sou · GQB392d1 · 2003-01-01 00:00:00 — Där diskuterade man behovet av att förhindra sabotage och spioneri inom industrin. Vid senare sammanträden diskuterades även femte- kolonnare och kuppförsvar. Det hela ledde till att man började bygga upp en organisation av handplockat folk ute på arbetsplatserna. De demokratiska partiernas ungdomsorganisationer spelade en nyckelroll här. Och det är den här underrättelseverksamheten som senare fick sin fasta form i IB.33 hävdade också att han hade tagit del av protokollen så jag vet vad som sades. Slutligen ansåg han att CFF borde offent- liggöra allt material om verksamheten. Men fanns det verkligen ett sådant samband som ville göra gällande? Den mest direkta kopplingen han ville påvisa var inte den mellan mötet och IB. Däremot menade han att diskussionerna mellan de olika aktörerna samt de efterföljande mötena då man diskuterade femtekolonnare och kuppförsvar – det hela – ledde till att man började bygga upp en organisation av handplockat folk ute på arbetsplatserna. Denna underrättelseverksamhet skulle sedan ha 32Sveriges Radios Kanalen . Stig avser (ÖB 1970– 1978) som tillsammans med deltog i debatten. Offentlig debatt och dolda samtal 1945–1952 fått sin fasta form då Grupp B/IB kom till. Här kan infogas att då hördes av FUN 1998 nämnde han enligt samtals- uppteckningen inget alls om CFF. I förhör inför SÄKO berättar att han fått uppgifterna i andra hand. Han sätter det i samband med att han, då förre chefen för säkerhetspolisen P G Vinges bok publicerades , fick en påringning från om att en journalist förfogade över en lista över vilka som ingick i Krigs- IB. bedömde det då som nödvändigt att gå ut och berätta om vad Krigs-IB var för att få ett slut på debatten som hade skapat en massa missförstånd. hade i detta sammanhang, alltså 1988, kontakter med både (ÖB 1970–1978) och . Det var då han fick uppgifterna om CFF och IB. har inget minne av om det var då han också fick ta del av protokollen från mötet på KF och han vet heller inte hur fast kopplingen mellan CFF och IB var. I CFF fanns SAF, LO och de demokratiska partiorganisa- tionerna med och det är möjligt, menar , att han i debatten 1988 åsyftade att man inom CFF drevs av samma motiv som de som senare ledde till skapandet av IB. I detta ingick också, enligt , att man inte litade på att den svenska säker- hetspolisen kunde skilja på radikala socialdemokrater och kommunister. Detta var en anledning till att man förstod att det krävdes en särskild organisation som IB. avslutande uppfattning är att det är svårt att tro att IB uppstod ur Folk och Försvar men det var samma bakomliggande demokratiska krafter.34 Vad avhandlades då på det av nämnda mötet ? CFF:s ordförande hade inför detta författat en PM som sänts ut till deltagarna. Till denna var bl.a. fogat ett utdrag från den föreläsning om kommunismen som hade hållit på i januari samma år.35 Protokollet från själva mötet är kortfattat och upptar endast två sidor. Det närmaste någon kom något som skulle kunna ha en koppling till den kommande Grupp B/IB-verksamheten var då överbefälhavaren framhöll att renhållningen på femtekolonnområdet främst åvilade arbetarna och att försvars- staben var beredd att på allt sätt stödja verksamheten genom att ställa materiel, personal m.m. till förfogande. Som grundprincip för verksamheten fastslogs att avsikten med verksamheten – som ännu var på försöksstadiet – var att på olika vägar och i huvudsak 35Hjort (1998) s 29. Offentlig debatt och dolda samtal 1945–1952 enligt de arbetsmetoder som CFF tillämpat tidigare få till stånd upplysning och undervisning om femtekolonnens – spioners och sabotörers – taktik och teknik för att förbereda och underlätta de åtgärder av teknisk-organisatorisk art m.m., som under alla för- hållanden myndigheterna (polis, militär och civilförsvar) måste vid- taga därest vi även på hithörande områden önska öka vår mot- ståndsförmåga.36 uppvaktade inrikesminister som enligt referat sade sig vara mycket tillfredställd med planerna. senare sammanträdde CFF:s arbetsutskott varvid chefen för försvars- stabens sektion III, framhöll vikten av att CFF behandlade kommunistfrågan som ett strategiskt och inte politiskt problem. Detta var av särskild vikt eftersom CFF:s ställ- ning som opolitisk organisation annars skulle kunna äventyras.37 skriver att redan i planeringsskedet tenderade den nya verksamheten att bli mer inriktad mot att bekämpa kommunism än att bekämpa spioneri och sabotage. för- ankrades planerna också hos statsminister som inte hade något direkt att invända bortsett från att man borde vara uppmärk- sam på verksamhetens bredd – alltför stor sådan kunde lätt orsaka spion- och sabotagepsykos. Efter att informerats om planerna vidtog diskussioner och uppvaktningar i syfte att finna finansiärer till verksamheten. bjöds näringslivets ledande personer in för en orientering tillsammans med företrädare för militären. Mötet resulterade i att projektet kunde garanteras finansiering . För ända- målet inrättades en särskild enhet inom CFF som enbart skulle ägna sig åt upplysningsverksamheten. Enheten, sektion II, leddes av vilket var skälet till att denne nu lämnade arbetet som chefredaktör för och flyttade till . Eftersom man inte ville inrikta upplys- ningsverksamheten mot något särskilt parti – naturligtvis SKP – talade man huvudsakligen om femtekolonnare och sabotörer.38 I och i kretsarna runt CFF kunde det knappast råda något 36Anteckningar förda vid vissa överläggningar inom CFF:s presidium å i . , A 2 vol 3 KrA. Handlingen framtagen av . 37Hjort (1998) s 29–30. 38Ibid, s 31–35. Femtekolonnare var ursprungligen ett begrepp som anspelade på de Francosympatisörer i som var beredda att understödja de fyra nationalistkolonner som belägrade staden , alltså under det . Därefter har begreppet i största allmänhet kommit att avse landsförrädare och sympatisörer till fientlig makt. Offentlig debatt och dolda samtal 1945–1952 tvivel om vilka man avsåg med femtekolonnare. Vid ett möte antog CFF dock en egen definition av begreppet: Egna landsmän eller utlänningar, som inom landets gränser arbeta för främmande makt med spioneri samt planläggning och utförande av sabotage, attentat eller dylikt.39 För att upplysningsverksamheten skulle lyckas vände sig CFF/RSF till statspolisen och vilket ledde till att krimi- nalkommissarien deltog som talare i de kom- mande konferenserna. generaldirektör ställde två personer, byrådirektören samt byrå- assistenten till CFF:s förfogande. Dessa kom, tillsammans med samt chefen för försvarsstabens inrikesavdelning, , att utgöra en särskild expertgrupp som samman- trädde med jämna mellanrum för att diskutera frågor i samband med konferenserna. arbetade vid 3.e rotel och skulle bli chef för den särskilda industri- skyddsdetalj som inrättades vid försvarsstabens inrikesavdelning. Det är inte otänkbart att närvaro möjliggjorde kon- takter mellan säkerhetspolisen och meddelare ur arbetarrörelsen. Några sådana knöts till säkerhetspolisen just som upplysningsverksamheten inom CFF kom igång, d.v.s. . Vad som ytterligare underbygger ett sådant resonemang är att hävdade att industrimän vid de två senaste konferenserna varit eniga om att åtgärder med det snaraste måste vidtagas för att få till stånd en kartläggning av personalen inom de olika företagen. Vid oktober-konferensen tog andra talare upp problemet med utländsk arbetskraft från länder med svag demokratisk tradition. En talare från fackföreningsrörelsen poängterade att dessa grupper måste kontrolleras och att en fortlöpande övervakning borde ske genom ett nära samarbete mellan myndigheterna, företagsledningarna och fackföreningarna. Även framhöll vid en konferens betydelsen av samarbete mellan arbetsmarknadens organ och myndigheterna.40 I hölls i CFF:s regi en kon- i då bl.a. föreläste på temat Motåt- gärder mot sabotagefaran. upprepade då vad han tidigare propagerat för i sina artiklar, nämligen att problemet med femte- kolonnen kunde lösas under förutsättning att fackföreningarnas 39Ibid, s 38. 40Ibid, s 53. Offentlig debatt och dolda samtal 1945–1952 personkännedom tillsammans med alla pålitliga arbetares iakt- tagelser togs i anspråk. Han menade vidare att de centrala fackliga organisationerna borde gå ut med paroller till fackföreningarna om att medverka i detta arbete mot kommunismen. Enligt ett kortare refererat från konferensen stötte uttalande på hård kritik framför allt från arbetarrörelsens representanter, beroende på att förslaget var alldeles för onyanserat samt att det varit olämpligt att framföra det i en stor krets av mycket blandad sammansättning, även om det varit välavvägt.41 Inom CFF hade man ända sedan upplysningsverksamheten började planeras fastslagit, att angivar- verksamhet eller utpekande av vissa personer icke [får] ske.42 Vid samma konferens där framträdde hade ombudsmannen i dessutom förkastat angiverisystemet som sovjetmetoder och även en representant för SAF tog avstånd från detta och menade att man från arbetsgivarhåll upphört att föra svarta listor.43 Om Brundell nu reagerade starkt på ut- talanden var det ändå ingenting mot vad han borde ha gjort om han hört vad som sades på en upplysningskonferens – då pekade CFF:s generalsekreterare själv i praktiken ut Brundell som angivare. 3.4Fortsatta militära framstötar, riksdagsdebatter och andra debatter Inom försvarsstaben hade man, sedan man sammanställt PM:n om nödvändiga åtgärder mot kommunisterna , vilka i stort tillmötesgicks, legat lågt med nya krav rörande en utvidgning av personalkontrollen. lämnade dock ÖB in en ny framställan till regeringen rörande personalkontrollen i vilken han återgav flera punkter ur ovan nämnda PM. Han framhöll faran av kommunistisk infiltration såväl under krigs- som fredstid och på- pekade risken för att kommunister inom försvaret kunde utnyttjas av främmande makt, dels för obehörig insyn i den militära verk- 41Ibid, s 54–55. Uppgifterna om vad sade vid konferensen emanerar från en PM angående , författad av CFF:s styrelseledamot . 42Ibid, s 49. Citatet hämtat ur en CFF-skrivelse som enligt troligen är författad av . Detta var inte första gången som Brundell tvingades kommentera angiverifrågan. Han hade, vilket framgått på annan plats i denna studie, inför och förnekat att man till statspolisen lämnat namn på personer som reserverat sig mot kollektivanslutningen. Om Brundell förnekade detta i god tro eller ej är oklart – namnen hade i alla fall lämnats till statspolisen. Offentlig debatt och dolda samtal 1945–1952 samheten, dels för förberedelse till skadegörelse. påtalade ock- så den kommunistiska propagandan och förklarade att det kommunistiska partiets nära anknytning till klart kommit till uttryck.44 Resultatet blev ännu en vidgning av be- stämmelserna vilka trädde i kraft i februari 1951.45 återkom man från militärt håll med ännu en framställan om att effektivisera personalkontrollen. motionerade om beredskapslagar mot samhällsomstörtande verksamhet men regeringen hade i all tysthet påbörjat ett utredningsarbete rörande detta. kom högerns motioner upp i kamrar. Högerledaren menade att det här inte gällde endast att utvidga myndigheternas befogenheter: Det gäller också att skapa ett sådant opinionsläge, att myndigheterna i sin kamp mot femtekolonnen kunna räkna med spontan och aktiv medverkan från alla lojala medborgares sida. tog upp frågan från debatten året innan genom att påpeka att det var inte och bör inte vara fråga om att ställa arbets- marknaden under polisiär kontroll i annan mening än den som ligger i de åtgärder som i viss utsträckning redan förekommer.46 avskedades en kommunistisk arbetare vid torpedverkstaden i – det s.k. Motala- eller Dahlkvistfallet. Saken hade avgjorts efter det att ärendet föredragits för dåvarande försvarsministern . drev emellertid ärendet till Arbetsdomstolen som avgjorde det till förmån.47 Med anledning av detta ställdes i en fråga till av högermannen . Denna besvarades och detta skall behandlas strax – först ska dock några ytterligare händelser redovisas. sände en debatt om kommunisthotet med anledning av den fällande domen mot 44Fst/In nr 140:14. Befogenheter m.m. rörande personalkontroll. Bilaga 4 till skrivelse av t.f. försvarsstabschefen till statssekreteraren vid inrikesdeparte- mentet. Serie F1 volym 3. 45Ulf 1945–1969 (2001) s 26–27. De viktigaste nya förändringarna bestod i att inskränkningen att endast kollektivanställd personal i ledande befattning skulle kontrolleras togs bort som personalkontroll föreskrevs också för större, icke-hemliga entreprenadarbeten inom militära anläggningar. Ännu en inskränkning som togs bort var den om att uppgift om misstänkt medlemskap i ytterlighetsorganisation endast skulle få lämnas ut då den aktuella tjänsten var av särskild betydelse för rikets säkerhet. 46Riksdagens protokoll nr 16:88 AK. 47Se mer om Dahlkvistfallet i 1945–1969 (2001) s 38–41. Offentlig debatt och dolda samtal 1945–1952 marinspionen samt Dahlkvistfallet. Deltagare var bl.a. , dennes företrädare som chefredaktör vid – som var inbegripen i CFF:s kampanj mot femte kolonnen – samt professor som skulle bli ordförande i försvar. Enligt ett tidningsreferat från debatten uttrycktes enighet om behovet av ökad vaksamhet mot spioneri från fackföreningarnas sida. hävdade att man enligt nuvarande lagstiftning och anställ- ningsavtal inte hade möjlighet att flytta en sabotagemisstänkt person från sin arbetsplats. För att kunna förflytta sådana personer ansåg att det borde skapas en lekmannainstans där känsliga ärenden kunde avhandlas. En sådan ordning skulle enligt underlätta för fackföreningsrörelsen att medverka i kampen mot förrädarna. Han menade att fackföreningsrörelsen skulle be- tänka sitt ansvar också då det gäller medlemmar anställda inom krigsmakten. ansåg att det nu fanns god resonans inom fackföreningsrörelsen för att något måste göras men att ett allmänt angiveri mot kommunister från socialdemokraternas sida inte är att vänta. Han menade att (d)et måste vara polisens uppgift att t.ex. upprätta listor över opålitliga.48 refererade i en ledare dagen därpå uttalanden som gjordes av försvarsminister i ett tal i någon dag tidigare. gjorde då några kraftiga uttalanden mot kommunisternas femte kolonn och visade därmed att socialdemokraterna med större energi än tidigare äro beredda att ta itu med spioner och potentiella sabo- törer.49 hade folkpartisten interpelle- rat angående vad regeringen avsåg att göra med arbetare som inte hade tillräckligt medborgarsinne.50 Frågan hade aktualiserats av fallet med marinspionen . Denne dömdes till livstids straffarbete för spioneri för rysk räk- ning. erkände i förhören utan omsvep att han lämnat ut uppgifter om hemliga militära anläggningar till ryska kontakt- personer. Han motiverade sitt agerande med att han var övertygad kommunist och att han handlat för mänsklighetens bästa. 48Svenska , Skärpta åtgärder nödvändiga för kamp mot lands- förrädare. I debatten deltog också försvarsexpert , som några måna- der tidigare skrivit ett brev till CFF:s generalsekreterare där han tog upp kritik som skulle ha riktat mot planeringen av CFF:s upplysningsverksamhet rörande femte kolonnen. 49Svenska , Samling mot femte kolonnen. 50Riksdagens protokoll AK 1951 nr 31. Offentlig debatt och dolda samtal 1945–1952 Spioneriet karakteriserades av försvarsstabschefen som det för krigsmakten farligaste som någonsin avslöjats i landet. I debatten hänvisade bl.a. till ett brev han fått från en företagare med försvarsbeställningar som uttryckte oro över kommunistiska agitatorer på arbetsplatsen. läste ur brevet: Vi hade för en del år sedan en privat överenskommelse med fack- föreningens ledning att den skulle titta på alla vi tänkte nyanställa och säga till oss om de tillhörde det socialdemokratiska partiet. Denna överenskommelse sades dock upp för ett eller och upp- hörde därmed. Fackföreningsrörelsen kan ännu icke göra något verkligt och det kommer att ta att få någon ändring till stånd. Och arbetsgivaren kan, å sin sida, icke avskeda eller ens förflytta en misstänkt, detta även beroende av kollektivavtalslagen.51 framhöll att det nu inte handlade om att ägna sig åt utrens- ning utan en fråga om att i ett demokratiskt samhälle få rätt man på rätt post. Han ville effektivisera den militära säkerhetstjänsten så att den fungerar på bättre sätt och över huvud taget fungerar effektivt. måste man få det skydd för krigsviktiga företag som erfordras och också få till stånd en ordning som möjliggör förflyttning av människor efter lämplighet utan att man därmed träder någons personliga rättigheter för nära. Precis som hävdats både i massmedia och i tidigare riksdagsdebatter ville avslutningsvis också fästa uppmärksamheten vid en skärpning av den allmänna medborgerliga vaksamheten. Han varnade dock för panik: Det vore förskräckligt om vi finge på arbetsplatserna eller i det med- borgerliga livet ett slags angiveri som inte visste några gränser. Men det är en stor skillnad mellan detta och en allmän vaksamhet, att man är på sin vakt när man anser sig ha anledning att verkligen misstänka att något är i görningen. ville därför uppmana regeringen att genom paroller och före- ställningar försöka skärpa vaksamheten både i det militära, inom de utsatta företagen och i det allmänna medborgerliga livet. Han avslutade med att begära att det från regeringen och över huvud taget dem som ha ansvaret för landet utgå signaler, som komma vårt folk att lyssna och vara på sin vakt, både inom det fackliga livet, hos båda parterna på arbets- marknaden Offentlig debatt och dolda samtal 1945–1952 uppehöll sig mycket kort i sitt svar vid just detta sista krav från Ståhls sida. Han menade att skärpt vaksamhet hos den enskilde är det effektivaste vapnet emot spionage och han kunde försäkra att all uppmärksamhet kommer att inriktas på dessa ting i fortsättningen. Vad detta mer praktiskt innebar är dock oklart. Det kan konstateras att sammanträffade med och från CFF – oklart dock på vems initiativ och vad som avhandlades.52 Som nämndes tidigare hade högermannen interpellerat i angående arbetsdomstolens utslag i Dahlkvistfallet. Då frågan skulle besvaras hade tillträtt som ny försvarsminister. Han menade inledningsvis att ett förbud och svartlistning av kommunister inte var önskvärt men att det dock fanns en möjlighet att omplacera tjänstemän inom försvaret, under förutsättning att dessa inte var kollektivanställda. ansåg att det var nödvändigt att på detta område gå fram med försiktighet och att försäkra sig om de anställdas medverkan.53 sa vidare att det var förklarligt om de anställda önskar be- stämmelser som de själva och företagsledningarna varit med om att utforma. Han tillade att regeringen därför inlett överläggningar med berörda organisationer om dessa spörsmål. Kommunisten replikerade då att vad som regeringen nu eftersträvade var att få till stånd en limstångsbärare på arbetsplatserna. Arbetarna skola springa till direktörerna och basarna och skvallra. uttryckte dock en förhoppning som, i skenet av vad som kommit fram, ordentligt kom på skam: De socialdemokratiska arbetarna komma icke att låna sig till den angiveriverksamhet som regeringen nu vill tubba dem till. svarade att han nu tänkte ta kontakt med de organisa- tioner som svarar för medlemmarnas allmänna och ideologiska in- ställning och genom dessa överläggningar kommer man så små- ningom fram till praktiska resultat.54 Uppenbarligen hade därefter fått klart för sig att det skulle bli svårt att få in bestämmelser i kollektivavtalen om anställande och avskedande av kommunister. Detta framgår av anteckningar gjorda 52Torsten almanacka den 20.11.1951 Öv , red , CFF. 53Riksdagens prot FK 1951 35:4. Offentlig debatt och dolda samtal 1945–1952 av efter ett sammanträde i det s.k. Krigs- kabinettet (KK) som hölls . hade där istället rekommenderat att kontakt skulle tas med vederbörande fackföre- ning (under förutsättning att denna ej var kommunistiskt domine- rad) och den vägen få fackorg att icke stödja en avskedad kom. om denne vädjar till fackförb. Enligt Swedlunds noteringar borde detta meddelas förbandscheferna men helst ej skriftligt (enl mening).55 Vid försvarsstabens inrikesavdelning var man dock kritisk till förslaget. Två skäl till detta fördes fram av personalkontrolldetaljens chef . För det första ansåg han det olämpligt att ge spridning år statspolisens registeruppgifter till fackliga organisationer: I vissa fall kan förslaget icke ens diskuteras med vederbörande personalorganisation, då ordföranden eller annan styrelsemedlem till kommunistisk organisation eller hyser kommunistisk inställning.56 För det andra sade erfarenheterna från Dahlkvistfallet i att om kollektivavtalen saknade bestämmelser om att kommunister kunde avskedas, var risken överhängande att ett överklagande i högre instans kunde vara framgångsrikt. menade därför att förslaget hade mycket begränsad möjlighet att lyckas: Resultat torde ej vara att vänta i de allvarligaste fallen. De durkdrivna och mest hängivna kommunisterna komma säkerligen att utnyttja varje möjlighet hålla sig kvar i tjänsten. Ej heller torde den föreslagna metoden lämpa sig vid sådana arbetsplatser där ett större antal opålitliga arbetare finnes såsom örlogsvarv, flygverkstäder och andra försvarsväsendets verkstäder och anstalter.57 3.5Enbomsligan avslöjas – nya debatter En trettioårig kommunist som tidigare hade varit anställd på tid- ningen Norrskensflamman, , greps av säkerhets- polisen . I förhören uppgav Enbom själv att han runt sig haft en grupp personer som varit aktiva i spioneri. En av dessa var en f.d. furir vid namn , som avskedats från sin befattning som förrådsman på grund av sina kommunistiska sym- patier. dömdes Enbom och Gjerswold till livstids 55Ulf 1945–1969 (2001) s 43. har hämtat uppgifterna ur , PM 11/3 1952. 56PM angående möjligheten avlägsna opålitliga personer, vilka konstateras inneha anställning vid försvarsväsendet (kollektivanställda). av den 28/3 1952. Fst/Säk:s arkiv (H) F VIII a vol.3. Offentlig debatt och dolda samtal 1945–1952 fängelse för spioneri medan fem andra personer dömdes till fängelsestraff av varierande längd.58 Andersson- och Enbomfallen ledde till en debatt i andra kam- maren . Folkpartiledaren frågade då statsminister vad regeringen gjort för att undvika att kända kommunister placeras på ur försvarssynpunkt viktiga poster såväl inom statlig och som annorstädes. ville också ha svar på frågan om ansåg att säker- hetspolisens organisation borde förstärkas. hävdade att sambandet mellan den kommunistiska åskådningen ... och be- nägenheten att stå främmande makt till tjänst med åtgärder till skada för det egna landet ... är så uppenbart att det måste få kon- sekvenser av angivet slag d.v.s. att kommunister bör skiljas från sådana tjänster. Han påtalade – i enlighet med vad som i olika sammanhang sagts offentligt – vikten av allmänhetens solidariska medverkan vid bekämpandet av dessa företeelser d.v.s. spionage och landsskadlig verksamhet. På denna punkt hävdade att han var oreserverat överens med . Dock förutsåg han vissa problem: Jag är fullt medveten om att det i det enskilda fallet kan innebära en svår självövervinnelse att polisanmäla någon, till vilken man har kam- ratliga, kollegiala, politiska eller andra relationer och som man miss- tänker för spioneri. Det är emellertid en medborgerlig plikt att med- verka till att en sådan trafik avslöjas. Gör man icke detta, kan tyst- låtenheten få de mest ödesdigra följder. Polisen kan inte räcka till överallt. Den har varken tillgång till den personal eller den insyn på olika håll, som skulle behövas för att hålla sig underrättad om vad som sker.59 underströk att ett sådant uppgiftslämnande inte var något föraktligt angiveri och exemplifierade med fallet Enbom. En sådan medverkan var istället en väsentlig förutsättning för att polisen och andra myndigheter skall kunna lyckas i sina ansträng- ningar att effektivt bekämpa det spioneri, vars rätta namn är landsförräderi.