalen och avlyssna dem. Grupp B/IB:s kontaktytor och organisatoriska förutsättningar Således belägger JK de misstankar vi haft, att hela verksamheten var uppbunden och styrd av olika socialdemokrater med olika former av anknytning till IB eller liknande verksamhet.22 Detta pekar enligt min mening på att man inom aldrig riktigt hade fått kläm på relationen mellan försvarsstaben och den verksamhet som arbetarrörelsen bedrev ute på arbetsplatserna. Det är oklart på vilket sätt personer som , , , , och skulle kunnat vara någon resurs för Grupp B eller IB/03. Rörande var hans chefskap för FFV användbart eftersom det är osannolikt att han inte skulle känt till anställningsförhållanden. Det är, vidare, helt oklart vilken kunskap de hade om hur verksamheten bedrevs och vilka rättssäkerhetsgarantier som tillkom de övervaka- de. Inte heller kan åberopas som en garanti ens för informell parlamentarisk förankring. Inom sitt parti hade han sådan förhållandevis låg ställning att detta måste kunna konstateras. Vidare framgår av Elmérs uttalanden, att hade en ytterst perifer roll och den pekar på att det rörde sig om utrikes snarare än inrikes förhållanden. En sak är vidare klar – skulle aldrig lämna ut namn på personer som försåg honom med exempel- vis namn på säkerhetsrisker och andra former av säkerhetsunder- rättelser. har i olika sammanhang hänvisat till, och starkt understrukit, behovet av respekt för källorna. I brev till dåvarande chefen för , Evabritta , skrev exempel- vis 1998 följande: Min personliga åsikt om hithörande ting är efter många års arbete inom hemlig tjänst: källskyddet måste med tanke ha en särställning som går före forskningsintresset, vilket, det medger jag, i sig omöjliggör en rättvis utvärdering av all hemlig underrättelsetjänst. Ett pris som framför allt en liten stat måste vara beredd att betala.23 Moderata Samlings- partiet; utredningsenheten. Moderata Samlingspartiets arkiv. Handlingen påträffades då författaren gick igenom arkivet i samband med ett uppsatsarbete om sjukhusaffären 1997. 23Brev från till Evabritta . Anledningen till korrespondensen var att , som ett led i en undersökningsuppgift för räkning, frågat om vad som eventuellt fanns kvar av . Det är det som i brevet avser med uttrycket hithörande ting. diskuterade också i en intervju i tidningen (nr 4/1988) frågan om källskyddet ur en annan aspekt. Han berättade då att han lekt med tanken på att skriva en memoarbok men slagit detta ur hågen eftersom så många Grupp B/IB:s kontaktytor och organisatoriska förutsättningar Slutsatsen blir alltså att de ovan nämnda personer huvudsakligen kunde vara behjälpliga med olika praktiska lösningar och de kom därigenom också att i någon utsträckning känna till verksamheten. Om man det avseendet över huvud taget ska tala om förankring av verksamheten, är den ytterst selektiv; man har säkerligen und- vikit att tala med personer som skulle kunnat ställa sig negativa och att tala riksdagsmän i allmänhet har varit uteslutet med tanke på verksamhetens känsliga natur. Detta framgår till viss del också av ett uttalande av . Frågan han fick handlade egentligen om hur samkörda och var i frågor rörande IB:s verksamhet: Jag kan inte svara ärligt på det. Jag vet ju att i väsentliga stycken så talade med , självklart. Men jag vet att det var en del sådana här ärenden där markerade vid att det här skall vi hålla särskilt tyst om därför att det var ju inte alla inom rege- ringen som var samstämda på vissa linjer. Jag tänker då på en del kvinnliga människor som inte var så roade av försvarsfrågor och sådant där.24 berättade om att , efter IB-avslöjan- det 1973, var så upprörd över verksamheten att hon hotade lämna regeringen. Efter att hon informerats om bakgrunden till IB:s uppkomst – enligt importen av försvarsmateriel – backa- de hon dock.25 14.2Grupp B/IB – en olaglig verksamhet? Det har ibland påståtts att Grupp B/IB var en olaglig organisation. Dessa anklagelser grundas dels på uppgifter om att byrån i sin verk- samhet överträdde svenska lagar dels på att det var polisen som hade till uppgift att svara för rikets inre säkerhet. Här ska sägas att denna studie endast tar fasta på Grupp B/IB:s inrikesverksamhet varför en rättvisande omdöme är svårt att fälla. Emellertid kan konstateras att det, då Grupp B bildades, fanns bestämmelser som reglerade ansvaret för de polisiära och militära säkerhetstjänsterna. inblandade i underrättelsetjänsten både i och utomlands ännu lever och i en del fall har familj kvar `på andra sidan´. 24 utfrågning av . 25 Utfrågning av . Redovisning av vissa uppgifter om den militära underrättelse- och säkerhetstjänsten. Dnr FO 98/2531/EC/RC. Grupp B/IB:s kontaktytor och organisatoriska förutsättningar Beträffande den militära säkerhetstjänsten återfanns det då gällande regelverket generalorder. Då man –1960 diskuterade gränsdragningen mellan Fst/In och säkerhetspolisen åberopade inrikesavdelningens chef, , general- ordern som stöd för att få börja insamla personuppgifter också inom den civila sektorn. Generalordern är ett tjänstemeddelande utgivet av och utgör därmed ett regelverk beslutat av chefen för försvarsdepartementet. De punkter som i detta sammanhang har betydelse är följande: Go nr 963. Bestämmelser för den militära säkerhetstjänsten den militära säkerhetstjänsten gälla följande bestämmelser. 1.Säkerhetstjänstens ändamål är att inom försvarsväsendet åstad- komma skydd mot spioneri, sabotage och annan skadegörelse även som mot landsskadlig propaganda och landsskadlig verksam- het i övrigt. 2.Säkerhetstjänsten omfattar i huvudsak följande grenar: a)underrättelseverksamhet för att hindra och uppdaga spioneri m.m.(kontraspionage); b)kontrollverksamhet i samband med utlänningars vistelse inom militärt viktiga områden eller vid anläggningar tillhörande försvarsväsendet ävensom då utlänningar – undantagsvis – tas ianspråk för uppdrag inom försvarsväsendet (utlännings- kontroll); c)åtgärder för att hindra landsskadlig propaganda och lands- skadlig verksamhet i övrigt (övervakningstjänst); d)kontroll med avseende på handhavande av hemlig materiel och hemliga handlingar samt iakttagande av tystnadsplikten även- som åtgärder i övrigt för att hindra obehörig information om försvarsväsendet eller om andra ur försvarssynpunkt bety- delsefulla förhållanden (sekretesskontroll); e)vidtagande av tekniska skyddsåtgärder mot spioneri och sabotage m.m. (teknisk skyddstjänst); f)vakttjänst; g)krigspolistjänst. Det bör framför allt ha varit med stöd av punkterna 1, 2a och 2c som man från försvarsstabens sida sökte utvidga verksamheten till att omfatta insamling av uppgifter också ute i det civila samhället. Här kan infogas att uppgifter gör gällande att man inom försvars- staben gjorde ansatser till att bygga upp ett eget register. Det framgår bl.a. av för Grupp B/IB:s kontaktytor och organisatoriska förutsättningar då han samtalade med inrikesminister och dennes statssekreterare : och Thunborgs berättelse den 30/5 om hur försvarsstabens inrikesavdelning höll på att bygga upp en kommunistisk övervaknings- organisation är ett nytt bevis för militärens monumentala omdömes- löshet. Och naturligtvis göres detta utan kontakt med !26 återkom till detta i en TV-intervju . I Folkhemmets hemligfolk, ett program om IB av och , berättade han att han med svidande hjärta tvingats återuppta säkerhetspolisens kommunistregistrering efter Prag- kuppen. fick då frågan om det också före- kom åsiktsregistrering på annat håll än vid polisen. svara- de att det tror jag inte, eller rättare sagt är jag ganska säker på att 1948 förekom det inte. Han hänvisade till en tyvärr bristfällig minnesanteckning varmed han åsyftade den ovan citerade från juni 1949.27 Det kan alltså inte råda någon tvekan om att regeringen förbjöd militären att själva registrera kommunister.