sou · GQB388 · 2003-01-01 00:00:00 — tillkom då olika for- skare, framför allt historiker och statsvetare, inlett arbeten med projekt som låg nära kommissionens uppdrag. Flera av dessa pro- jekt hade påbörjats inom ramen för det forskningsprogram om svensk militär underrättelse- och säkerhetstjänst som Humanistisk- samhällsvetenskapliga forskningsrådet på regeringens uppdrag ut- lyst . Genom att anställa några av forskarna som ex- perter kunde kommissionen tillgodogöra sig deras kunskaper och kompetens och ge dem möjlighet att arbeta med fri tillgång till det relevanta källmaterialet. Resultatet av deras arbete publiceras som bilagor till kommissionens betänkande. Rapporterna har föredra- gits för och diskuterats i kommissionen. Författarna svarar dock själva för sakinnehållet. Det är med andra ord respektive författares analyser, tolkningar och slutsatser som presenteras i rapporterna. Vidare publiceras som bilagor till kommissionens betänkande ett antal rapporter som författats inom kommissionens sekretariat och av enskilda kommissionsledamöter. Omfattning och praktik 1945-1948 ........................................ Den militära personalkontrollen 1948-1961.................. närmar sig försvaret i personalkontrollfrågan ............ De militära planerna...................................................... Regeringen och riksdagsdebatterna 1949-1950........... 1951 och bestämmelser .................................. Personalkontrollen inom de civila myndigheterna De civila myndigheternas personalkontroll 1950-1961......... Personalkontrollen inom industrierna ............................ Torpedsvarvaren och framtiden.............................................. Förslagen går på remiss................................................ Säkerhetspolisen knyter kontakter och läser tidningar....... Inhämtningen vid industrierna ............................................. Myndigheternas interna omprövning ................................... Den offentliga granskningen ................................................. Kritiken mot säkerhetspolisen ................................... Säkerhetstjänsternas reaktion på kritiken............................. Den parlamentariska nämnden i Wennerströmaffären ........ Säkerhetspolisen och förbudet mot åsiktsregistreringen..... 8Personalkontrollens omfattning och praktik 1948- 1969 Den militära personalkontrollen ....................... Omplacering eller godkännande......................... Civilanställning eller uppdrag..................................... Den militära personalkontrollen .................. Godkända eller omplacerade .............................. Civilt arbete inom försvaret ....................................... Personalkontrollen av den revolutionära vänstern 1968- Kontrollen av 1958-1962.................... Förberedelser för personundersökningen......... Det första samtalet ............................................. Säkerhetspolisens första utvärdering................. Det andra samtalet.............................................. Regelverkets utformning och förändring ............... Avvägningar i personalkontrollfrågan.................................. Bilaga 1 Antal utlämnade registeruppgifter i Bilaga 2 Riksdags- och arbetsmarknadsrepresentanter i samrådsnämnden och 1946-1970............ Bilaga 3 Samrådsnämdens sammanträden .......... Källor och litteratur .......................................................... Enligt regeringens direktiv har till uppgift att kartlägga och granska den författningsskyddande verk- samhet som de svenska säkerhetstjänsterna bedrivit när det gäller hot som härrör ur inrikes förhållanden . Med begreppet författningsskyddande verksamhet avses enligt direktiven säkerhetstjänsternas arbete med att kartlägga sådana svenska politiska ytterlighetsorganisationer och grupperingar som har bedömts utgöra eller kan komma att utgöra ett hot mot rikets säkerhet. Kommissionen skall beskriva i vilken omfattning de övervakade personerna haft anknytning till ytterlighetsorganisatio- nerna, vilka person- och sakuppgifter som bedömts relevanta, vilka metoder som använts för insamling av uppgifter, vilka regler som gällt för verksamheten samt undersöka om verksamheten stod i överensstämmelse med reglerna. Säkerhetstjänsternas samarbete sinsemellan samt i vilken mån andra myndigheter, organisationer och politiska partier varit inblandade i verksamheten skall kartläg- gas och analyseras. Vidare skall kommissionen i möjligaste mån redovisa och värdera de avvägningar som gjorts av den politiska, polisiära och militära ledningen . En viktig uppgift för kommissionen är att värdera de hotbildsanalyser som legat till grund för regeringarnas och säkerhetstjänsternas ställningstaganden.1 Kommission för granskning av de svenska säker- hetstjänsternas författningsskyddande verksamhet. Beslut vid regeringssam- manträde den 25/3 1999. Politisk övervakning och personalkontroll 1945-1969 En av säkerhetstjänsternas huvuduppgifter har sedan andra världs- kriget varit att handlägga personalkontrollärenden dvs. att medver- ka i kontrollen av att politiskt opålitliga personer inte anförtros arbetsuppgifter eller uppdrag som betraktas vara av vikt för rikets säkerhet. har särskilda regler utfärdats för säker- hetspolisen och de myndigheter som hade befogenhet att utföra personalkontroll. Reglerna föreskrev dels i vilken omfattning upp- gifter fick lämnas ut från säkerhetspolisen till andra myndigheter, dels hur myndigheterna skulle handskas med uppgifterna. Säker- hetstjänstkommissionen har gjort bedömningen att denna del av det svenska övervakningssystemet skall vara föremål för en särskild expertutredning. Föreliggande utredning som är gjord på uppdrag av kommissio- nen handlar om personalkontrollsystemet 1945-1969. Tidsavgräns- ningen är dels styrd av kommissionens uppdrag, dels bestämd med hänsyn till i vilken mån som tidigare utredningar har behandlat per- sonalkontrollen. har fastställts i enlighet med de direktiv som gäller för . har kommissionen ansett vara lämpligt med hänsyn till utred- ningar om personalkontrollen som presenterat.2 I skildringen av denna del av den svenska övervakningshistorien är de i direktiven angivna kartläggnings- och granskningsaspekterna centrala och utredningen avser att behandla följande teman: 1.Regelverkets utformning och förändring . 2.Avvägningar i personalkontrollfrågan. 2 Personalkontroll - . Rapport till regeringen av beslutad . beskriver översiktligt säkerhets- polisens medverkan i personalkontrollen i sin - en ideologikritisk studie kring den svenska personalkontrollkungörelsen. (/1986). Ämnet behandlas också i den publicerade . De militära och polisiära säkerhetstjänsternas hotbilder i samband med övervakning av svenska medborgare 1945-1960. (2002) av och . Politisk övervakning och personalkontroll 1945-1969 Regelverkets utformning och förändring över tid Undersökningen kommer att beskriva regelverkets utformning och förändring . Vilka uppgifter fick utlämnas av säkerhetspoli- sen för personalkontroll av svenska medborgare? Vilket inflytande skulle de politiska kontrollorganen ha över verksamheten enligt re- gelverket? Vilka myndigheter hade befogenheter att utföra perso- nalkontroll? Vilka åtgärder skulle vidtagas mot personer som utpe- kats som politiskt opålitliga? I vilken mån gav regelverket utrymme för den enskilde medborgaren att bemöta de uppgifter som säker- hetspolisen lämnade ut för personalkontrollen eller överklaga be- slut som tagits på grundval av uppgifter från säkerhetspolisen? För att sätta in personalkontrollens förändring i ett histo- riskt sammanhang skall de olika myndigheternas och de politiska organens syn på personalkontrollen redovisas. I den mån som per- sonalkontrollen varit föremål för utomparlamentariska opinions- yttringar som påverkat myndigheternas och regeringens handlägg- ning av personalkontrollen skall även dessa belysas. Hur motivera- des den ständiga utökningen av personalkontrollen ? Går det att identifiera någon särskilt pådrivande aktör i denna process? Förekom det några invändningar mot verksamhe- ten inom regeringen, säkerhetspolisen eller försvaret? Ett tredje tema som kommer att belysas - om än mer översiktligt - är hur säkerhetspolisen inhämtade de uppgifter som kom att an- vändas i personalkontrollen. I vilken mån påverkades säkerhetspoli- sens registreringsverksamhet av dess medverkan i personalkontrol- len? Vilka övervakningsmetoder kom till användning vid inhämt- ningen av de uppgifter som ansågs relevanta för personalkontrol- len? Politisk övervakning och personalkontroll 1945-1969 Det fjärde temat som tas upp i undersökningen handlar om perso- nalkontrollens praktik. Hur många personalkontroller genomför- des ? I vilken omfattning utlämnades uppgifter ur säkerhetspolisens register till andra myndigheter? Överensstämde personalkontrollens praxis med regelverket? Stora delar av det polisiära och militära arkivmaterialet som under- sökningen bygger på är tillgängligt för forsk- ning. Detta gäller särskilt de dokument som handlar om personal- kontrollens regelverk och de avvägningar som regeringen och sä- kerhetstjänsterna gjort vid uppbyggnaden av personalkontrollsy- stemet . Då det inför arbete lagstiftades om att kommissionen skulle få tillgång till allt material den begär att få ta del av har det emellertid för denna un- dersökning skapats förutsättningar att sträcka ut tidsperioden . Kommissionens särskilda befogenheter har också möjlig- gjort närmare studier av de inhämtningsmetoder som säkerhetspo- lisen använde sig av för att kunna registrera personuppgifter som utlämnades i personalkontrollen. I säkerhetspolisens arkiv har de s.k. chefsärendena varit av stor betydelse för utredningen. Dessa ärenden finns samlade i kronolo- gisk ordning för hela undersökningsperioden. har de delats upp i två serier, där den ena betraktats som kvalificerat hemlig och den andra som enkelhemlig. Material rörande perso- nalkontrollen återfinns också i andra delar av säkerhetspolisens ar- kiv. Protokoll från statspolisintendentens s.k. samrådsnämnd och sedermera styrelse återfinns i en särskild arkiv- serie.3 Den militära underrättelse- och säkerhetstjänstens (MUST) ar- kiv har varit särskilt användbart för att utreda säkerhetstjänsternas och regeringens avvägningar då efter- krigstidens övervaknings- och personalkontrollsystem fann sin form. 3 Arkivpersonalen vid har varit till ovärderlig hjälp i utredningsarbetet. Jag vill särskilt tacka och som med sina kunskaper och hand- krafter underlättat de omfattande arkivgenomgångarna. Politisk övervakning och personalkontroll 1945-1969 Av hänsyn till den personliga integriteten har vissa namn på övervakade personer fingerats både i den löpande texten och i not- apparaten. Det gäller namn på personer som inte är allmänt kända och som det förefaller onödigt att nämna vid namn. I några fall har namn på anställda inom säkerhetstjänsterna ansetts vara underkas- tade sekretess. Politisk övervakning och personalkontroll 1945-1969 Sedan det tidiga har frågan om den militära personalens politiska pålitlighet varit av centralt intresse för de militära myn- digheterna. Vid tiden för den ryska revolutionen oroade man sig för att värnpliktiga vid en krissituation skulle göra gemensam sak med de socialistiska revolutionärerna. Det var emellertid först som generalsta- ben mer aktivt började verka för att man rutinmässigt skulle kunna utestänga kommunister från militära befattningar med hjälp av centralt upprättade register. Detta motiverades med att kommunis- terna ändrat taktik i sitt militärarbete. Den tidigare uppmaningen som den socialistiska tidningen publicerat 1917 om att in- gjuta hat mot mördaryrket skulle enligt direktiv som utgått från den kommunistiska internationalens (Komintern) sjätte kongress 1928 ersättas med nya kampmetoder. Istället för att uppmana till värnpliktsvägran skulle kommunisterna försöka utnyttja den revo- lutionära potentialen inom försvaret. Vid kongressen uppmanades kommunisterna därför att söka anställning inom försvaret dels för att försöka värva sympatisörer bland manskapet, dels för att skaffa sig utbildning för att - i den väpnade kampen mot det borgerliga samhället - kunna leda militärt organiserade kampgrupper. Det kommunistiska militärarbetet skulle därmed övergå från obstruk- tion till penetration.4 Ett första steg för att bekämpa den nya kommunistiska taktiken var - enligt ett förslag från generalstaben 1929 - att ålägga polisen att upprätta ett centralregister över kommunisterna. När justitie- departementet menade att registret istället skulle upprättas av de 4 VPM angående åtgärder mot den försvarsfientliga propagandan. Utarbetad vid generalstaben och skickad till försvarsdepartementet den 1/3 1929. (H) serie F I a, vol. I det program och de teser som antogs av Komintern 1928 an- gavs att kommunisterna skulle bekämpa pacifismen och genom bildandet av illegala celler ägna sig åt organiserat arbete i armén och flottan. Kommunistiska Internationalens program 1928. (1929) samt Världsläget och Kommunistiska Internationalens uppgifter. Teser antagna vid Kominterns sjätte kongress, 1928. (1929). Politisk övervakning och personalkontroll 1945-1969 militära myndigheterna avvisades detta av generalstaben med argu- mentet att ett centralregister i trots av sitt obestridliga samhälls- bevarande ändamål dock i den allmänna meningen alltid kommer att få en ensidig politisk anstrykning, från vilken varje militär insti- tution och person bör hållas fjärran.5 Av opinionsmässiga skäl an- såg således generalstaben att den bästa lösningen var att låta polisen sköta den politiska registreringen som försvaret skulle få tillgång till uppgifterna för att kontrollera personalen. I enlighet med dessa önskemål började om- kring 1930 att lägga upp ett centralt register över kommunister och - in - nazister.6 Med hjälp av detta register kontrollerade de militära myndigheterna ungefär 5 000 - 10 000 värnpliktiga och anställningssökande. Under trycket från de växande stormaktsmotsättningarna och det skärpta utrikespolitiska läget kunde militären få igenom ett förslag om att det säkerhetspolisiära arbe- tet skulle centraliseras till en ny statlig myndighet, den allmänna säkerhetstjänsten.7 Efter det utbrott medverka- de den allmänna säkerhetstjänsten under ledning av underståthålla- ren och säkerhetschefen till att utöka försvarets per- sonalkontroll successivt. 1941 kontrollerades drygt 42 000 personer och uppgick antalet kontroller till 115 000.8 Några särskilda regeringsbestämmelser för säkerhetspolisens medverkan i andra myndigheters personalkontroll fanns inte och utfärdades heller inte under andra världskri- get. Inom försvaret utfärdades emellertid flera bestämmelser rö- rande personalkontroll av civila och militära befattningshavare. reglerades t.ex. personalkontrollen vid anställning av arbetskraft vid befästningsarbeten samt för entreprenadarbeten.9 5Generalstabens yttrande till regeringen angående utlåtande över framställningar rörande vidtagande av åtgärder i anledning av den försvarsfientliga propagan- dan. nr H 305, 11/10 1929 Generalstabens inrikesavdelnings arkiv (H) serie F I a, vol. 6Molin, : Kommunism och antikommunism (uppsats i Arbetarhistoria (1982)) s. 46. 7Angående säkerhetstjänstens förhistoria se Flyghed, : Rättsstat i kris. Spioneri och sa- botage i under . 1992, s. 273-277. 8PM med synpunkter på frågan huruvida bestämmelserna angående personalkontroll inom för- svarsväsendet böra upphävas. Av G den 14/12 1945. Fst/Säk:s arkiv (H), F VIII a vol. Se även Personalkontroll. (s. 12, 13 och 23) upprättad av G i septem- ber 1972. Fst/Säk:s arkiv (H). F VIII a, vol. 9Säkerhetschefens cirkulär till övervakningscheferna nr 1/1942 den 21/1 1942. Fst/Säk:s ar- kiv (H), F IV, vol. Politisk övervakning och personalkontroll 1945-1969 och utsattes den allmänna säkerhets- tjänstens verksamhet för hård kritik. I massmedierna och debatterades säkerhetspolisens omfattande telefon- och brevkon- troll, dess samarbete med och den politiska registreringen av svenska medborgare. Kritiken handlade också om att personer på politiska grunder utestängts från försvarsviktiga arbeten på grund av uppgifter som registrerats av säkerhetspolisen. Som en följd av denna kritik tillsatte samlingsregeringen den s.k. för undersökning av den allmänna sä- kerhetstjänstens verksamhet. efterträddes av statspolisintenden- ten på posten som säkerhetschef. avskaf- fades den allmänna säkerhetstjänsten och dess arbetsuppgifter övertogs då av statspolisens tredje rotel. inrättades en nämnd med medborgarrepresentanter med vilka statspolisinten- denten skulle rådgöra i känsliga politiska ärenden. Till ledamöter i denna samrådsnämnd utsågs rektorn för och högermannen samt den socialdemokratiske riksdagsledamoten och redaktören . De för säkerhetspolisen något turbulenta sam- manföll med att det politiska övervakningsarbetet och personal- kontrollen minskade i omfattning. Då det under krigets sista år stod klart att det nazistiska skulle förlora kriget och att den kommunistiska skulle tillhöra segrarmakterna kom den politiska övervakningen och personalkontrollen att allt- mer fokuseras på nazisterna medan kommunisterna nedprioritera- des som övervakningsobjekt. utfärdade samlingsregeringen bestämmelser för hur säkerhetspolisen och försvaret skulle sam- verka i den militära personalkontrollen. Säkerhetspolisen gavs då hemliga instruktioner om vilka uppgifter som fick lämnas ut vid personalkontrollen. utfärdade försvarsministern hemliga bestämmelser till ÖB som reglerade försvarets handläggning av personalkontrollen. Syftet med bestämmelserna angavs vara att olämpliga personer skulle utestängas från anställning inom försvaret samt att illa- sinnade eller opålitliga personer inte skulle få tillfälle att skada för- svaret eller i övrigt menligt inverka på upprätthållandet av en god Politisk övervakning och personalkontroll 1945-1969 disciplin inom försvarsväsendet. Bestämmelserna föreskrev att personalkontroll skulle vidtagas för ett stort antal särskilt specifice- rade personalgrupper samt i de fall då särskilda skäl ansågs före- ligga.10 Från allmänna säkerhetstjänsten skulle, beroende på vilken typ av tjänst kontrollen avsåg, inhämtas två typer av uppgifter: dels uppgifter om den kontrollerades eventuella politiska verksamhet, dels information om tidigare begångna brott. Beträffande politisk verksamhet gällde följande regler: Personer, vilka intaga eller intagit ledande ställning eller efter 1/10 1940 på annat sätt va- rit verksamma inom ytterlighetsparti, beträf- fande vilket registrering hos polisen sker få icke anställas, antagas, befordras, förordnas el- ler konstitueras, ej heller beordras till ... [vissa] skolor och kurser. Personer vilka äro eller vid uppnådd ålder varit medlemmar i sådant ytterlighetsparti, som i första stycket nämnts, få icke beredas fast anställning inom krigsmakten ej heller an- tagas i sådan befattning som föregår sådan an- ställning.11 Eftersom kommunister enligt order av säkerhetschefen inte längre registrerades om de inte var miss- tänkta för illegal verksamhet kom dessa regler att endast omfatta personer som kunde kopplas till något nationalsocialistiskt parti.12 Från säkerhetspolisen fick dessutom lämnas ut uppgifter om per- sonal inom försvarsväsendet som överhuvud tagit befattning med s.k. illegal verksamhet. Om det i den av statens kriminaltekniska anstalt utgivna publikationen Polisunderrättelser (PU) fanns uppgifter om att ekonomiska brott, förfalskning, skadegörelse eller 10Följande personalkategorier anges i generalordern: anställd personal, värnpliktiga, frivilliga (även krigsfrivilliga), civilmilitär personal, försvarstjänstemän samt civila befattningshavare (nr 858/45 den 29/6 1945. Fst/ Säk:s arkiv (H) F VIII a vol. 11Go nr 858/45 den 29/6 1945. Fst/Säk:s arkiv (H) F VIII a vol. ut- färdades regler till säkerhetspolisen som angav vilken typ av uppgifter som kunde utlämnas till försvarsstaben (Ä.s. från till säkerhetschefen den 29/6 1945 (avskrift). Fst/ Säk:s arkiv (H) F VIII a vol. 12Cirkulär nr 58 från säkerhetschefen till övervakningscheferna 3/5 1945. Allmänna säkerhetstjänstens arkiv B I vol. Politisk övervakning och personalkontroll 1945-1969 ämbetsbrott konstaterats skulle dessa lämnas ut vid kontroll av personal som uttagits till befattning som ekonomiansvarig.13 Inom försvarsväsendet skulle försvarsstaben fungera som cen- tralorgan för personalkontrollen såväl för inhämtningen av uppgif- ter från säkerhetspolisen som för delgivning till försvarsgrensche- ferna av de uppgifter som framkommit i kontrollen. I den mån ma- rin-, armé- eller flygvapenchefen ansåg att det fanns särskilda skäl att bortse från uppgifterna liksom i de fall personen redan antagits skulle ärendet underställas försvarsministern. Försvarsgrenschefer- na ålades tystnadsplikt gentemot sina underlydande om vad som eventuellt framkommit i ett personalkontrollärende. Denna sekre- tess gällde även om en person som blivit utsatt för en av personal- kontrollen föranledd åtgärd ville överklaga. Personal, som icke låter sig nöja med ett av denna go [generalorder] föranlett beslut, äger icke få ta del av de genom kontrollen erhållna uppgifterna, ej heller erhålla besked om den uppgiftslämnande myndigheten. Personen skall i sådant fall endast erinras om möjligheten att direkt hos chefen för försvarsdepartemen- tet överklaga beslutet.14 Det angavs också att personalkontrollen endast fick handläggas i den ordning som föreskrivits i generalordern och att inhämtning av uppgifter inte fick ske på annat sätt. I den mån för den militära per- sonalrekryteringen relevanta uppgifter lämnats till försvarsstaben från annat håll än säkerhetspolisen skulle ärendet underställas för- svarsministern.15 Omfattning och praktik 1945-1948 sjönk antalet militära personalkontroller drastiskt i jämförelse med krigsåren. hade 115 000 namn skickats till säkerhetspolisen för registerkontroll, 1945 sjönk siffran 13I bestämmelserna angavs brott mot strafflagens kapitel 12 (förfalskning), 19 (skadegörel- se), 20 (stöld), 21 (bedrägeri), 22 (förskingring), 23 (gäldenärsbrott) samt 25 (ämbetsbrott) (Go nr 858/45 den 29/6 1945 samt ä.s. från till säkerhetschefen den 29/6 1945 (avskrift). Fst/ Säk:s arkiv (H) F VIII a vol. 14Go nr 858/45 den 29/6 1945. Fst/ Säk:s arkiv (H) F VIII a vol. Politisk övervakning och personalkontroll 1945-1969 till 54 000 och 1947 omfattade kontrollen cirka 30 000 förfrågning- ar.16 Säkerhetspolisen medverkade också i vissa civila myndigheters personalkontroll. Personalkontroll genomfördes inom UD, civil- försvarsstyrelsen (personal inom atomforskningen samt befäl och personal inom ordningstjänsten i ) och polismyndighe- terna (polispersonal). För överståthållarämbetets räkning gjordes personalkontroll i vissa ansökningsärenden (pass, vapenlicenser, amatörradiotillstånd, etc.).17 Uppgiftsutlämnandet för denna kon- troll reglerades till skillnad mot försvarets personalkontroll inte av några skriftliga regeringsinstruktioner till säkerhetspolisen. Istället grundades det på muntliga besked som under getts av socialminister till en PM upprättad inom säkerhetspolisen fanns också en muntlig överenskommelse mellan efterträdare, statspo- lisintendenten , och dåvarande chefen för kontraspi- onagedetaljen vid försvarsstabens inrikesavdelning om att säkerhetspolisen skulle lämna ut uppgifter till försvarssta- ben om svenskar som var anställda vid försvarsviktiga industrier. Detta informella samarbete bestod i att försvarsstaben samman- ställde särskilda listor som skickades över till säkerhetspolisen för registerslagning varefter yttrandena gick direkt tillbaka till för- svarsstaben. Listorna inkom sporadiskt och omfattningen av denna kontroll var därför - enligt säkerhetspolisen - svår att uppskatta.19 Vad var det då för uppgifter som lämnades ut i personalkontrol- len ?