sou · GQB390d1 · 2003-01-01 00:00:00 — Särskilt viktigt sades det vara att få besluten från den nor- diska fredskonferensen antagna i fackföreningar, verkstadsklubbar, kvinnoföreningar, ungdomsorganisationer, hyresgästföreningar och nykterhetsorganisationer. Detta skulle också kombineras med insamlandet av namn till appellen för en fredspakt. Målet var att fram till samla in minst 80 000 namnunderskrifter. Vidare gällde det att ge utbyggnaden av fredsrörelsen en fast förankring i arbetarklassen. Målsättningen för partiets organisationer var att på arbetsplatser, i fackföreningar och lokalt bilda 100 nya fredskom- mittéer till . Särskilt skulle också kvinnoorganisationer- nas arbete uppmärksammas. hade nu placerat freden först på sitt program men ungdomsorgani- sationerna borde också göra fredsarbetet till en huvuduppgift. Slut- ligen skulle partiet på alla sätt stödja SFK:s utropade fredsmånad genom offentliga möten och andra åtgärder för att aktivisera de bredaste folkmassorna i kampen för freden.41 Handlingarna i visar tydligt att behandlades som en helt självklar del av partiarbetet. Bilaga till protokoll från SKP:s central- kommitté . Serie A 2 vol 6. mellan och kan emellertid också belysas ge- nom handlingar i . Här finns exempelvis ett brev daterat från , överläkare och ordfö- rande i SFK, till , sekreterare i . I brevet framhöll att arbetet inom helt skulle falla samman om inte Gunnäs och höll det hela uppe. Även sin egen roll som ordförande såg som i stort sett illusorisk. Hela den där stora fredskomm på 120 perso- ner, hela VU, ordf etc. är jag närmast böjd att betrakta som fiktioner, luft. Deras bortfall skulle inte rubba driften. SFK:s verkställande utskott hade visserligen ibland kommit med något förslag som genomförts och ordföranden hade väl vissa dekorativa funktioner men, fortsatte , makten och initiativet har legat hos sekreterarna . ifrågasatte också om det verkligen varit så lyckat att bryta ut fredskomm, SKV och kanske DU ur komm. Visserligen hade man då gått miste om alla luftpersonerna med namn och titlar men dessa hade ju allt eftersom ändå förlorat in- tresset och fallit bort. var också kritisk till hur arbetet be- drivits inom kommittén. Utåt sett talades om utsträckta händer och användes neutrala paroller men det fanns ända en slags sekte- rism och rigiditet menade . Detta hade gjort att personer som inte kunde aktivt samarbeta med SFK. ansåg att många av problemen hade sitt ursprung i hur sekreterarna arbetade inom . För mig ter det sig på detta sättet: Ni har er dogmatik och specifika tankebanor, som nog kan vara en styrka ur partiets och doktrinens synpunkt men som inte utan vidare förstås - eller vill förstås - av genomsnittet. Även när ni i neutrala vändningar talar om fredssaker kommer denna jargong fram. Värre är menar jag att ni lever rätt isolerade i denna dogma- tiska jargong och inte till sitt värde kan upp- skatta annat sätt att tala och skriva. 42 till 25/10 1954. , vol 2. påtalade att han skrivit en del tal och ar- tiklar. Dessa hade dock alltid behövt passera genom sekreterarnas händer för godkännande och den snäva bedömning som därvid enligt ägt rum hade väckt olust hos honom. Sekreterar- nas egna alster passade egentligen bäst för en kommunistisk publik vilket var en viktig orsak till att kommittén inte vann anklang utan- för de kommunistiska leden. efterlyste också några symptom på att fredskommittéerna levde: förslag, diskussion, uppmuntran, kritik. Han pekade också på en annan olustig sak: SFK hade inga stadgar. Det fanns alltså inga fastslagna regler för när det verkställande utskottet (vu) var beslutsmässigt. Vanligtvis var bara ungefär en fjärdedel av ledamöterna närvarande vid sam- manträden. Och hur var det med nyval till vu? När C H Hermans- son ersattes med , vem beslutade det? Vad var egentli- gen sekretariatet? Och hur var det med räkenskaperna? Vu:s medlemmar begrep inte ett skvatt av varifrån pengarna kom eller vart de gick. menade att han blev sporadiskt invigd i en del saker men mycket annat av vikt fick han aldrig reda på. Brevet som alltså finns i Svenska Fredskommitténs arkiv i Ar- betarrörelsens arkiv och bibliotek bekräftar i stort sett säkerhets- polisens hotbild. SFK framstår i brev som helt styrd av sina sekreterare. Ordföranden och verkställande utskottet fungerar som galjonsfigurer och ingår i ett spel där partiets fredsorganisation försöker framstå som en ideell förening byggd på medlemmarnas entusiasm. efter att det skrivits fanns det i säkerhetspo- händer. En kopia överlämnades av den för- troliga meddelaren . Vid brevet har vid sä- kerhetspolisen fogat kommentaren att den gode har tydli- gen börjat fundera.43 Förmodligen som en direkt följd av detta brev beslutade SFK:s verkställande utskott att utreda frågan om stadgar.44 Detta torde dock inte ha inneburit någon reell förändring av verksamheten. Allting pekar på att SFK:s aktioner genomgående var både beslutade av SKP och samordnade med par- tiets övriga verksamhet. Möjligen sker en viss förändring när vi kommer en bit in . Det gamla Moskvatrogna kommu- nistpartiet började nu knaka i fogarna när nyvänster och Kinavänli- ga krafter började verka inom partiet. Jag återkommer till detta i slutet av kapitlet. 43Säkerhetspolisens kopia finns i akt 15:222/13, löpnr 18. 44Protokoll från SFK:s VU-sammanträde 12/1 1955. Från 1/12 1956. Akt 15:222/13, löpnr 21. WPC och dess svenska avdelning hade som främsta arbetsmetod att arrangera stora kongresser där man också antog appeller i fredens namn. hölls kongress i men hade information börjat inkomma till statspolisen om den kommande kongressen. var direktör på i kontakt med polisintendent . meddelade att redaktör ville hyra festvåningen för en kongress . ville dock inte hyra ut om kunde anses vara en kommunistisk täckorganisation. Kommissarie , som tillfrågades, meddelade i korthet vad jag kände till om denna kommitté.45 När det gäller utlänningar på besök i hade sä- kerhetspolisen regelmässigt kontakt med kommission. Så också i detta fall och översändes en lista på de utländska deltagare som inbjudits av Fredskommittén.46 Från meddelaren inkom rapport om att SKP nu visade stor aktivitet i fredsfrågan och propagandamaterial skickades ut till bl.a. fackföreningar.47 kunde också överlämna listor på ut- ländska besökare samt uppgifter om när dessa skulle anlända till och med vilket färdmedel. hade dock mer att informera om när det gäller kongres- sen i . inkom med uppgifter om SKP:s engagemang i fredskongressen. Eftersom inte på något sätt hade resurser för att kunna arrangera en interna- tionell kongress hade partiet i stort sett tagit över hela arbetet. Jo- han berättade att med endast ett par undantag kom hela funktio- närsstaben som jobbade med kongressen från SKP. styrde det hela med biträde av och . Det var också denna trio som hade att god- känna alla tal innan de lades fram för kongressen.48 Det var bråda dagar . Inte bara för partiet och Fredskom- mittén, utan också för som stod i daglig kontakt med vid säkerhetspolisen. 45PM av 14/2 1950. Akt 15:222/13, löpnr 2. 46Sven , till 15/2 1950. Akt 15:222/13, löpnr 4. 47PM av 17/2 1950. Akt 15:222/13, löpnr 4. Efter kongressen in- kom från ett exemplar av det upprop som gått ut till fackföreningarna. 48PM av 15/3 1950. Akt 15:222/13, löpnr 4. dela ytterligare uppgifter om kontakterna mellan SKP och . Det svenska står bakom även ekonomiskt. Ons- blev det ebb i kassan på kommitténs kansli på , men infann sig med 1.000:- kronor. Tydligen är det stockholmskommu- nen, som har utbetalat dessa medel.49 Personal från säkerhetspolisen övervakade också kongressens öpp- nande och efter sessionen i A-salen i Folkets Hus skuggades några av delegaterna till en lägenhet på Gärdet.50 Kongressen i är framför allt känd för eftervärlden för att det var som den s.k. Stockholmsappellen antogs. I appellen krävdes ett ovillkorligt förbud mot atomvapnet vilket skulle upprätthållas genom sträng internationell kontroll. Vidare framhölls att den regering som först tog vapnet i bruk borde be- traktas som krigsförbrytare. Appellen avslutades med en uppma- ning till alla människor av god vilja att med sina underskrifter ge den sitt stöd. En energisk insamling av namnunderskrifter sattes nu igång inom kommunistiska kretsar världen över. Sammanlagt häv- dades att 500 miljoner människor skrev på Stockholmsappellen. Bland dessa var dock inräknade hela den vuxna befolkningen i Sov- jetunionen och dess allierade. För upptogs flera under- tecknare än vad landet hade invånare och i hade man up- penbarligen även räknat med barn för att få ihop till det magnifika slutresultatet. Många namnunderskrifter lär också ha samlats in i västeuropeiska länder med stora kommunistiska partier såsom (ca 14 miljoner namn) och (nästan 17 miljoner namn).51 I bedrevs insamlandet av namn i nära samarbete med SKP och gav resultatet 312 719 namn. Namnlistorna överläm- nades till utrikesminister av och . Från säkerhetspolisens sida pågick en annan sorts namninsamling med anknytning till Stockholmsappellen. 49PM av 16/3 1950. Akt 15:222/13, löpnr 4. Frågan om hur egentligen finansierades skulle komma upp då och då . Någon säker slutsats om detta kunde dock aldrig presenteras. 50PM av och 16/3 1950. Akt 15:222/13, löpnr 4. 51Wittner, : One World or None. A History of the World Nuclear Disarmament Movement Through 1953 s. 183. inkom listor med namn på dem som aktivt deltagit med att samla in namnunderskrifter. Att samla in namn till Stockholms- appellen kom nu att betraktades som saklig grund för misstanke om medlemskap i varför dessa personer blev registrerade som kommunister. Detta var också en uppgift som kunde lämnas ut i samband med personalkontroll.52 Från det ickekommunistiska hördes ett samfällt av- ståndstagande från Stockholmsappellen och den till landets huvud- stad förlagda kongressen. I den syndikalistiska tidningen publicerades ett upprop För friheten och fre- den mot kongressen. Bland undertecknarna fanns bl.a. , , , , och . Från den äldre fredsrörelsen kom ett uttalande där man kategoriskt tog avstånd från världsfredsrörelsens verksamhet.53 Några reflexioner angående statspolisens inhämtning av under- rättelser är här på sin plats. För det första saknas helt uppgifter från telefonavlyssning vilket tyder på att denna efterhand så viktiga me- tod för inhämtning av uppgifter rörande ännu inte i någon större omfattning tagits i bruk. Vidare vilade säker- hetspolisens kunskap om aktiviteter i hög grad på öppet pressmaterial men också tungt på en meddelare med täck- namnet . I säkerhetspolisens arkiv finns en serie med beteckningen 5:73 följt av ett nummer i en tresiffrig serie. Detta är akter där meddelanden, rapporter och handlingar som inkommit från någon av säkerhets- polisens källor har samlats i en och samma akt som bär källans täcknamn. En del av dessa är rent fiktiva meddelare som egentligen utgör bearbetade rapporter baserade på överskottsmaterial från telefon- avlyssning. Andra fiktiva meddelarakter innehåller uppgifter från signalspaning mot framför allt öststatsambassaderna. Ett par med- delare är samlingsakter för information från försvarsstabens grupp B/IB. En stor grupp utgörs dock av källor som är riktiga människor av kött och blod. En del av dessa förefaller ha varit journalister som genom sitt arbete kunde komma över information, delta i konfe- 52Sammanfattande redogörelse och historik över pk. 30/6 1953. Statspo- lisintendentens arkiv, . F I, vol 1. 53Fogelström, Per : Kampen för fred. Berättelsen om en folkrörelse, s. 243-244. på ett sätt som inte väckte misstänksamhet från de övervakades sida. Andra källor kan vara personer som av privata skäl haft ett intresse att kartlägga vänstergrupper och som därför även kan ha varit säkerhetspolisen till hjälp. Några källor kan vara infiltratörer i stil med IB:s vars källakt i bär namnet . De flesta källorna är dock förmodligen personer som verkat inom de rörelser säkerhetspolisen önskat kart- lägga och som från sin unika position kunnat lämna intressanta uppgifter inifrån. En av dessa som rapporterat från insidan sticker av från de andra på ett speciellt sätt. Många meddelarakter består bara av en eller ett par hängmappar i . Rapporterna från , som är en ganska stor serie finns i nio hängmappar. Det material som skickats in från grupp B och senare IB finns i två akter med sam- manlagt drygt 50 mappar. Källa är med sina 84 hängmappar med bred marginal säkerhetspolisens genom tiderna största rappor- tör sett till mängden bevarade handlingar. var aktiv medlem i det svenska , med goda sociala kontakter inom SKP:s ledning. började Jo- han av okänd anledning lämna uppgifter till säkerhetspolisen. begåvades källan med ett eget nummer i systemet och blev då 5:73/18 . Från och några decen- nier framåt lämnade initierade rapporter om situationen inom partiet, på Ny Dag samt om t.ex. partiledningens resor i lan- det. Rapporterna kom också att beröra den föreningsvärld som var knuten till SKP, som t.ex. unionen, , Clarté samt inte minst . Som kommer att framgå av detta kapitel kom rapporteringen från att få en helt avgörande betydelse för säkerhetspolisens kunskap om den kommunistiska fredsrörel- sen. Vilka typer av dokument och informationer lämnade då till säkerhetspolisen? För att ge läsaren en snabb överblick följer här en lista i punktform över handlingar med anknytning till SFK som lämnades över antingen i original eller som kopia eller stencil: -Listor med namn på funktionärer vid freds- konferenser -Listor med namn på medlemmar i vu -Förteckning över prenumeranter på i fred -Listor över personer som samlat in namn till Stockholmsappellen -Protokoll från SFK:s vu -Anmälningsblanketter till SFK:s fredskryss- ningar kompletta med fotografier. -Deltagarförteckningar till kongresser m.m. -Ekonomiska handlingar, kvitton, kontout- drag, flera årgångar av -Adresslistor på folk som ansågs lämpliga att kontakta i olika sammanhang -Diverse utskick som stencilerats på SFK -Alla andra handlingar som källan kunde komma över Förutom interna dokument lämnade muntligt och skrift- ligt inblickar i all möjlig kommunistisk och kommunistanknuten verksamhet. Efter att källa besökt sekreteraren i SFK, i hemmet, levererades till säker- hetspolisen en skiss över lägenheten.54 En del uppgifter som lämna- des får sägas ha karaktären av rent skvaller om kärleksaffärer och alkoholproblem. Men lämnade även uppgifter om folks semestrar, anställningar och uppfattningar i politiska frågor. Och inte minst viktigt: Vem träffar vem och vem ringer till vem? Av- slutningsvis kan noteras att regelbundet fick betalt för sitt arbete och närmast kan sägas ha varit anställd av säkerhets- polisen.55 Fredsarbetet - och övervakningen – fortsätter var insamlingen till Stockholmsappellen färdig och namnen överlämnade till utrikesminister . Månaden in- nan hade författaren valts in som en av WPC:s tio vice ordförande. arrangerade SFK den s.k. Fredsriks- dagen. Som konstaterats tidigare i detta kapitel var det egentligen SKP som stod bakom Fredsriksdagen. I likhet med kon-gressen kom ett unisont avståndstagande från den etablerade fredsrörelsen liksom från statsminister för- svarsstaben inkom tidningsklipp samt en förfrågan om att i sinom 54Skissen finns i akt P 5692, löpnr 3 A. . 55Se t.ex. uppteckning från samtal nr 212 den 6/10 2000. 56MT 24/1, 11/2 1951, AT 22/1 1951, DN 10/2 1951. Klipp i akt 15:222/13. tid få orientering om vilka som deltagit samt eventuellt vad som fö- rekommit.57 Detta löstes på ett smidigt sätt. Vid togs ett gruppfotografi av deltagarna. Deltagarna fick därefter be- ställa kopior av fotografiet vilket de tydligen gjorde i stor utsträck- ning. Säkerhetspolisen fick tag i beställningslistorna, sannolikt ge- nom , varefter dessa enkelt kopierades.58 avlyssnades de två telefoner SFK disponerade i sin lokal på . Detta skedde i samband med att en av dess an- ställda misstänktes för delaktighet i grovt spioneri.59 Avlyssningen förefaller emellertid inte ha genererat någon överskottsinformation rörande SFK:s verksamhet. flyttade Fredskommit- tén till mera permanenta lokaler belägna på Pustegränd på Söder- malm i . Liksom generellt inom den kommunistiska rörelsen var säker- ligen ekonomin ett problem för . ansökte SFK om statligt bidrag från UD:s anslag till upplysningsarbete rö- rande mellanfolkligt samarbete och utrikespolitiska frågor. För att närmare utreda vad SFK var för organisation kontaktade Per Anger på UD kommissarie . lämnade ärendet till sin kollega som lovade skriva en PM i frågan. , , var Lönns PM klar för vi- darebefordran till UD. I promemorian konstaterade att med lokalkommittéer var kommunis-tiska orga- nisationer, som man nödtorftigt försöker maskera genom att enga- gera medhjälpare främst ur det intellektuella skiktet och bland fackföreningsfolk, vilka placeras i kommittéernas ledning.60 Med detta som underlag är det inte ägnat att förvåna att regeringen avslog SFK:s ansökan om statsbidrag.61 Det kan var värt att notera att i Lönns PM framhölls återigen de in- tellektuellas roll i verksamheten. Den kommunistiska fredsverksamheten kan sägas ha kon- soliderats och funnit sin form in . Genom inten- sivt arbete med att bilda lokalkommittéer och samla in namnunder- skrifter hade man försökt bredda verksamheten. 57PM 23/1 1951. Akt 15:222/13, löpnr 9. 58Lista över personer som deltagit i Fredsriksdagen i 3/3 1951. Akt 15:222/13, löpnr Listan upptar ca 170 namn av de 218 som ska ha deltagit. 59PM av 6/11 och 13/11 1951. Säkerhetspolisen, särskilda serier. Serie F III. Rådhusrättens exemplar av TK-PM 1950-1953, vol 2. och 9/2 1953. Akt 15:222/13, löpnr 14. 61Kabinettssekreterare , UD, till SFK 30/6 1953. de var dock avståndstagandet kompakt och något statligt bidrag kom heller inte i fråga. Parallellt med detta började också säkerhetspolisens övervak- ningssystem finna sin form. börjar en ny typ av rapporter finna sin väg in i aktsystemet. kunde meddelaren Munin berätta om en finsk kvinna som arbetat som kon- torsbiträde vid SFK samt även verkat som föredragshållare. Mu- nin berättar också att kvinnan är en ledande kraft inom den finska fredsrörelsen och talar flytande svenska. Lite längre fram i samma månad meddelade Munin att från SFK och i () haft ett häftigt meningsutbyte angående ett visumproblem inför den Nordiska fredskonferensen i 30/11-1/12 1951.62 Vem eller rättare vad var då Munin? dömdes den s.k. marinspionen till livstids straffarbete för spioneri för sovjetisk räkning. I samband med förundersökningen mot och tre andra personer som inletts 1951 hade telefon- avlyssning av ett flertal telefoner kommit till stånd den 29 maj.63 kom en ny misstänkt in i bilden, H. hade vid övervakning av den sovjetiske Tass-journalisten konstaterats att denne under konspirativa former bjudit H på middag med vin på restaurang . Efter två timmars samvaro lämnade de två restaurangen för att fara till Anissimovs bostad. Vid ytterligare två tillfällen respektive december kunde säkerhetspolisen konstatera att H be- sökte Anissimov i hemmet och därvid stannade i . Vik- tor Anissimov lämnade efter att tjänst- gjort vid Stockholmsredaktion. Anissimov misstänktes av sä- kerhetspolisen vara uppdragsgivare åt agenter i illegal tjänst och ledare för en spionerilinje i . Det var denna spionring som Anissimov antogs ha lämnat över till kon- taktman, , att sköta när han själv återvände till Sov- jetunionen. 62Rapport från Munin 16/11 och 26/11 1951. Akt 15:222/13, löpnr 9 respektive 13. 63Se handlingar i akt P 5025, löpnr C 1 1. Jämte de fyra redan misstänkta svenskarna samt ville nu stadsfiskal även låta avlyssna H såsom miss- tänkt för delaktighet i grovt spioneri. H förklarades vara mycket aktivt verksam inom den kommunistiska ungdoms-rörelsen och det var just två telefoner vid SKU med adress man ville avlyssna. Rhyningers begäran beviljades också den 24 juli 1951.64 Genom detta hade alltså det kommunis-tiska ungdomsför- bundets telefoner dragits in i avlyssningen och det var nu som den fiktive meddelaren Munin började lämna sina första rapporter. Den akt som en gång har funnits över Munin är gallrad men ko- pior av rapporter som placerades i andra sak- och personakter har bevarats. Genom innehållet i dessa kan konstateras ett samband mellan meddelaren Munin och avlyssningen av H, dvs. två tele- foner på SKU:s expedition på . efter det att blivit dömd, kunde statspolisen sammanfatta vad som framkommit ge- nom avlyssningen av H. Normalt utväxlades 60-80 samtal dagli- gen på de två telefonerna och avskrifterna omfattade 670 maskinskrivna sidor. Men av dessa 670 sidor var det förmodligen ganska få som innehöll något av värde för den spionutredning som pågick. Genom avlyssningen har visserligen ingenting framkommit som direkt giver stöd åt miss- tanken om brott mot 8 kap SL, men en del te- lefonsamtal äro mycket diffusa och det är svårt att bilda någon uppfattning om vad som av- handlas.65 Detta betydde naturligtvis inte att avlyssningen var värdelös ur spaningssynpunkt. Tvärtom var den av mycket stort värde då man därigenom kunde få reda på om vederbörande skulle ut och resa eller träffa någon. Därefter följer i sammanfattningen en upp- räkning av vad som nog får betraktas som det största värdet med telefonavlyssningen. Av sammanfattningens två sidor ägnas nämli- gen en och en halv åt att redogöra för en mängd viktiga upplys- ningar som kunnat inhämtas rörande det kommunistiska ungdoms- förbundet. Genom avlyssningen hade t.ex. erhållits ett stort antal namn på medlemmar inom SKU. Vidare hade en mängd informa- tioner inkommit om olika aktiviteter, t.ex. ungdoms-förbundets Rhyninger till Sthlms Rådhusrätt . C 14/1 1952. P 4968, löpnr C 1 1. arbete med att bilda DU- (Demokratisk Ungdom) klubbar. Vidare hade konstaterats ett intimt samarbete mellan SKU och Clarté särskilt i samband med den s.k. . När ungdomar sålunda ringde till SKU:s expedition för att anmäla sig till resan kunde namnen registreras av stats-polisen. Genom tele- fonavlyssningen framkom också namn på ett flertal personer som via SKU begärt hjälp eller råd om hur de skulle förfara vid visuman- sökan till öststater. Dessa hade alltid visat sig vara partimedlem- mar.66 Den sammanfattning som C ställde samman rörande avlyssningen av H kan betraktas som en ut- värdering av en praktik som skulle få mycket stor betydelse för sä- kerhetspolisens övervakningssystem. Utvärderingen visade att den överskottsinformation som erhållits genom avlyssningen av ung- domsförbundets expeditionstelefoner varit mycket betydelsefull. Framfört allt när det gällde att kartlägga medlemmar, organisation, och kontakter inom och utom förbundet. Systemet med att skriva om uppteckningar från avlyssnade telefonsamtal till rapporter från fiktiva meddelare var emellertid fortfarande bara i sin linda. tillkom ett telefonnummer som avlyssnats tidigare och som skulle förekomma i fram- ställningar om telefonavlyssning. Denna dag meddelades nämligen från telefonstationen att abonnenten, dvs. SKU, begärt telefonvakt av de båda nummer som avlyssnades. Hänvisning gjordes till nr 52 00 95. Abonnent på det nya numret var SKP, . Stads- fiskal Rhyninger framhöll nu att eftersom H kunde förväntas be- gagna denna telefon istället var det av synnerlig vikt att avlyss- ningen flyttades till detta nummer. , , kom beslutet från rådhusrätt som beviljade av- lyssningen av SKP:s partiexpedition. Enligt tvångsme- delslag kunde beslut bara beviljas för i taget och avlyss- ningen av 52 00 95 varade bara den här gången. I skrivel- sen veckan därefter till rådhusrätten upptogs beträffande H en- dast telefonerna inom ungdomsförbundet.67 beviljade rådhusrätt avlyssning av telefo- nen i Demokratisk Ungdoms (DU) lokal vid . Motiver- ingen var att H ofta vistades i lokalerna och alltså även kunde an- 67Se handlingar i P 4968, löpnr C 1 1. Se även PM av 6/11 och 13/11 1951. Säkerhetspolisen, särskilda serier. Serie F III. Rådhusrättens exemplar av PK-PM 1950-1953, vol 2. tas begagna telefonen där.