sou · GQB356d1 · 2003-01-01 00:00:00 — En värdepappersfond får som utgångspunkt placera sina medel endast i överlåtbara värdepapper. Detta anges på så sätt att fonden får placera sina medel i fondpapper och andra finansiella instrument. Avsikten är att dessa begrepp skall ha samma innebörd som i annan lagstiftning.16 I 1 kap. 1 § lagen (1991:980) om handel med finansiella instrument finns en legal definition som beskriver finansiella instrument som aktier, obligationer, delägarrätter och fordringsrätter som är utgivna för allmän omsättning, andelar i värdepappersfond, depåbevis samt annan rättighet eller förpliktelse avsedd för handel på värdepappersmarknaden. Som ett ytterligare krav skall dessa värdepapper enligt lagen om värdepappersfonder i princip vara likvida och överlåtbara.17 Detta anges på så sätt att dessa instrument skall vara noterade på en börs eller auktoriserad marknadsplats eller annars vara föremål för en regelbunden handel vid någon reglerad marknad som är öppen för 1989/90:153, s. 34. 1989/90:153, s. 47 f. 1989/90:153, s. 62 f. Att en värdepappersfonds tillgångar skall vara lätt överlåtbara är närmast en nödvändig förutsättning för att fondens värde skall kunna fastställas på ett korrekt sätt, vilket i sin tur behövs för att kunna bestämma varje fondandels värde. Utan denna möjlighet skulle annars fondandelsägarnas rätt till ovillkorlig in- lösen äventyras. Från regeln om överlåtbara värdepapper medges vissa begränsade undantag. En fond får t.ex. förvärva finansiella instrument som kommer att noteras . Dessutom får fonden inneha onoterade finansiella instrument av fondens värde. Per definition är andelar i värdepappersfond en typ av fond- papper. I lagen om värdepappersfonder finns emellertid en begräns- ning av möjligheterna att investera i andelar i andra värdepappers- fonder så att dessa andelar inte får representera ett värde som överstiger av den investerande värdepappersfondens värde. Denna regel förhindrar således så kallade fondandelsfonder, vari en värdepappersfond investerar hela sin förmögenhet i andelar i andra värdepappersfonder. Bestämmelsen förbjuder likaså så kallade master-feeder-fonder, dvs. värdepappersfonder som invest- erar uteslutande i en annan värdepappersfond. En ytterligare begränsning är att det krävs tillstånd av om det finns något samband mellan fondföretagen. En värdepappersfond får vidare ha de likvida medel som behövs för verksamheten. Det finns slutligen en särskild bestämmelse som reglerar värde- pappersfondens möjligheter att använda sig av derivatinstrument, dvs. optioner och terminskontrakt eller andra likartade finansiella instrument. En värdepappersfond får inneha sådana tillgångar endast i syfte att effektivisera förvaltningen av fondens tillgångar eller att skydda fondens tillgångar mot valutakursförluster eller andra risker. har i sina föreskrifter ytterligare reglerat handeln med optioner och terminskontrakt. 3.9.2En värdepappersfond måste sprida sina risker I vilken omfattning en värdepappersfond får exponera sig mot samme emittent (enhandsengagemang) varierar något beroende på vilken sorts värdepapper det är fråga om. Huvudregeln är att högst av fondens värde får placeras hos samme emittent. medger dock att fonden exponerar sig mot en emittent, dock max till av fondens värde. Detta innebär att en fond måste vara exponerad mot minst 16 olika emittenter. För obligationer, som är utfärdade av ett kreditinstitut som har säte i ett land inom EES och som enligt lag är underkastat särskild offentlig tillsyn avsedd att skydda innehavare av institutets obliga- tioner, gäller särskilda bestämmelser. I sådana värdepapper får en värdepappersfond placera av fondens värde hos samme emittent, under förutsättning att det sammanlagda värdet av dessa tillgångar uppgår till högst av fondens värde. utges det inte några sådana instrument av svenska rätts- subjekt. En ändring är föreslagen i en departementspromemoria.18 Särskilda regler gäller också för fondpapper och andra finansiella instrument som är utfärdade eller garanterade av vissa särskilt angivna offentliga subjekt (stater, kommuner m.m.). För denna typ av värdepapper gäller att fonden får placera av fondens värde hos samma emittent. kan också i samband med att fondbestämmelserna godkänns, ge särskilt till- stånd för värdepappersfonden att inneha obligationer och andra skuldförbindelser utfärdade eller garanterade av dessa offentliga subjekt. Då måste obligationerna och skuldförbindelserna härröra från minst sex olika emissioner och inget av förvärven får överstiga av fondens värde. 3.9.3En värdepappersfond får inte äga för mycket av investeringsobjektet Redan i lagstiftningsarbetet till aktiefondslag uttrycktes oro över att värdepappersfonder kunde växa sig stora och däri- genom få ett allt för stor kontroll över ett enskilt företag.19 Det övervägdes om fondbolagen skulle fråntas rätten att rösta för aktier som köpts av värdepappersfonder. Slutligen infördes en bestäm- melse om att en värdepappersfond inte fick inneha aktier med av röstvärdet för samtliga aktier i ett och samma aktiebolag. En motsvarande regel finns även i nu gällande lag- stiftning. Om ett fondbolag förvaltar flera fonder får det samman- lagda aktieinnehavet i samtliga fonder inte överstiga av röstvärdet för samtliga av emittenten utfärdade aktier. 18Ds 2001:38, Säkerställda obligationer. 19Se t.ex. prop. 1974:128, s. 119 f. och 123 f. finns inte någon regel som begränsar rätten för ett moderbolag att äga flera fondbolag. Dessutom finns en motsvarande begränsningsregel för obliga- tioner och andra skuldförbindelser. Då gäller att sådana tillgångar inte får överstiga av emittentens utestående lån. Denna begränsning gäller dock inte för sådana obligationer och skuldför- bindelser som är utfärdade eller garanterade av något i lagen angivet offentligt subjekt. En värdepappersfond får på motsvarande sätt inte heller inneha andelar i andra värdepappersfonder överstigande av andelarna i den andra värdepappersfonden. Värdepappersfonder och nationella fonder måste vända sig till allmänheten. Hushållens del av det totala fondsparandet är också mycket stor och fondsparandet kan med fog sägas vara en kon- sumentprodukt (dock inte uteslutande). Detta har också beaktats i lagen om värdepappersfonder och många bestämmelser kan sägas syfta till att stärka skyddet för konsumenterna. Reglerna är dock inte uttryckligen avsedda för konsumenter utan tar sikte på att skydda samtliga andelsägare. Krav på hur fondbolaget skall vara organiserat (kapitel 3.8) och hur en fond får placera sina tillgångar (kapitel 3.9) är exempel på skyddsregler. Att fondens tillgångar skall hållas åtskilda och förvaras av ett förvaringsinstitut är ett annat exempel. I kapitel 3.11 behandlas gällande lagstiftnings krav på information till andelsägarna. Även dessa regler är en del av konsumentskyddet. Utöver regelverket i lagen om värdepappersfonder finns emel- lertid vissa mer allmänna bestämmelser som tar sikte på att skapa ett gott konsumentskydd. Dessa beskrivs i det följande. 3.10.1Allmänna sundhetskrav och etiska riktlinjer På det finansiella området finns särskilda sundhetskrav bl.a. för värdepappersrörelse i 1 kap. 7 § lagen (1991:981) om värdepappers- rörelse. Sundhetskraven innebär att verksamheten skall bedrivas så att allmänhetens förtroende för värdepappersmarknaden upprätt- hålls och att enskildas kapitalinsatser inte otillbörligen äventyras. Någon motsvarande bestämmelse finns inte i lagen om värde- pappersfonder. I nämnda lags 40 § anges dock, att Finansinspek- tionen vid sin tillsyn skall se till att en sund utveckling av fond- verksamheten främjas. Som ett led i detta har inspektionen utfärdat allmänna råd om riktlinjer för hantering av etiska frågor hos institut som står under inspektionens tillsyn (FFFS 1998:22). 3.10.2Interna rutiner för klagomål har vidare utfärdat allmänna råd om hur bl.a. fondbolag skall hantera klagomål avseende finansiella tjänster till konsumenter (FFFS 1996:25). Fondbolag bör följaktligen ha rutiner för klagomålshantering och uppföljning och bör meddela inspektionen vem som är ansvarig för dessa frågor. Fondbolagen bör också informera den klagande konsumenten om vart han kan vända sig om han inte är nöjd med fondbolagets hantering. En andelsägare som anser sig på grund av skada ha ett anspråk på fondbolaget (eller förvaringsinstitutet) kan vända sig till allmän domstol och begära skadestånd enligt 47 § lagen om värdepappers- fonder eller enligt annan rättsgrund. Det alternativet kan dock vara omständligt och riskabelt från kostnadssynpunkt. Detta gäller särskilt i de fall rättshjälp inte kan ges eller försäkringsskydd inte finns. Konsumenter kan då i stället välja att vända sig till . Nämnden är en statlig myndighet vars huvuduppgift är att – efter anmälan från konsument – opartiskt pröva tvister mellan konsumenter och näringsidkare. Nämnden lämnar rekommendationer om hur tvister bör lösas. Ett nämnd- beslut kan inte verkställas genom tvång, men de flesta företagare väljer dock att följa nämndens rekommendationer. Många har också genom sin branschorganisation åtagit sig att göra detta. I annat fall måste konsumenten ändå överväga att föra saken till domstol. Förfarandet hos nämnden är avgiftsfritt för parterna och handläggningstiden är normalt . Av intresse är också möjligheten till grupptalan inför . , eller i andra hand en sammanslutning av konsumenter, får väcka talan för en grupp konsumenter mot en näringsidkare. Förutsättningarna är att konsumenterna stöder sig på väsentligen likartade grunder, tvisten rör förhållanden som får prövas av nämnden och en prövning av tvisten är motiverad från allmän synpunkt. Sådan grupptalan kan följaktligen komma ifråga i tvister rörande fondsparande. 3.10.4Konsumentombudsmannen som juridiskt ombud kom lagen (1997:379) om försöksverksamhet avseende medverkan av i vissa tvister. Lagen gäller till utgången av och ger Konsumentombuds- mannen en möjlighet att biträda konsumenter såsom ombud vid allmän domstol och kronofogdemyndigheten i tvister som gäller finansiella tjänster. Förutsättningen är att tvisten är av betydelse för rättstillämpningen eller att det finns något annat särskilt skäl. Konsumenten får ett skydd som motsvarar rättshjälpslagen och kostnaderna skall bäras av staten. Staten betalar också motpartens rättegångskostnader i händelse av att konsumenten förlorar tvisten. Avsikten med försöksverksamheten är att förbättra praxis- bildningen på det finansiella området. agerar dock som ombud för konsumenten med konsumentens bästa i fokus. Följden har blivit att de flesta tvister har gjorts upp i godo genom förlikningar. ger inte några råd till konsument- erna. Däremot kan man vända sig till konsumentvägledaren i sin kommun. För vägledning finns även Konsumenternas Bank- och . Byrån är en självständig och obunden stiftelse med , , , och som huvudmän. Konsumenternas Bank- och är en råd- givningsbyrå som ger konsumenter en allmän orientering om mark- nadens spar- och låneformer m.m., information om innebörden i de juridiska och ekonomiska termer och begrepp som användes i avtalsvillkor och annan information. Bank- och Finansbyrån hjälper också konsumenter med att få klarhet i vilka regler som gäller och den praxis som finns. Byråns verksamhet omfattar numera även fond- och värdepappersfrågor. En motsvarande rådgivningsbyrå finns på försäkringsområdet. I den byråns verksamhet ingår bl.a. att svara på frågor om fondförsäkringar. Byråernas rådgivning är kostnadsfri. I lagen om värdepappersfonder finns bestämmelser som tar sikte på hur fondbestämmelserna skall vara utformade. Dessa utgör grund- en för avtalsförhållandet mellan fondandelsägarna och fondbolaget. Fondbestämmelserna skall godkännas av . I lagen (1994:1512) om avtalsvillkor i konsumentförhållanden (av- talsvillkorslagen) finns därtill särskilda bestämmelser som tar sikte på oskäliga avtalsvillkor. Lagen gäller avtalsvillkor som en närings- idkare använder sig av när konsumenter erbjuds varor, tjänster och andra nyttigheter. kan, bl.a. efter talan av (), förbjuda en näringsidkare att använda sig av ett visst oskäligt avtalsvillkor . Förbudet kan också förenas med vite. Dessutom stadgas i lagen, att oklara standardvillkor skall tolkas till konsumentens fördel. Med stöd av bestämmelserna i avtalsvillkorslagen har Konsu- mentverket/KO arbetat fram ett antal överenskommelser med olika konsumentinriktade branscher inom näringslivet om stan- dardvillkor. En central del av investerar- och konsumentskyddet är de krav på informationsgivning som ställs på fondbolaget. Dessa krav åter- finns i fondlagstiftningen, men också i före- skrifter, i marknadsföringslagen (1995:450) och i prisinformations- lagen (1991:601) samt i de överenskommelser och riktlinjer branschen arbetat fram. I lagen om värdepappersfonder finns följaktligen bestämmelser som tar sikte på den information som fondbolaget skall lämna till andelsägarna och till dem som avser att köpa andelar i en fond. Denna information är dels av allmän karaktär, dels specifik för varje andelsägare. En särställning har förstås offentliggörandet av fond- andelsvärdet. Fondens värde skall räknas fram enligt de grunder som bestämts i fondbestämmelserna och fondbolaget skall fort- löpande och minst en gång beräkna och på lämpligt sätt offentliggöra fondandelsvärdet (30 §). För varje värdepappersfond skall finnas en informationsbroschyr om fonden och dess verksamhet med visst angivet innehåll. skall en årsberättelse och en halvårsberättelse avlämnas. Dessa skall alltid finnas tillgängliga hos fondbolaget och förvaringsinstitutet och skall dessutom skickas till de fondandelsägare som inte avsagt sig detta. Dessa sammanställningar skall också erbjudas dem som avser att köpa andelar i en fond. En hänvisning till informations- broschyren måste också göras i reklam om fonden. Vid sidan av denna allmänna information skall fondbolaget till varje enskild andelsägare skriftligen bekräfta att fondandelsinne- havet registrerats (31 §). I samband med detta skall andelsägaren också informeras om var denne kan få tag på den allmänna informa- tionen. Därtill skall fondbolaget skriftligen informera andelsägarna om fondens avgifter. Utöver denna för fondverksamheten sedvanliga information skall även vissa händelser särskilt komma till andelsägarnas känne- dom. Fondandelsägarna skall t.ex. underrättas om ett fondbolag avser att lägga samman eller dela en fond. Vidare skall vissa beslut, t.ex. om förvaltningen av en fond skall överlåtas till ett annat fond- bolag, kungöras i Post- och . Lagens bestämmelser kompletteras av före- skrifter om värdepappersfonder (FFFS 1997:11). Inspektionen ger härigenom ytterligare bestämmelser om vad fondbestämmelserna och informationsbroschyren skall innehålla. Vidare anges under vilka förutsättningar broschyren måste omarbetas. På samma sätt anger inspektionen vilken information som skall ges i årsberät- telsen och i halvårsredogörelsen. I marknadsföringslagen finns övergripande bestämmelser om hur en näringsidkare får marknadsföra produkter i sin näringsverk- samhet. Lagens bestämmelser om t.ex. god marknadsföringssed, vilseledande reklam, jämförande reklam och förbud och ålägganden gäller således även för fondindustrin. I marknadsföringslagen finns vidare en särskild bestämmelse om information som ålägger näringsidkare att vid marknadsföring lämna information av särskild betydelse från konsumentsynpunkt. I prisinformationslagen finns regler som tar sikte på den pris- information som en näringsidkare skall lämna när denne marknads- för bestämda varor eller tjänster. Om en näringsidkare inte följer prisinformationslagen skall marknadsföringslagen tillämpas.20 I praxis har på talan av Konsumentombuds- mannen (KO) bl.a. förbjudit fondbolag att illustrera värdetillväxt utan att tydligt ange att det inte är fråga om någon prognos eller utfästelse. gjorde en undersökning om vilka krav som bör ställas på reklam för fondsparande (rapport 1998:32 – Marknadsföring av fonder). En överenskommelse träffades mellan /KO och intresseorgani- sationen om vissa regler för marknads- föring av fonder. Reglerna avser hur man skall redovisa tidigare uppnådd avkastning, antaganden om framtida avkastning, jämför- elser, grafisk framställning, värdeomdömen, risker, avgifter m.m. har i linje med överenskommelsen ut- färdat vissa riktlinjer till medlemsföretagen för hur marknads- föringen bör se ut (Riktlinjer för marknadsföring av fonder). Därtill har föreningen gett ut ytterligare riktlinjer och rekom- mendationer om hur fondbolagen skall informera om olika frågor. Riktlinjer för hantering av historik vid fondfusioner, Rekommendationer för redovisning och rapportering av värdepap- persfonder, Rekommendationer för årlig redovisning av kostnader till andelsägare samt Riktlinjer för tillämpningen av näringslivets börskommittés rekommendation rörande offentliggörande vid förvärv och överlåtelse av aktier mm på transaktioner i värde- pappersfonder. I föreningens etiska riktlinjer finns en regel om att information om eventuell provision till rådgivare skall redovisas. Dessa riktlinjer och rekommendationer finns att tillgå på Fondbolagens Förenings hemsida.21 För varje värdepappersfond skall finnas ett förvaringsinstitut som har i uppdrag att ta emot och förvara den egendom som ingår i fonden. skall enligt lagen om värdepappers- fonder vara en bank eller ett annat kreditinstitut. Enligt ucits- direktivet ligger det på medlemsstaterna att bestämma vilka institut 20 En särskild utredare (2001:06) har fått i uppdrag att göra en översyn av pris- informationslagen (dir. 2001:51). Uppdraget skall redovisas . som kan agera som förvarare. Ucitsdirektivet ställer dock upp några krav. måste för det första ha sitt stadgeenliga säte i samma land som fondförvaltaren eller vara etablerad där om förvaringsinstitutet har sitt stadgeenliga säte i en annan medlems- stat. Följaktligen förhindrar direktivet förvaringsinstitut med säte utanför EES. Enligt artikel 7:2 får dock ett förvaringsinstitut anförtro en tredje part (underförvarare) samtliga eller delar av de tillgångar som förvaras. Detta innebär en möjlighet att anförtro förvaringsuppdrag till filialer för finansiella institut utanför EES. Ansvaret förblir dock hos det ursprungliga förvaringsinstitutet.22 Ucitsdirektivet hindrar således inte en bank med säte inom EES att verka som förvaringsinstitut i så länge banken är etablerad här. I detta torde ligga att banken åtminstone har etablerat en filial här i landet.23 Vidare föreskriver ucitsdirektivet att ett förvaringsinstitut skall stå under offentlig tillsyn, kunna ställa erforderliga ekonomiska garantier samt besitta tillfredsställande sakkunskap och kompetens. Enligt ucitsdirektivet får ett företag inte vara för- valtningsbolag och förvaringsinstitut. Någon sådan uttrycklig regel återfinns inte i lagen om värdepappersfonder. I samband med in- förandet av bestämmelsen i ucitsdirektivet diskuterades den närmare innebörden av stadgandet.24 Vad som avsågs var i princip en juridisk uppdelning och inte nödvändigtvis en ekonomisk upp- delning. Som exempel på en godtagbar uppdelning angavs en bank som förvaringsinstitut och bankens dotterbolag som fondför- valtare. har godkänt att förvaringsinstitutet och förvaltningsbolaget ingår i samma juridiska person om det finns tillräckliga garantier för att undvika sammanblandning. skall under alla omständigheter, enligt ucits- direktivet och lagen om värdepappersfonder, utföra sina uppgifter självständigt och uteslutande i andelsägarnas intresse. 22Rätten att delegera förvaringsuppdrag till ett utländskt förvaringsinstitut framgår också av 15§ tredje stycket lagen om värdepappersfonder: Om utländska värdepapper ingår i fonden, får förvaringsinstitutet låta ett lämpligt utländskt förvaringsinstitut förvara dem. 2001/02:117 förslås en ändring av de svenska reglerna i syfte att närma sig ucitsdirektivets bestämmelser. För den föreslagna lagtexten, se den av utredningen föreslagna 4 kap. 1 §. 24Se Towards a European Market for the Undertakings for in , Commentary on the provisions of Council Directive 85/611/EEC of 20December 1985, Commission of Communities. 3.12.1Banker kan vara förvaringsinstitut Svenska banker får enligt lagen om värdepappersfonder agera som förvaringsinstitut. Vad som menas med bank står att finna i annan lagstiftning. I 1 kap. 1 § bankrörelselagen (1987:617) anges att med bank förstås bankaktiebolag, sparbank och medlemsbank.25 Enligt 2 kap. 2 § punkten 11 bankrörelselagen får en bank vara förvarings- . Även utländska banker får agera som förvaringsinstitut. Enligt förarbetena till lagen om värdepappersfonder saknades skäl att hindra detta, om den utländska banken fått tillstånd att driva bank- rörelse via filial här i landet.26 I bankrörelselagen anges också att utländska bankföretag får driva bankrörelse från filial efter tillstånd från . Utländska bankföretag med säte i ett land inom EES, och som har tillstånd att bedriva bankrörelse i sitt hemland, behöver dock inget tillstånd från . Dessa bankföretag får driva bankrörelse från filial här i eller från sitt hemland erbjuda och tillhandahålla tjänster (gränsöverskridande bankverksamhet). Allt som erfordras är en anmälan i viss ordning. Vidare stadgas att utländska bankföretag som driver verksamhet via filial (oavsett om det är inom eller utom EES) eller har gräns- överskridande bankverksamhet (för bankföretag inom EES) bland annat får vara , om detta omfattas av bankföretagets verksamhetstillstånd i det land där före- taget har sitt säte. Den svenska banklagstiftningen synes således gå längre än vad som tillåts enligt ucitsdirektivet avseende kravet på stadgenligt säte. 2001/02:117 föreslås att dessa bestämmelser ändras så att endast banker (och andra kredit- institut) som har sitt säte i eller i ett annat land inom EES får vara förvaringsinstitut. För de sistnämnda fordras enligt förslaget att de skall ha filial i . 3.12.2Andra kreditinstitut kan vara förvaringsinstitut När lagen om värdepappersfonder ersatte aktiefondslagen utvid- gades också kretsen av finansiella institut som kunde vara för- varingsinstitut. tillät den svenska lagstiftningen endast 25Jfr 2 kap. 5 § punkten 3 Sparbankslagen (1987:619) och 2 kap. 4 § punkten 2 lagen (1995:1570) om medlemsbanker. 1989/90:153, s. 50. banker att vara förvarare av fondernas tillgångar. Efter förslag från flera remissinstanser tilläts även andra kreditinstitut vara för- varingsinstitut. I förarbetena diskuterades vad som menades med kreditinstitut i annan lagstiftning och hur begreppet skulle tolkas i lagen om värdepappersfonder.27 Lagstiftaren valde att hänvisa till de krav som uppställs i ucitsdirektivet, nämligen att kreditinstitutet i fråga måste stå under tillsyn, ha tillräckliga ekonomiska resurser, nöd- vändig kompetens och tillräckliga personella resurser samt betryg- gande förvaltningsrutiner och förvaringsmöjligheter. Det fick sist och slutligen ankomma på att vid tillstånds- prövningen bedöma om ett föreslaget förvaringsinstitut kan antas uppfylla de krav som måste ställas på ett sådant institut. Enligt lagen (1992:1610) om finansieringsverksamhet får kredit- marknadsföretag i sin verksamhet bland annat vara förvarings- . avses ett svenskt aktiebolag eller en svensk ekonomisk förening som har fått tillstånd att driva finansieringsverksamhet enligt lagen. I lagen (1994:2004) om kapitaltäckning och stora exponeringar för kredit- institut och värdepappersbolag definieras kreditinstitut som bank, kreditmarknadsföretag och . Det har också förekommit att värdepappersbolag med kredittillstånd har fått tillstånd att verka som förvaringsinstitut. Kan då utländska kreditinstitut verka som värdepappersfonder? I lagen om finansieringsverksamhet görs en uppdelning, som i annan lagstiftning, mellan utländska företag med säte i och utländska företag med säte utanför EES. EES-företag får således bedriva sin verksamhet här i antingen via filial eller genom gränsöverskridande verksamhet.