sou · GQB3108d3 · 2003-01-01 00:00:00 — Inom de civila delarna av total- försvaret skedde en motsvarande beredskapslagring rum. Ansvaret härför var uppdelat på olika myndigheter, även om Överstyrelsen för Ekonomiskt Försvar (ÖEF) ansvarade för många områden. ersattes ÖEF av (), som fick ett samordningsansvar för de civila totalförsvars- myndigheterna. Översiktligt har studerats, om det, som utred- ningen är satt att granska, 1969 1989, hade förekommit brister av en sådan omfattning, att det skulle ha kunnat inverka på landets förmåga att motstå en sovjetisk aggression. Oljekrisen åren 1973 1974 var en sådan situation. Den ledde dels till att driv- medelsransonering förbereddes, dels till att antog ett program för beredskapslagring av petroleumprodukter samt beslutade att skulle ansluta sig till ().79 Detta har närmare belysts i avsnitt 5.3.3. Andra områden var datoriseringen och tillgång på elektronikkomponen- ter. 79 Intervju med , , Säkerhetspolitiska utredningens arkiv. Svensk försvarspolitik och försvarsförmåga 6.4.4Olje- och drivmedelsförrådet utanför Trondheim80 förvarades petroleumprodukter motsvarande omkring tre månaders förbrukning inom landet. I händelse av ett stormaktskrig som berörde gjorde man bedömningen att tillförsel utifrån skulle bli nödvändig inom . Man gjorde vidare bedömningen att det, vid en eventuell sovjetisk ockupation av , skulle bli osäkert om varutransporter skulle kunna ske via . Inte heller var det säkert att till- räckliga varutransporter skulle kunna nå den svenska . I detta sammanhang blev den isfria en möjlighet till svenskt andningshål. Även beredskapsintressen i fredstid spelade en viss roll. Under särskilt svåra vintrar blev det problem att hålla liksom och Bälten öppna och man fick helt förlita sig på de svenska västkusthamnarna, vilket innebar omständliga transporter.81 I en proposition föreslog regeringen att skulle godkänna ett förslag till avtal mellan och rörande transittrafik över hamnen i . Vid en intervju med f.d. överbefälhavaren erfor utredningen att man från amerikanskt håll lämnat för- säkringar beträffande möjligheter att importera olja via Norge.82 I det av godkända avtalet förklarade sig den norska regeringen beredd att lämna koncession till ett svenskt bolag för uppförande av oljehamn med cisternutrymme. Såväl riks- dagen som det norska godkände avtalet och stod anläggningen i utanför klar att tas i bruk. Anläggningen hade en total lagringskapacitet om och var avsedd för lagring av flygdrivmedel, bensin och eldningsoljor. I anläggningen ingick även ett bergrum för lagring av torrgods och en hamn för tankfartyg, samt en distributionsanläggning i varifrån drivmedel med mera kunde transporteras vidare per järn- väg till . När anläggningen projekterades var tanken att en 80Muruvikanläggningen har i vissa sammanhang gått under benämningen Trondheims- förrådet. Se SOU 1994:11 s. 132 133. 82Denna omständighet finns nedteckat i ett dokument som upprättades i samband med ett möte med amerikanska militärer. Dokumentet överlämnades till vid hans tillträde och torde därefter ha tagits hand om av juridiska enheten vid Försvarsstaben. Intervju med , Säkerhetspolitiska utredningens arkiv. Svensk försvarspolitik och försvarsförmåga oljeledning mellan och skulle byggas. Denna ledning kom dock inte till stånd.83 Muruvikanläggningen ägdes av det norska bolaget /S, som i sin tur var ägt av det svenska statliga företaget transit. Anläggningen kom att användas flitigt under de kalla vintrarna 1965 1967. En bit in ökade emellertid lagrings- och transportkapaciteten inom , vilket tillsammans med andra faktorer bidrog till att minska Muruvikanläggningens strategiska betydelse. Man gjorde bedömningen att transporterna till i händelse av krig skulle bli synnerligen osäkra till följd av att man var tvungen att transportera drivmedlet via järnväg och inte i rörledning som först var tänkt.84 Detta fick till följd att anläggningen användes i allt mindre utsträckning. För att täcka de kostnader som var förknippade med driften av anläggningen upplät man därför omkring 2/3 av anläggningen till kommersiella bolag, resterande tredjedelen av anläggningen disponerades av Fortifika- tionsförvaltningen (FortF) och FMV. tecknade Muruvik- anläggningens ägare AB Oljetransit kontrakt med Norske Fina A/S som fick rätt att nyttja 2/3 av anläggningen samt därutöver torrgodshallen. När Fina-ärendet föredrogs i styrelsen för AB Oljetransit anfördes att anläggningens skulle användas för Finas ordinarie verksamhet. Denna ordinarie verksamhet visade sig sedermera delvis bestå av drivmedelsleveranser till Nato:s flygstridskrafter i . drog Industridepartementet slutsatsen att anläggningen från norsk och Nato:s sida uppfattades som en del av det nord-norska försvaret. För detta talade besök av höga Natobefäl och ledande företrädare för norska regerings- kansliet, samt hur anläggningen utnyttjades under Natoövningar.85 Industridepartementet ansåg att för som alliansfritt land var avtalet med av tveksam natur. Man konstaterade vidare att avtalet med var så formulerat att det inte kunde sägas upp, åtminstone inte , varför man 83PM ang AB Oljetransit, , Industridepartementet. Regeringens beslut Nr 30. Se även ibid. anför att fann att det var för dyrt att ha stora mängder drivmedel lagrade i anläggningen. Vidare fanns det i ett ansträngt läge även skäl att anta att Nato skulle ta anläggningen i anspråk för sina behov. Se intervju med Per , Säkerhetspolitiska utredningens arkiv. Jfr även s. 147 i , . Fred och Fruktan. : Historiska Media. 85PM ang AB Oljetransit, , Industridepartementet. Regeringens beslut Nr 30. Svensk försvarspolitik och försvarsförmåga förordade en försäljning av AB Oljetransit till norska staten.86 Det Kongelige Olje- og Energidepartement lät emellertid meddela att det norska Försvarsdepartementet inte hade möjlighet att överta anläggningen i . I stället föreslog man att förhandlingar skulle inledas direkt med Norske Fina, vilket också skedde.87 , , bemyndigade rege- ringen att överlåta aktierna i till Norske Fina. Värt att notera är dock att regeringen i förhållande till valde att motivera utförsäljningen enbart med argumentet att det inte längre fanns något större behov av anläggningen för svenskt vidkommande, och inte, som Industridepartementet konkluderat, på grund av att anläggningens utnyttjande rimmade illa med den svenska neutralitetspolitiken.88 I vissa sammanhang har regeringen därför kritiserats för att ha sålt anläggningen för ett lägre belopp än vad den var värd.89 Transaktionen kom att göras , varefter FMV:s verksamhet i anläggningen upphörde året därpå.90 6.4.5Försörjningsberedskapen inom hälso- och sjukvårdsområdet91 En i vissa avseenden allvarligare situation än oljeförsörjningen var bristerna ifråga om sjukvårdsberedskapen under 1970- och 80- talen. Dessa brister som rörde såväl sjukvårdsmateriel som läke- medel var av en sådan omfattning att de i en krigssituation skulle ha kunnat inverka på motståndsviljan i betydande grad. Se även Försäljning av statens aktier i . Redovisning för KU. KU 1986/87:33 Bilaga B 25. 87AB Oljetransits tankanlegg ved Muruvik i Tröndelag, . Regeringens beslut Nr 30. 1986/87:25, bilaga 9. 89Köpeskillingen uppgick till . För kritik, se Försäljning av statens aktier i . Redovisning för KU. KU 1986/87:33 Bilaga B 25. Se underbilaga 1 för värdering av företagets aktier, vari revisonsfirman beräknar värdet till mellan 2,9 och 3,3 M SEK. Se underbilaga 6 – alternativt NU 1986/87:15 – för kritik (i form av reservation) mot försäljningsförfarandet. (Se även intervju med , .) 1986/87:25 bilaga 9, samt Överlåtelse av aktier i , , Miljö- och . Regeringens beslut Nr 30. Rege- ringskansliets centralarkiv. Beträffande FMV:s verksamhet se Avveckling av FMV engagemang i Muruvik, . Flygplan A63:1947/88, . 91Framställningen är delvis baserad på samtal med personer som var direkt inblandade i frågan: F.d. GD ÖEF/ÖCB ; f.d. C Fö//ÖD ÖCB ; f.d. GD SoS/f.d. VD ; f.d. C Beredskapsbyrån/SoS ; F.d. /SoS ; f.d. C Kemibyrån/ÖEF/ÖCB Andres Muld; f.d. stf GD/ÖEF/planeringschef/ÖCB . Svensk försvarspolitik och försvarsförmåga under en ledningsövning med och myndigheter på central nivå 1983.92 Det spelade scenariot innebar att av växande internationell spänning, vilken inleddes , skedde en snabb höjning av kristemperaturen i . genomfördes successiva beredskapshöjningar, innebärande att ca 300 000 militär och civil personal var inkallad eller under mobilisering. utbröt öppet krig mellan och Nato i , varvid avgav neutra- litetsförklaring. anföll emellertid landet innan totalförsvaret hunnit krigsorganiserats, dvs. allmän mobilisering och koncentreringstransporter pågick. Under det avslutande skedet av övningen, som spelades tidsmässigt äga rum ca efter det att krigshandlingarna inletts, hade angriparen trängt söderut i som hot om kustinvasion växte upp i syd. I övningsledningens erfarenheter framhölls att bland total- försvarsfrågor, som aktualiserades under övningen, bör särskilt nämnas hälso- och sjukvårdssektorn. Funktionens funda- mentala betydelse för trovärdigheten i vår förmåga att motstå väpnat angrepp ställer krav på tidiga åtgärder för att tillgänglighet och uthållighet i vår krigssjukvård säkerställs. Händelseutvecklingen april bör kunna ge erforderligt underlag för fortsatt studium av intressekonflikter mellan beredskaps- krav och fredskrav.93 (SoS) skrev i sina erfarenheter att under övningen har ånyo och med stor skärpa framkommit nöd- vändigheten av konkreta åtgärder för att förbättra den nuvarande förbrukningsmaterielsituationen.94 Den huvudsakliga underliggande anledningen till den undermåliga sjukvårdsberedskapen var de genom- gripande förändringar som ägde rum inom den medicinska vården. En annan och viktig anledning var de kraftigt växande kostnaderna för denna och de därav följande kraven på effektivare och 93Utkast till redogörelse för , C Fst Ink H 8/83 , Hög- kvarteret. 94SoS erfarenheter från samtliga skeden under , 260:51718 , Högkvarteret. Svensk försvarspolitik och försvarsförmåga rationellare sjuk- och hälsovård. Utvecklingen inom sjukvårds- materielområdet, främst i fråga om engångsartiklar av olika slags plaster, möjliggjorde personalbesparingar. Som en följd av om- fattande forskning utvecklades nya och bättre behand- lingsmetoder. Sjukvårdshuvudmännen, dvs. landstingen efter- strävade att minimera sjukvårdskostnaderna, vilka huvudsakligen betalades av skattemedel. Genom en rationell och kontinuerlig tillförsel av förbrukningsmateriel (engångsartiklar som sprutor, kanyler, infusionsaggregat, operationshandskar, etc.) kunde res- pektive landsting minska kostnaderna för lagerhållning av sådana materiel. Genom särskild lagstiftning95 var all medicinalpersonal krigs- placerad antingen vid militära förband och sjukvårdsenheter eller vid civila sjukhus och vårdinrättningar. Den sjukvårdsmateriel, som fanns beredskapslagrad i främst militära men också i civila förråd, var delvis anskaffad under . De medicinska instrumenten var avsedda att efter användning steriliseras i auto- klaver för att sedan utnyttjas på nytt. Denna äldre teknik kom att bli alltmera fjärran från den krigsplacerade medicinalpersonalens ordinarie verksamhet och passade inte för de modernare behand- lingsformer, som de utnyttjade i fredssjukvården. Problemen uppmärksammades av utredningar . I första programplan (för perioden /78 1981/82) äskades medel för att kunna inleda en för- bättring av sjukvårdsberedskapen. I FB 68 erhöll SoS en betydande resursförstärkning (ca /år) för anskaffning av s.k. varaktig utrustning såsom operationsbord, röntgenutrustningar, m.m. till 50 stycken operationsannex. () ansåg att det var sjukvårdshuvudmännens ansvar att anskaffa sjuk- vårdsutrustning för respektive landsting. SoS menade att genom att staten skötte inköp och beredskapslagring kunde utrustningen användas i den landsända där behovet i en krigssituation var störst. Genom standardisering av sortimentet av engångsartiklar ansåg den funktionsansvariga myndigheten att den medicinalpersonal, som omdirigerats till en landsdel där behovet var stort, skulle kunna använda samma behandlingsmetoder och arbeta med samma materiel som vid den ordinarie fredsverksamheten i ett helt annat landsting. Denna principiella åsiktsskillnad mellan SoS och LF kom att kvarstå t.o.m. FB 87. Först i och med att ÖCB fick ett 95 Krigssjukvårdslagen och krigssjukvårdskungörelsen. Svensk försvarspolitik och försvarsförmåga samordningsansvar för hela det civila totalförsvaret kunde en väsentlig förbättring av sjukvårdsberedskapen inledas. Det kan således med fog hävdas att LF agerande kom att fördröja säker- ställandet av en fungerande sjukvårdsberedskap i kris och krig med omkring . I såväl som försvarsbeslut tillfördes Social- styrelsen ytterligare medel för förbättringar av beredskapen vad avser sjukvårdsmateriel och läkemedel (/år respektive ca /år). I propositionerna inför dessa båda försvarsbeslut har försvarskommittéernas oro för den bristfälliga sjukvårdsberedskapen framhållits. Föredragande stats- råd har också i delvis skarpa skrivningar understrukit det allvarliga i den rådande situationen. Exempelvis anför försvarsministern i proposition 1986/87:95: Beredskapen i fråga om försörjning av såväl sjukvårdsmateriel av förbrukningskaraktär som läkemedel för främst den civila hälso- och sjukvårdens behov ligger fortfarande på en oacceptabelt låg nivå. Målet för de insatser som därför nu måste göras bör vara att vid den kom- mande försvarsbeslutsperiodens slut ha byggt upp resurser så att i vart fall behoven i krig i huvudsak kan tillgodoses. I direktiven till försvarskommitté (FK 88) angavs vissa områden som kommittén skulle särskilt studera. Ett av dessa var sjukvårdens uthållighet och säkerhet. Mot bakgrund av den upp- märksamhet som ägnats sjukvården i försvarsbesluten och 1987 tillsattes inom FK 88 en parlamentariskt sammansatt arbets- grupp med som ordförande. Gruppen redovisade sina slutsatser och förslag.96 Man konstaterade att allvarliga brister förelegat och som endast i liten omfattning kunnat åtgärdas samt lämnade en rad förslag till åtgärder. I betänkandet framhålls att det i såväl FB 82 som FB 87 konstaterats att hälso- och sjukvården utgör en av de svagaste länkarna i totalförsvaret, främst mot bakgrund av den otillfredsställande beredskapen inom sjukvårdens försörjning. Som nämnts baserades landstingens anskaffning och lagerhållning på den inom näringslivet moderna principen just in time Detta innebar att de fredsmässiga lagren i fråga om vissa artiklar kunde 96 SOU 1990:108. Fem rapporter års försvarskommitté: arbetsgruppsrapporter års försvarskommitté om försvarsindustri, personal- och värnpliktsfrågor, priskom- pensation, sjukvården i kris och krig, samt nedrustning. Svensk försvarspolitik och försvarsförmåga röra sig om endast några veckors fredstida förbrukning. För andra artiklar fanns inom landet lager för någon eller några få månader. Man måste i detta sammanhang observera att skadeutfallet i en krigssituation är mångfaldigt större än antalet skadade i fred. Den övervägande delen av förbrukningsartiklarna var tillverkade utom- lands, främst i västländer. Vissa artiklar producerades inom landet och i några fall fanns viss möjlighet till att starta krigsproduktion. Denna måste dock vara igång och producera för att vara av värde.97 Import utifrån torde i en situation med ett växande hot om militära aktioner i vara osäker. Med tanke på den relativt begränsade lagringsbarheten hos många av dessa artiklar är det troligt att producentländerna och dessas allierade i första hand skulle tillgodosett sina behov före det alliansfria . En sådan reaktion kunde märkas , då relationerna mellan och Nato skärptes, som kriget mellan och resulterade i en ökat behov av sjukvårds- materiel.98 I samband med krisen i Persiska gulfen 1990 1991 försvann ett viktigt narkosmedel helt från marknaden, hela pro- duktionen köptes upp av de med förbundna staterna.99 Sammanfattningsvis kan konstateras att hade relationerna mellan Nato och så förvärrats, att krigshandlingar inletts i , skulle en ytterst allvarlig situation kunnat uppstå inom hälso- och sjukvården genom den bristande försörjningsbered- skapen vad avser sjukvårdsmateriel, och, om än i mindre hög grad, i fråga om läkemedel. Hade en relativt lång förvarningstid, i storleken , erhållits torde dock landet genom krigsproduktion och import, där sådan varit möjlig, tillsammans med andra åtgärder, som ransonering och i viss mån återanvändning, kunnat förbättra situationen något. Om detta skulle ha räckt till säkerställa en någorlunda acceptabel krigssjukvård, är emellertid svårt att bedöma. Först in hade bristerna åtgärdats genom uppbyggnad av beredskapslager, sedan ÖCB på förslag av Social- styrelsen och försvarsbeslut fått regeringens uppdrag att upphandla sjukvårdsmateriel för bered- skapslagring. Eftersom mängden lagrade förnödenheter måste vara betydligt större än vad som förbrukas i fred måste med tiden Svensk försvarspolitik och försvarsförmåga inkurranta artiklar kasseras. Hanteringskostnaderna skulle näm- ligen blivit så höga att det inte var ekonomiskt försvarbart att omsätta lagren av sjukvårdsmateriel. Beredskapslagren av läkemedel omsattes emellertid av Apoteksbolaget. De brister ifråga om uthållighet, som förelåg inom olika delar av totalförsvaret, anmäldes till regeringen. Också försvarskommit- téerna var medvetna om problemen. Men de betydande kostnader, som var förenade med åtgärdandet av bristerna så att tillgångarna motsvarade regeringens uthållighetskrav, rymdes inte inom till- delade ekonomiska ramar. Politikerna liksom i många fall också försvarsgrenscheferna var mera angelägna om att bibehålla en betydande fredsorganisation och att anskaffa vapenplattformar, vilket skapade sysselsättning, än att säkerställa krigsförbandens uthållighet. I vissa fall hade en bristsituation uppstått som en följd av de militärpolitiska relationerna, i andra fall på svenska industri- politiska beslut. Det förekom också att normerna ändrades. Exempelvis ändrades för vad som skulle fredsanskaffas av ett visst ammunitions- slag från utrustningsbehov plus sex månadesbehov till utrustningsbehov plus två månadsbehov senare.100 I fråga om de allvarliga bristerna i sjukvårdsberedskapen kan dessa till del hänföras till motsättningarna mellan och . Sammanfattningsvis kan konstateras att så allvarliga brister förelåg ifråga om sjukvårdsförnödenheter och läkemedel, att – om inte bristerna kunnat åtgärdas innan krigshandlingar inletts mot eller ytterligare sjukvårdsförnödenheter kunnat tillföras – militära och civila sårade och skadade personer inte med säkerhet kunnat beredas adekvat medicinsk vård. Generellt sett gick utvecklingen i fråga om försvarsmaktens uthållighet som utredningen granskat entydigt nedåt. Bristerna – och i några fall i det närmaste avsaknaden av vissa slag av specialammunition – skulle, om inte bristerna kunnat åtgär- das före ett krigsutbrott, allvarligt påverkat möjligheterna att fram- gångsrikt genomföra försvarsoperationer. Det är viktigt att framhålla att det generellt sett fanns förnödenheter anskaffade i tillräckligt mängd eller planerade för anskaffning. En iakttagelse som möjligen kan göras av det ovan redovisade är att beroendet av hjälp utifrån – som fallet kunde ha blivit ifråga om sjukvårds- 100 Generalmajor . , Kungliga krigsvetenskapsakademiens Handlingar och , Svensk försvarspolitik och försvarsförmåga materiel – kunde sätta i fråga den svenska neutralitetsavsiktens trovärdighet. Som framgår av redovisningen och dokumentationen tyder allt på att prioriteringen var att satsa resurser på organisation och vapen, som man hoppades förbättra uthålligheten inför ett växande krigshot. Erfarenheterna från hade visat att det under pågående krig i omvärlden var näst intill omöjligt att köpa moderna vapen utifrån och att informationen på många områden blev mycket begränsad.101 blev det därför viktigt att vid ett eventuellt nytt krig där eftersträvade neutralitet vara bättre förberedd för en isolering med åtföljande krav på självförsörjning. En stark inhemsk försvarsindustri blev ett led i att göra neutralitetspolitiken trovärdig. En viktig förutsättning för försvarsindustrins verksamhet under en eventuell isolering var att en kunskapsberedskap fanns inom industrin själv eller inom för- svarsforskningen och att kunskapsuppbyggnad fortlöpande kunde ske genom en inhemsk forskning.102 Utvecklingen gick mot allt mera komplexa – och därmed dyra – vapensystem. Det medförde mindre och glesare beställningar till försvarsindustrin, som därför inte alltid hade råd att behålla sin kunskapsberedskap mellan beställningarna. Beredskapen fick därför i ökad omfattning upprätthållas i de statliga försvarsforskningsorganen, främst ().103 Industrin tvingades också till rationaliseringar och när utvecklingen gick mot ett ökat utländskt ägande blev det angeläget att kunskaper fortfarande kunde tillhandahållas av orga- nisationer under svensk kontroll. En viktig del av neutralitetspolitiken var att det svenska för- svarets utrustning gavs en s.k. svensk profil. Den skulle vara anpassad till svenska terrängförhållanden, svenskt klimat, kunna användas av värnpliktiga med kort utbildning och kunna förvaras i 101Agrell, W. 1989. Vetenskapen i försvarets tjänst: de nya stridsmedlen, försvarsforskningen och kampen om det svenska försvarets struktur. : , s. 94. Forskningen inom försvaret, s. 20. 103Ibid s. 23, samt , . Svensk försvarsforskning i om- daning. : , s. 31. Svensk försvarspolitik och försvarsförmåga mobiliseringsförråd med ett minimum av underhåll. Underhåll skulle dessutom kunna utföras i av svensk personal både när materielen förvarades i förråd och när den användes i fält. Det var också viktigt för att göra neutralitets- politiken trovärdig att materielen inte utformades så att den utan vidare skulle kunna passas in i ett militärt samarbete med andra länder. En förutsättning för att skapa den svenska profilen var den svenska försvarsforskningen. Till denna forskning hörde inte bara forskning kring materiel utan också beteendevetenskaplig forsk- ning med tanke bl.a. på det svenska värnpliktsförsvaret. Den svenska försvarsforskningen hade stor betydelse även i de fall köpte militär utrustning utifrån. Tack vare egen forskning kunde relevanta krav ställas vid upphandlingen, dvs. kunde uppträda som kompetent köpare. I hotbilden mot i ett eventuellt krig ingick insats av ABC-vapen. Det politiska kravet, uttryckt i flera försvarsbeslut, var att enstaka sådana insatser inte allvarligt fick försvåra ett fortsatt svenskt militärt motstånd. Skyddsforskning har därför varit en betydande del av försvarsforskningen och visst skydd har också kunnat ges personal, materiel och anläggningar. Kunskaper från skyddsforskningen har också använts av vid nedrustningsförhandlingar och vid övervakning av t.ex. prov- stoppsavtal. En annan viktig uppgift har varit forskning om säkerhetspolitik. Svensk forskning – militär och civil – representerar bara en procent av den samlade forskningen i världen.104 Det har därför varit naturligt för svensk försvarsforskning att fortlöpande följa den internationella forskningens resultat och utvecklingen på det tekniskt-vetenskapliga området. För FOA var de internationella kontakterna viktiga också för styrningen av den egna forskningsverksamheten. , tidigare generaldirektör för , beskrev de interna- kontakterna som den bästa kvalitetskontrollen eftersom någon tillräckligt insatt dialogpartner oftast inte fanns i . Genom utlandskontakterna kunde i allmänna termer och utan att 104 SOU 1992:62. Forskning och utveckling av totalförsvaret: förslag till åtgärder, s. 79. Svensk försvarspolitik och försvarsförmåga beröra sekretessbelagda områden kontrolleras att studier var inriktade rätt, att rätta metoder användes och att det var rätta områden man sysslade med.105