sou · GQB360d1 · 2003-01-01 00:00:00 — tar emot TV via kabel-TV, enbart via marknätet, och via egen eller samägd parabolantenn (SOU 2001:90, s. 52). Mottagningen av ljudradio sker nästan uteslutande via marknätet. Det digitala marknätet för TV når av befolk- ningen. TV-sändningarna kräver mycket utrymme i näten men näten kan också användas för interaktiva tjänster, vilket även gäller näten för digital radio. pågår olika testverksamheter för Internetanslutning. Som returkanal, dvs. som kanal från använda- ren, används då telefon- eller mobiltelefonnätet. Det statligt ägda bolaget äger de analoga och digitala marknäten för radio och TV. De frekvenser som fördelas för rundradio fördelas enligt ett särskilt förfarande som skiljer sig från det som gäller för t.ex. tilldelning av mobiltelefontillstånd. Ett kabel-TV-nät består oftast dels av ett stamnät, dels av ett nät från centraler nära de aktuella fastigheterna till hushållen. Stamnä- tets kablar är nedgrävda i marken och leder till centralerna. Från centralerna går det sedan kabel till de enskilda hushållen. De flesta kabelnät består av fiber- och koaxialkabel. är stamnätets kablar av fiber och kablarna till de enskilda hushållen koaxialkabel. Kapaciteten är högre än i telefonnät och med förbättringar i nätet kan kapaciteten bli mycket stor. används kabelnät i vissa fall även för bredbandsanslutningar till Internet (Radio- och TV- verket, En guide till digital TV, 2000, s. 28). Det finns ca 70 kabel- TV-operatörer i . Av dessa är fyra dominerande och täcker över 2 miljoner hushåll. Det är Comhem, som ingår i Teliakoncer- nen, och UPC , som är ett dotterbolag till Operatörer och utbud av elektronisk kommunikation , vilket är det näst största kabel-TV-före- taget i . Vidare finns Kabelvision som ingår i Tele2-koncer- nen och har samarbetsavtal med Viasat samt online som ägs av (SOU 2001:90, s 55). Satellitsändningar täcker stora geografiska områden och tas emot med parabolantenn. Satelliten tar emot signaler från en jordbunden sändare och skickar tillbaka dem till ett bestämt område på jord- ytan. Två företag dominerar på den svenska marknaden när det gäller kundadministration av satellitsänd TV – , som ägs av , och Viasat, som ingår i mediekoncernen . Det behövs inget tillstånd för att bedriva sändningar över satellit. Däremot skall ett satellitföretag (den som sätter samman och svarar för en hel programtjänst eller en del av en programtjänst) under vissa förutsättningar registrera sig hos Radio- och . I många fall skickas sändningarna från satelliten vidare i kabelnät. Interaktivitet är möjlig via telenätet. En övergång till digitala sändningar håller successivt på att ske inom de olika distributionsformerna för TV. Övergången har gått snabbast för satellitsändningar. En särskild avkodare/box behövs oavsett distributionsform för att omvandla den digitala signalen till analog och särskilda abonnemang kan tecknas. En fortsatt digitalisering av TV-sändningarna kan förutses, även om utvecklingen gått ganska lång- samt beträffande marknätet. Den digitala tekniken innebär en effektivare användning av frekvenserna, produktionen blir billigare, lagring underlättas och bildkvaliteten blir bättre. Den medför också möjligheter till nya tjänster som interaktiv TV (Nordicom 2001/2002 och SOU 2001:90). Dessutom, som tidigare nämnts, innebär konvergensen att TV kan sändas via Internet. Public service-företagens – (), () och Utbildningsradion (UR) – verksamhet styrs av radio- och TV-lagen och av sändningstillstånden. De ägs av en stiftelse och programverksamheten skall bedrivas självständigt i förhållande till såväl staten som olika ekonomiska, politiska och andra intressen och maktsfärer i samhället. SVT är fortfarande det dominerande TV-bolaget trots den ökade konkurrensen från kommersiella TV-kanaler. Förtroendet bland allmänheten är högt och public service-kanalerna har ungefär hälften av tittartiden. SVT och SR skall, enligt programföretagens tillståndsvillkor, nå av den fast bosatta befolkningen med sändningar via Operatörer och utbud av elektronisk kommunikation det analoga marknätet. UR sänder inom SVT:s och SR:s utrymme och har därmed samma räckvidd. Antalet kommersiella TV-kanaler har ökat och då satellittekniken etablerades i och TV4 fick tillstånd att sända i marknätet. På radiomark- naden har en liknande förändring skett. De fristående företag som funnits har köpts upp av de stora aktörerna. Den privata lokalradio- marknaden domineras av fem nätverk: , NRJ/Energy, , Fria Media och (Nordicom 2001/2002, s. 27). Olika typer av nät har olika kapacitet, dvs. olika stor mängd infor- mation kan överföras . Kapaciteten i nätet brukar benämnas bandbredd. Uttrycket kommer från radioområdet där det anger vidden på det frekvensutrymme som finns till förfogande för att överföra information. På radioområdet anges bandbredden i enheten . I trådbundna nät (kablar) används bitar (bit/s) som enhet för att beskriva bandbredden. De vanligaste storleksordningarna för bandbreddsangivelse är: 1 000 bit/s 1 000 000 bit/s 1 000 000 000 bit/s Olika tjänster har olika bandbreddsbehov. Exempelvis används 64 kbit/s för vanlig taltelefoni medan det krävs 5–/s för en digital TV-kanal. Olika nät kan ha olika bandbredd, vilka ibland kategoriseras som smalband och bredband. Som smalband brukar man betrakta band- bredd upp till 64 kbit/s. Någon officiell definition av begreppet bredband finns inte. (SOU 1999:85) definierade bredband som minst /s i riktning såväl till som från användaren. En sådan kapacitet möjliggör både mottagande och sändande av rörliga bilder med god teknisk kvalitet. Utvecklingen går mot en ökad kapacitet i näten och därmed större möjligheter att överföra tjänster och information som kräver hög kapacitet. Det nya på området för elektronisk kommunika- tion reglerar överföring men inte innehåll. Det finns en mängd olika typer av nät som har byggts för olika ändamål men man kan ändå göra en generell beskrivning av olika nivåer i infrastrukturen. En grund för en sådan generell beskrivning av infrastrukturens nivåer ges i den s.k. OSI-modellen (Interconnection) beskriven bl.a. i PTS rapport och Internet (1999). Det är en internationell standard definierad av OSI för datautbyte mellan olika kommunikationssystem och skapades för att utgöra en refe- rensmodell vid protokollutveckling för kommunikationsfunktio- ner. Varje skikt i modellen utgör ett stöd för högre liggande skikt. Modellen stämmer inte helt överens med alla protokoll inom data- världen. Vissa funktioner i TCP/IP är t.ex. inte strikt relaterade till ett visst skikt i OSI-modellen. OSI-modellen är dock en generell grundmodell som med ett tillägg av en nivå, kanalisationsnivån, enligt vår bedömning kan tjäna som en utgångspunkt för förståel- sen av regleringen av infrastrukturen. källa: Bearbetad modell från PTS, Telelagen och Internet, 1999 Tillämpning: Protokoll i skiktet tillhandahåller en förbindelse mellan applikationsprocessen och den omgivande kommunika- tionsmiljön. Presentation: Protokoll i skiktet konverterar informationen till en ström av datainformation som förstås av både sändare och mot- tagare i kommunikationen. Session: Protokoll i skiktet organiserar och synkroniserar kommunikationen. Transport: Protokoll i skiktet tillhandahåller en säker punkt- till-punkt datatransporttjänst. Nät: Protokoll i skiktet tillhandahåller bl.a. vägval för data- överföring Datalänk: Protokoll i skiktet placerar informationen i ramar, kontrollerar flödet och signalerar fel. Fysiskt medium: Regler för fysisk kommunikation, spännings- nivåer, kontakter, etc. Kanalisation: Tomma rör där kablar kan förläggas eller där antenner kan monteras. Det nya omfattar till största delen nivåerna 2-7, dvs. fysiskt medium-, datalänk-, nät-, transport-, session- och pre- sentationsinvåerna. Det gäller dock inte helt utan undantag. Sålunda omfattar tillträdesdirektivet även kanalisationsnivån. Vidare reglerar direktivet om samhällsomfattande tjänster, som avser tjänster ur ett användarperspektiv, även den översta nivån, dvs. Också kommunikationsdataskyddsdirekti- vet, behandlar, i allmänhet, den översta nivån. Inom alla nätnivåer finns det sårbarhetsfaktorer som kan påverka säkerheten i näten. Detta gäller både tillämpningsnivån och topologin, dvs. det geometriska utseendet som form och läge för kablar, noder, och antenner m.m. 3.4Olika typer av nät Kommunikation kan ske genom överföring av elektromagnetiska vågor i ledning eller via radio. Exempel på ledningsbundna nät är fasta telefonnät, kabel-TV-nät, fastighetsnät, optisk fiberkabel samt elnät. Exempel på nät via radio är mobiltelefonnät eller annan trådlös radioaccess, satelliter samt markbundna nät för analog och digital TV och rundradio. Ett sätt att dela in näten är i tre geografiska nivåer nämligen stomnät, ortsammanbindande nät och områdesnät, varav en del utgörs av accessnät, dvs. nätet närmast abonnenten. Detta gäller i allmänhet för datanät. Ett annat indelningssätt är transportnät och accessnät såsom beträffande telenät. Trafiken i näten går genom alla geografiska nätnivåer och olika aktörers nät genom trafikutbyte vid nationella knutpunkter för datanät respektive hopkopplingspunker för telefoni eller direktförbindelser mellan olika aktörers nät. Överföringskapaciteten i kommunikationen för slutanvändaren är beroende av vilka nät som är inblandade och vilken dimension de har. Det kan finnas flaskhalsar i olika delar av nätet vilket gör att kommunikationen inte alls har den hastighet som förväntas (jfr prop. 1999/2000:86 bilaga 12). Kommunikationsnät via radio täcker olika stora delar av landet. Mobiltelefonoperatörerna har t.ex. krav på viss täckning i sina till- stånd. Mobiltelefonnäten använder sig ofta, om möjligt, av led- ningsbundna nät, exempelvis i stomnäten. Både ledningsbundna nät och nät via radio är fysiska nät. I de fysiska näten kan flera s.k. logiska nät finnas, t.ex. Internet. Ett logiskt nät kan använda sig av flera fysiska nät (SOU 2001:28, s. 136). Nätägarna kan sägas bestå av två huvudgrupper, varav den ena gruppen är aktörer som bygger nät i form av fastighetsnät, radio- länk, satellit, kabel-TV samt mobiltelefonssystem m.m. Dessa aktö- rer kan ha verksamhet i flera delar av värdekedjan som t.ex. infra- struktur, tjänstetillhandahållande och produktion av tjänster. Affärsmodellen kan leda till en vertikal integration för aktörerna. Den andra gruppen följer delvis den statliga bredbandspolitiken. Gruppen involverar bl.a. kommunerna, och andra statliga infrastrukturägare, för byggande av infrastruktur som är öppen för alla aktörer. Denna modell leder till en i huvudsak hori- sontell skiktning av marknaden med infrastrukturtillhandahållande av en part och tjänstetillhandahållande av en annan. 4.1Olika former av konvergens beskriver i sitt betänkande Konvergens och förändring (SOU 1999:55) konvergens i fyra olika former: nätkonvergens, tjänstekonvergens, apparatkonvergens samt mark- nadskonvergens. Inom tre av formerna, nät, tjänster och apparater, förekommer konvergens inom varje del. Utvecklingen av tjänster och apparater är delvis en följd av nätkonvergensen. Förutsätt- ningar skapas därigenom för den fjärde formen, marknadskonver- gensen, varmed menas att marknaden för elektronisk kommunika- tion fungerar som en helhet. beskrev de olika formerna på följande sätt. Nätkonvergensen innebär att nät som traditionellt sett varit åtskilda och avsedda för olika saker nu kan bära samma typer av tjänster. Det finns därmed möjlighet att t.ex. tillhandahålla Inter- netaccess via kabel-TV-nät eller elnät eller datakommunikations- tjänster via marknät för TV och satelliter. Tjänstekonvergensen innebär att kommunikationstjänster som förmedlar information mellan användare smälter samman med innehållstjänster som t.ex. television och webbplatser. Apparatkonvergensen innebär att apparater kan användas för olika tjänster som t.ex. datorer för TV-mottagning och mobiltelefoner för informationsbehandling. Marknadskonvergensen innebär att företag börjar bedriva verk- samhet inom marknadssegment där de tidigare inte varit engage- rade. Det kan t.ex. vara operatörer som rör sig in i medieområdet eller medieföretag som utvecklar interaktiva medier. Centralt för den nya EG-rätten på området elektronisk kommu- nikation är bl.a. nätkonvergensen. EG-rätten omfattar också elek- troniska kommunikationstjänster, men inte innehållet i överfö- ringen. Marknadskonvergensen innebär att nya aktörer kommer in på marknaden för elektronisk kommunikation och därmed omfat- tas av den nya regleringen. Marknadsutvecklingen skapar också nya förhållanden som regleringen måste kunna hantera genom att vara flexibel och teknikneutral i så stor utsträckning som möjligt. Det finns tre grundläggande tekniska orsaker som möjliggör kon- vergensutvecklingen. Den första är den digitala tekniken som inne- bär att all information kan representeras på samma sätt, nämligen i form av ettor och nollor. Den andra orsaken är något som brukar kallas interoperabilitet, dvs. samverkan mellan olika infrastrukturer i samma distributionssystem. Denna utveckling beror främst på de kommunikationsprotokoll som tagits fram för Internet. Den tredje orsaken är en utveckling av kodning och kompression av digital in- formation, vilket innebär bättre kapacitetsutnyttjande i befintlig infrastruktur. Det i sin tur medför att infrastrukturen kan förmedla mer kapacitetskrävande tjänster än tidigare (prop. 1999/200:86, s 232). Nedan förklaras dessa faktorer närmare. Information kan överföras analogt eller digitalt. En analog överföring innebär att signalen varierar med t.ex. tonhöjd hos den som talar vid ett telefonsamtal. Traditionella användningsområden för analoga överföringar är taltelefoni och rundradiosändningar. Vid digitala överföringar tas mätvärden, s.k. samples, med fast- ställda tidsintervall på den analoga signalen som kan vara talad röst. Mätvärdena omvandlas därefter till digitala signaler, dvs. ettor och nollor. En digital signal kan göras tåligare mot störningar och kan utnyttja kapaciteten bättre. Det förbättrade kapacitetsutnyttjandet är en viktig aspekt när det gäller t.ex. utnyttjandet av en begränsad resurs som radiospektrum och är ett skäl till övergång till digitala rundradiosändningar (SOU 2001:90, s 144). Uppkomsten av konvergens inom området beror i första hand på att överföringarna digitaliseras eftersom alla typer av överföringar då kan se ut på samma sätt. En och samma infrastruktur som kan överföra digitala signaler kan därmed överföra alla typer av infor- mation. har infrastrukturer för olika ändamål varit åtskilda men genom utveckling av öppna gemensamma standarder för kommuni- kationsprotokoll och gränssnitt har det blivit möjligt för olika infrastrukturer att integreras. Kommunikationsprotokoll kan sägas vara regler för kommunikation mellan olika enheter. Dessa regler omfattar bl.a. felövervakning, sekvenskontroll, start- och avslut- ningsprocedurer, adressering m.m. Gränssnitt är regler för utbyte av information mellan olika nät. Internetarkitekturen med kommunikationsprotokollen Internet Protocol (IP), är den dominerande komponenten i denna utveckling. Internets protokoll ligger till grund för andra standar- der för Internettjänster som t.ex. HTTP för world wide webb och SMTP för e-post. Internetstandarden är spridd till i stort sett alla datormiljöer i hela världen. Internet och andra nät som använder IP kan överföra text, ljud och bilder, både stillbilder och rörliga bilder även om det fortfarande finns brister i kvalitetskontroll (quality of service). Internet kan exempelvis användas för såväl traditionella teletjänster som för nyare tjänster, t.ex. chat, dvs. kommunikation i realtid, och elektroniska anslagstavlor, men även för radio- och TV- program. Nya användningsområden möjliggörs kontinuerligt genom vidareutveckling av protokolluppsättningen för IP. Denna vidareutveckling görs bl.a. i Internet Task Force (IETF). Tekniskt sett kan ett Internet betraktas som en samling dator- nät som är sammankopplade till ett virtuellt nät – ett nät av nät. Internet är ett paketförmedlande nät, dvs. den information som skall sändas styckas upp i paket som förses med adresser. Noder i nätet avgör vägvalet för ett paket. Noderna är sammankopplade med varandra och förbindelserna mellan dem kan ha varierande belastning och olika kapacitet, vilket gör att man inte kan säga när ett paket kommer fram till mottagaren. Vid framkomsten ställs paketen ihop till den ursprungliga informationssekvensen. För Internets funktionalitet finns stödsystem varav de viktigaste är det logiska vägvalssystemet och domännamnssystemet (DNS). Det finns även andra områden där förekomsten av öppna branschstandarder ökat. Exempel på det är standarder för digital- TV som tagits fram av Digital Video och filformatet MP3 som är avsett för ljudfiler (jfr prop. 1999/2000:86, s. 233 och SOU 2001:28, s. Olika nät har olika hög kapacitet och därmed olika möjligheter att överföra information som kräver hög kapacitet. Genom kodning och kompression av information kan överföring ske i nät som tidi- gare haft för låg kapacitet för att kunna hantera kapacitetskrävande informationsöverföring. Mycket kapacitetskrävande tjänster kan nu i högre grad levereras i nät som har ganska låg kapacitet (prop. 1999/2000:86, s. 233). Därutöver sker en ständig förbättring av existerande nät genom olika tekniker. Exempel på det är ISDN och xDSL, t.ex. ADSL, som ger ökad kapacitet för slutanvändaren i accessnätet. Sammantaget innebär dessa faktorer att samma informations- mängd kan överföras snabbare. 5Något om den framtida marknaden Konvergensen har ovan beskrivits som den stora tendens som successivt strukturerar om hela marknaden för elektronisk kom- munikation och bl.a. tvingar fram en enhetlig lagstiftning. Detta skall dock inte dölja att konvergensens praktiska uttrycksformer och konsekvenser ännu är ganska blygsamma. Exempel på nya tjänster inom marknaden för elektronisk kommunikation som symptom på en kommande, alltmer genomgripande konvergens är IP-telefoni, dvs. digital telefoni över Internet. Sådan telefoni kräver en kapacitet som är så hög att talet inte försämras på grund av ofullständig överföring. I vanlig analog telefoni är kanalen öppen och fri från konkurrens av annan trafik vilket gör att talet kan nå fram i realtid. Om de tekniska och kommersiella problem som finns löses kan telefonin bli en del av det utbud som tillhandahålls vid en Internetanslutning. En fast anslutning med fast avgift innebär att samtalsberoende avgifter försvinner, vilket givetvis kan utgöra ett hot mot de traditionella telekomföretagen. Ett annat exempel är Internetradio, dvs. radio eller ljud som dis- tribueras via ett IP-nätverk. Enligt ett betänkande från digitalradio- utredningen, Digital radio kartläggning och analys (SOU 2002:38), är de huvudsakliga sätten Internetradio levereras på live-liknande sändningar eller som beställtjänst som kan laddas ned på begäran. Tillhandahållare av Internetradio är traditionella radiostationer som kompletterar sina vanliga sändningar men det finns också stationer som enbart sänder via Internet. Fördelarna med Internetradio är att personer som befinner sig utanför en radiokanals normala sänd- ningsområde kan tillgodogöra sig sändningen via Internet oavsett var de befinner sig. Radiosändningarna kan också vara komplette- rade med annan information i anslutning till radiosignalen, t.ex. chatsidor. Andra fördelar som anges är att det inte krävs något sändningstillstånd, medför ingen frekvensbrist och att invester- ingskostnaderna är låga. Något om den framtida marknaden Internetradio har dock begränsningar. pekar bl.a. på kostnaderna för utsändningen som kräver hög band- bredd då lyssningen oftast sker i realtid och att tekniken ännu inte är utvecklad för mobil mottagning. Det sägs vidare att Internet har ansetts som en nyhet som skulle konkurrera ut andra radiokanaler men att lyssnade på radio via Internet ännu så länge förekommer i begränsad omfattning, mindre än en procent av dem som använder Internet lyssnar på radio via webben. Utredningen konstaterar dock att den tekniska utvecklingen på Internetområdet sker snabbt och att många aktörer förväntar sig lösningar på flera av dagens be- gräsningar som förbättrade kodningstekniker för bl.a. bättre ljud- kvalitet. Ytterligare ett exempel på konvergens är Internet via digital-TV. I samband med digital-TV-utvecklingen finns förhoppningar om att det kan öppnas nya möjligheter att erbjuda interaktivitet genom t.ex. uppkoppling till Internet för att möjliggöra e-handel. (Nordicom 2001/2002). Konvergensen innebär inte nödvändigtvis att marknaden blir mer enhetlig. Tvärtom kan den leda till att specialiseringen ökar med en fragmentisering till följd. Delvis har detta sin förklaring i den kon- solidering inom vissa områden som skett efter den stora IT- haussen. Förändringar på marknaden är dock svåra att förutse. Det finns stora osäkerhetsmoment för aktörerna inom branschen. Det gäller kanske främst hur kostnader för investeringar i infrastruktur skall kunna täckas genom inkomster från tjänster i nätet. Invester- ingskostnaderna är ofta mycket stora och det kan ta innan kassaflödet blir positivt. Området fast telefoni bedöms av branschen, enligt vad utred- ningen har inhämtat, som ett område med svårigheter eftersom det inte är en växande marknad. Fastnätstelefonin har konkurrens från mobiltelefonin och kan få ytterligare konkurrens från UMTS. Marknadssegmentet bedöms stå inför en konsolidering där det finns risk för att det saknas möjligheter för andra än att bedriva lönsam verksamhet. Utvecklingen medför att aktörerna söker sig in på andra delar av marknaden. Kunderna på marknaden efterfrågar totallösningar som innebär t.ex. låga priser även för samtal till mobiltelefon. För detta krävs tillgång till mobilnät. Det har tillkommit en del nya tjänstetillhandahållare med tillträde till mobila nät men de är ännu få och har en liten marknadsandel. Inom mobiltelefoniområdet innebär teknikskiftet till UMTS stora investeringskostnader i infrastruktur för branschen. Något om den framtida marknaden mobiltelefoni är i allt väsentligt en telefonitjänst men kommande generation innehåller en mångfald av tjänster. Det finns dock en stor osäkerhet om vilka nya tjänster som kan erbjudas och vad som kommer att efterfrågas. Även om detta område som många andra inom IT-sektorn drabbats av lågkonjunkturen så synes branschen ha en förhoppningsfull syn på den framtida utvecklingen. Det finns förutsättningar för en utveckling mot fler operatörer där utrymme finns även för virtuella aktörer, vilket kan skapa förutsättningar för en dynamisk marknad. Enligt IT-branschens företrädare har betydelsen av Internet ökat i och med bredbandsutvecklingen. Nyutbyggnad i fibernät till slut- användaren är fortfarande blygsam och i huvudsak används befint- liga nät som uppgraderas. En teknik som ännu står i början av kommersiell tillämpning är fast yttäckande radioaccess som ett alternativt accessnät med högre överföringskapacitet. I vårt uppdrag ingår att se över målstrukturen för det eller de poli- tikområden som motsvaras av området elektronisk kommunika- tion. Här innefattas i första hand de mål som finns inom områdena telepolitik, IT-politik och mediepolitik samt ändamålet bakom lagen om radiokommunikation. I vårt uppdrag ingår att analysera de telepolitiska målen och de syften som ligger till grund för lagen om radiokommunikation. Vi skall bedöma om dessa är ändamåls- enliga mot bakgrund av den marknadsmässiga och tekniska utveck- lingen samt den lagstiftning som föreslås. Utgångspunkten är att en samordning skall ske mellan å ena sidan dessa mål och syften och å andra sidan det IT-politiska målet. Vidare skall vi ange hur målen kan uppnås och särskilt beskriva statens roll i förhållande till marknaden. En analys skall också göras av hur de mediepolitiska målen kan uppnås med beaktande av det nya EG-rättsliga regelver- ket.