sou · GQB386d1 · 2003-01-01 00:00:00 — För att på ett enkelt sätt få till stånd en sådan redogörelse och för att få till stånd tydliga ansökningar om djurförsök föreslår jag att den centrala myndigheten för försöksdjursfrågor tar fram en särskild blankett för djurförsök som utgör en fortsättning på tidigare prövade djurförsök. Blanketten bör bl.a. innehålla punk- ter under vilka sökanden skall ange varför sökanden ansöker om att Strukturer och rutiner för ökad överblick och kontroll över djurförsöken få fortsätta djurförsöket, hur långt han eller hon har kommit i den ursprungliga försöksplanen, eventuella komplikationer vid genom- förandet av det tidigare djurförsöket och de resultat som nåtts. En djurförsöksetisk nämnds beslut om godkännande av ett visst djurförsök gäller normalt sett för från det att djur- försöket påbörjades. Om sökanden önskar fortsätta djurförsöket har förflutit måste han eller hon på nytt ansöka om nämndens godkännande, se 48 § 2 st. djurskyddsförordningen. I den blankett som används skall sökanden ange att ansökan är en fortsättning av ett godkänt djurförsök och det diarienummer som den tidigare ansökan har enligt den djurförsöksetiska nämndens diarium. I CFN:s vägledning för hur ansökningsblanketten skall fyllas i nämns endast att en kort- fattad redovisning av tidigare uppnådda resultat kan lämnas under punkten 2 i ansökan eller i en särskild bilaga. Flera av deltagarna i utredningens möten för att utvärdera den djurförsöksetiska prövningen har tagit upp frågan om åter- rapporteringsskyldighet i fall då ansökan utgör en fortsättning av ett tidigare prövat djurförsök. En majoritet av deltagarna har då påpekat att det borde vara en självklarhet att sökanden i dessa fall skall ge en redogörelse för hur det har gått i det tidigare djurförsöket. Jag delar den uppfattningen. Dessvärre innehåller ansökningarna i praktiken inte alltid en sådan redogörelse. Inte sällan är ansökningarna om fortsättning på ett tidigare godkänt djurförsök också svårare att förstå än den ursprungliga ansökan. Det beror på att det är vanligt att sökanden endast skickar en kopia på den gamla ansökan tillsammans med ett försättsblad med sådana eventuella ändringar som sökanden önskar göra i den ursprungliga försöksplanen. Detta leder till att ledamöterna i nämnden har svårt att få klarhet i exakt vad djuren kommer att utsättas för. Mitt förslag om särskilda blanketter för fortsättningsförsök skall ses mot bakgrund av detta. 14.4Årliga rapporter om verksamheten För att få till stånd ett större utbyte av information mellan de olika myndigheterna och personalen vid inrättningar med verksamhet med djurförsök föreslår jag att försöksdjursveterinärerna, dvs. de veterinärer som enligt 20 § djurskyddslagen skall finnas på alla Strukturer och rutiner för ökad överblick och kontroll över djurförsöken inrättningar som bedriver försöksdjursverksamhet, de djurförsöks- etiska nämnderna och den centrala försöksdjursmyndigheten en gång skall sammanställa en rapport med uppgifter om respektive verksamhet . Att just försöksdjursveterinärerna är den grupp som enligt mitt förslag får till uppgift att stå för rapporteringen från inrättningarna med djurförsöksverksamhet hänger samman med mitt förslag att försöksdjursveterinärerna skall granska alla ansökningar om djur- försök. Genom det förslaget kommer försöksdjursveterinärerna att få en mycket god överblick över verksamheten på inrättningen och de lämpar sig därför väl för att svara för rapporteringen från inrätt- ningarnas sida. För försöksdjursveterinärernas och de djurförsöksetiska nämnder- nas del föreslår jag att rapporterna skall vara problemorienterade, dvs. koncentrera sig på att belysa eventuella problem och eventuella ställningstaganden till och lösningar på problemen. Rapporterna behöver inte alls vara omfattande utan det viktiga är att de inne- håller sådan information som respektive myndighet eller befattnings- havare bedömer kan vara av intresse för de andra myndigheterna och befattningshavarna att ta del av. Exempel på vad rapporten kan innehålla är eventuella problem angående: N rutinerna på inrättningen eller myndigheten, N kontakterna eller samarbetet med de övriga aktörerna på om- rådet (sökandena, försöksdjurspersonalen, försöksdjursveteri- närerna, de djurförsöksetiska nämnderna, den centrala försöks- djursmyndigheten eller tillsynsmyndigheterna) N särskilda händelser eller incidenter, eller N om någon viss typ av djurförsök, metoder, tekniker eller bestäm- melser på området har vållat särskilda bekymmer. Om det finns flera försöksdjursveterinärer på en och samma inrätt- ning bör veterinärerna sammanställa en rapport gemensamt. Rapporten bör enligt min mening lämpligen skickas både till den eller de djurförsöksetiska nämnder som har behandlat ansökningar om djurförsök från inrättningen och till den centrala försöksdjursmyndigheten. Nämnderna bör skicka sina rapporter till den centrala försöksdjursmyndigheten. Den centrala försöksdjursmyndighetens rapport bör utformas så att den fungerar som en fortlöpande information om det föregåen- de årets djurförsöksverksamhet till de personer som är involverade Strukturer och rutiner för ökad överblick och kontroll över djurförsöken i utförandet av djurförsöken eller i prövningen eller tillsynen av dem. Rapporten bör alltså utformas med hänsyn till vad dessa grupper kan ha nytta och intresse av att veta. Den bör vara relativt kortfattad och utöver information om den egna myndighetens verksamhet innehålla en sammanställning som återger huvuddragen i de rapporter som myndigheten fått från försöksdjursveterinärerna och från de djurförsöksetiska nämnderna. På så sätt kommer en samlad bild av årets verksamhet kunna förmedlas till berörda myn- digheter och inrättningar. En kopia på rapporten bör skickas till de försöksdjursinrättningar som ansökt om godkännande av djur- försök , till de djurförsöksetiska nämnderna och till de lokala tillsynsmyndigheterna som utövar tillsynen över verksamheten. Övriga som kan vara intresserade av rapporten får själva höra av sig till den centrala försöksdjursmyndigheten för att få en kopia av den. Enligt gällande bestämmelser skall den godkände föreståndaren på en inrättning lämna en redogörelse för det antal djur som använts i djurförsök föregående kalenderår. Det kan enligt min mening vara lämpligt att försöksdjursveterinärerna och de djurförsöksetiska nämnderna lämnar sina rapporter till den centrala försöksdjursmyndigheten i samband med detta så att inrättningarna och myndigheterna kan spara tid och arbete genom att samordna insamlandet av materialet. Det bör överlämnas till de centrala myndigheterna på området att i föreskrifter meddela sådana bestämmelser som behövs för att få denna återrapportering till stånd. 14.5Individuella journaler med dag för dag anteck- ningar om försöksdjurens hälsotillstånd För att öka kontrollen över försöksdjurens situation och för att underlätta samarbetet mellan sökandena, försöksdjurspersonalen, försöksdjursveterinärerna och tillsynsmyndigheterna föreslår jag att det i varje försöksdjursjournal skall finnas ett avsnitt i vilket anteckningar skall föras om försöksdjurets hälsa och situation och att det skall införas ett obligatoriskt krav på burmärkning, dvs. en enskild märkning av varje bur, för burar där djur som är journal- förda i grupp vistas. I t.ex. är det vanligt att villkora ett djurförsök med att sökanden för dagbok över hur försöksdjuren mår. Strukturer och rutiner för ökad överblick och kontroll över djurförsöken boken finns normalt kolumner för anteckningar om vilka åtgärder djuren enligt försöksplanen skall utsättas för. Utrymme finns också för forskaren och/eller försöksdjurspersonalen att göra anteck- ningar om de planerade åtgärderna vidtogs samt för att dag för dag anteckna något om hur försöksdjuren mår. Det är vanligt att anteckningarna om försöksdjurens hälsotillstånd görs med hjälp av siffror där siffran 0 betyder att försöksdjurets hälso- tillstånd verkar normalt med hänsyn till de åtgärder som djuret har utsatts för. Siffran 1 betyder att djuret visar tecken till att må sämre än man förväntat sig och att försöksdjuret bör få tätare tillsyn än vad det annars skulle få och siffran 2 betyder att veterinär bör tillkallas för att titta på djuret. Om försöksdjuret är så dåligt att det bör tas ur försöket markeras detta med siffran 3 i dagboken. Jag tycker att det är ett bra system som vi bör kunna ta efter och jag föreslår därför att ett liknande system införs i . gäller enligt 23 § djurskyddslagen, 54 a § djur- skyddsförordningen och 6 kap. 1–4 §§ Statens jordbruksverks före- skrifter (SJVFS 1998:20) om uppfödning, förvaring, tillhandahållan- de och användning m.m. av försöksdjur att primater, hundar, katter och kaniner skall identitetsmärkas och journalföras individuellt. För andra ryggradsdjur gäller att de skall journalföras antingen individuellt eller i grupp. Journalen skall bevaras under räknat för sista införandet och den skall finnas till- gänglig på försöksdjursinrättningen. Journalen över djuren skall föras löpande och den skall, i till- lämpliga delar, innehålla uppgifter om: N Antalet djur, N art, N identitet enligt märkning, N datum för djurets födelse, N datum för djurets ankomst till inrättningen, N uppgifter om varifrån djuret anskaffats, N datum för försäljning eller leverans av djur, N mottagarens namn och adress, N vidtagna försöksåtgärder, N djur som avlivats av annan anledning än som en del i försöket, med angivande av orsak, N djur som har dött, med angivande av orsak, Strukturer och rutiner för ökad överblick och kontroll över djurförsöken N försöksdjursveterinärs beslut angående om ett djur som har använts i djurförsök skall avlivas eller leva vidare, och N försöksdjursveterinärs beslut om återanvändning av försöks- djur. Man kan på ett enkelt sätt anpassa de nu gällande bestämmelserna till mitt förslag om dagliga anteckningar över hur försöksdjuren mår. De nuvarande bestämmelserna om märkning och journal- föring kan ändras och kompletteras med regler om att journalen för försöksdjuret/gruppen av försöksdjur skall innehålla: N Dagliga anteckningar om hur försöksdjuret/försöksdjuren mår, N anteckningar om eventuella åtgärder som vidtagits för att be- handla eller ge djuret/djuren smärtlindring för komplikationer eller sjukdomar som inte ingår som en del av det planerade N uppgifter om den i ansökan om djurförsöket angivna avbryt- ningspunkten. Dag för dag anteckningarna om försöksdjurens tillstånd bör enligt min mening lämpligen föras på ett liknande sätt som i Neder- länderna genom användning av sifferbeteckningar, bokstavsbeteck- ningar eller dyl. Beteckningarna bör ange när det finns anledning att observera ett djur närmare, när veterinär bör undersöka djuret och när djurförsöket bör avbrytas på grund av djurskyddsskäl (dvs. när djurförsöket skall avbrytas på grund av att avbrytningspunkten har nåtts). Särskilda noteringar bör också göras om vilka effekter försöket får för försöksdjuren om effekterna på något sätt avviker från de som beskrivits i ansökan om djurförsöket. Anteckningarna bör föras individuellt för varje djur som har en individuell identitetsmärkning. För djur som journalförs i grupp bör journalanteckningarna följa den burmärkning som jag föreslår skall bli obligatorisk i fall när djuren saknar individuell identitets- märkning. Det skall alltså av journalen gå att utläsa att ett eller flera av de djur som vistas i bur A eller bur B har utsatts för åtgärd X Y etc. Anteckningarna bör föras från och med att försöksåtgärderna påbörjas. Med försöksåtgärder menar jag de åtgärder som djuret enligt försöksplanen skall utsättas för. Dock bör liksom även skada eller sjukdom som upptäcks innan själva försöksåtgärderna påbörjas och eventuell behandling däremot också noteras i djurets/ Strukturer och rutiner för ökad överblick och kontroll över djurförsöken Vad gäller framställning av genetiskt modifierade djur bör de åtgärder som vidtas i anledning av framställandet, t.ex. prover för s.k. karaktärisering av djuren, också anses vara sådana åtgärder som skall antecknas i journalen. Journalen bör finnas lätt tillgänglig någonstans i närheten av försöksdjuren så att såväl sökanden och försöksdjursveterinären som försöksdjurspersonalen kan göra noteringar i den. Det bör vara upp till varje inrättning att själv inrätta sådana rutiner att de nya kraven på journalföringen kan uppfyllas. Men för att underlätta för bl.a. tillsynsmyndigheternas arbete bör ta fram en mall för hur journalerna bör utformas. 14.6Ny statistik över hur djurförsöken är klassificerade Enligt min mening är det lämpligt att som ett led i strävan att begränsa de plågsamma djurförsöken utöka statistiken över den årliga försöksdjursanvändningen med uppgifter om hur djurförsö- ken klassificeras. påpekade i sitt betänkande att det behövs en tydlig strategi från centralt håll för de plågsamma djur- försöken. Enligt den särskilda utredaren bör det åligga den centrala myndigheten för försöksdjursfrågor att definiera vilka försök, tester eller ingrepp som är plågsamma för djuren och att identifiera och prioritera åtgärder för att undvika eller lindra dessa djurs lidan- de. Myndighetens arbete med att finna alternativa metoder till djur- försök borde enligt utredaren vidare i första hand fokuseras på de plågsamma djurförsöken. Mot bakgrund av synpunkter och för- slag uppdrog regeringen i beslut åt CFN att utreda förutsättningarna för att kunna göra en kvantifierad bedöm- ning av försöksdjurens smärta och andra obehag i samband med djurförsök. CFN redovisade sitt uppdrag till regeringen genom rapporten och andra obehag i samband med djurförsök m.m. Rapporten finns publicerad i CFN:s skriftserie, nr 39, 2000. Enligt rapporten bör det införas ett klassificeringssystem med en indel- ning av djurförsöken i tre olika kategorier; djurförsök av ringa, måttlig eller avsevärd svårighetsgrad. Rapporten ger ett antal exempel på djurförsök som bör hänföras till den ena eller andra kategorin. Ställningstagandena i utredningen har resulterat i att CFN har anpassat blanketterna för ansökningar om djurförsök i Strukturer och rutiner för ökad överblick och kontroll över djurförsöken enlighet med det föreslagna klassificeringssystemet och att CFN har givit ut en vägledning för hur man skall fylla i blanketterna. Vägledningen innehåller en exempelsamling som kan användas som ledning för indelningen av djurförsöken i de olika kategorierna. När nu ett klassificeringssystem finns är det både angeläget och praktiskt genomförbart att redovisa fördelningen av antalet använ- da försöksdjur mellan de olika svårighetsgraderna. Då kan alla få en god bild av hur många djur som utsätts för sådana försök som är att anse som särskilt plågsamma och hur många som utsätts för djur- försök som innebär ett lidande av en lägre svårighetsgrad. Enligt nu gällande regler skall sökanden på ansökningsblanketten för djurförsök kryssa för den svårighetsgrad som djurförsöket enligt hans eller hennes bedömning har. Klassificeringssystemet är dock enligt CFN:s vägledning till ansökningsblanketten inte tänkt att tillämpas som en schablon av den djurförsöksetiska nämnden utan är i första hand avsett som en allmän vägledning för nämnden när den bedömer ett djurförsök. Nämnden måste själv bedöma försöksdjurens lidande med hjälp av de uppgifter om djurförsöket som finns i ansökan (och om så behövs genom att inhämta komplette- rande uppgifter) och ställa dessa i relation till betydelsen av djur- försöket. Det är enligt min mening viktigt att det av handlingarna i ärendet framgår om den djurförsöksetiska nämnden inte delar sökandens uppfattning om djurförsökets klassificering. Annars blir det omöj- ligt för de som inte är närvarande vid den djurförsöksetiska nämnd- ens sammanträde att få en riktig uppfattning om hur nämnden bedömde djurförsöket. Jag föreslår därför att det alltid skall anteck- nas i beslutet om den djurförsöksetiska nämndens bedömning av försökets svårighetsgrad avviker från sökandens bedömning. Genom att jag föreslår att det av beslutet om djurförsöket skall framgå hur den djurförsöksetiska nämnden ser på försökets svårig- hetsgrad är det möjligt att basera de statistiska uppgifterna om djurförsökets klassificering på den djurförsöksetiska nämndens bedömning. Det är enligt min uppfattning mer lämpligt än att basera den på forskarens klassificering eftersom den djurförsöks- etiska nämnden kan förväntas göra en mer neutral bedömning. Nämnden bör vidare med sin breda sammansättning och sin erfarenhet av olika typer av djurförsök ha en bättre möjlighet än en enskild forskare att göra en korrekt klassificering. Strukturer och rutiner för ökad överblick och kontroll över djurförsöken 14.7Efterstävade mål med förslagen De övergripande målen för mina förslag i detta kapitel är att öka överblicken och kontrollen över djurförsöken och att förstärka tillsynen över försöksdjuren för att på så sätt förbättra skyddet för försöksdjuren. 14.7.1Överblick och kontroll över djurförsöken Överblicken över djurförsöken föreslås ökas genom att rutiner skapas för att ge de inblandade myndigheterna och befattnings- havarna återkommande information om eventuella problem i verk- samheten och genom att statistiken över antalet använda försöks- djur kompletteras med uppgifter om hur stor andel av försöks- djuren som utsatts för djurförsök som är av avsevärd, måttlig eller ringa svårighetsgrad. Förslaget att sökanden skall rapportera till den djurförsöksetiska nämnden sådana djurförsök som måste avbrytas på grund av djur- skyddsskäl är ägnat att öka kontrollen i prövningen och att också öka kunskapen och kompetensen hos de djurförsöksetiska nämnderna. Ökad överblick och kontroll är viktigt för att undvika att för- söksdjuren utsätts för ett större lidande än vad som är absolut nödvändigt samt för att de inrättningar och myndigheter som är inblandade i planeringen, prövningen och kontrollen av djurförsök skall kunna planlägga och styra sina verksamheter på ett sådant sätt att ett gott djurskydd främjas. 14.7.2En stärkt tillsyn över försöksdjuren En god tillsyn är väsentligt för ett gott djurskydd. Djurskyddet kan aldrig sägas vara säkrare än den tillsyn som har till uppgift att kontrollera det. Jag anser att det tyvärr finns en del brister i den nuvarande tillsynen över försöksdjuren. Tillsynen är i många fall ojämn och bristande, bl.a. beroende på att kommunerna inte alltid har tillgång till personal som har möjlighet att bedöma om för- söksdjurens behov är tillgodosedda. Det gäller såväl djurens hälsa och miljö som deras möjligheter att få bete sig på ett för arten naturligt sätt. Strukturer och rutiner för ökad överblick och kontroll över djurförsöken Tillsynen över försöksdjuren utgör endast en del av tillsyns- myndigheternas totala ansvar för djurskyddstillsynen i landet och kanske myndigheterna inte hinner besöka försöks- djursinrättningarna mer än en eller . Enligt de råd som har utfärdat angående tillsynen, Statens jordbruksverks allmänna råd (2000:4) i anslutning till djurskydds- lagen (1988:534) om tillsyn m.m., rekommenderar att tillsynen bör vara en fortlöpande verksamhet. Antalet inspek- tioner och omfattningen av varje inspektion bör anpassas efter verksamhetens art och behov av tillsyn. Tillsynen bör ske regel- bundet och som lägst per försöksdjursinrättning. Med en sådan tillsynsfrekvens är det uppenbart att det antal djur- försök som avbryts på grund av att tillsynsmyndigheterna sätter stopp för dem är mycket få. Det är därför desto viktigare att inrättningarna själva ökar möjligheten att kontrollera och övervaka sina djurförsök. Ett viktigt instrument för att öka försöksdjurs- inrättningarnas interna kontroll över det praktiska utfallet av de planerade djurförsöken är de dag för dag anteckningar som jag föreslår skall föras om försöksdjuren. Genom anteckningarna kan all inblandad personal på ett lätt sätt hålla sig informerad om och följa utvecklingen av försöksdjurens hälsa och situation. Att det praktiska utfallet av försöken finns tillförlitligt dokumenterat är fördelaktigt även ur vetenskaplig synvinkel. Om det senare skulle upptäckas vissa tveksamheter angående ett visst djurförsök, t.ex. avseende effekterna på försöksdjuren så finns det förhållandevis detaljerade uppgifter om försöksdjurens situation. har det förutsatts att det förekommer någon form av regelbundet erfarenhetsutbyte mellan de djurförsöksetiska nämnderna och tillsynsmyndigheterna. Men, som påpekats av , så förhåller det sig inte i praktiken. Tillsynsmyndigheterna är representerade vid de djurförsöksetiska nämndernas sammanträden i högst varierande omfattning. I den granskning som gjorde av de djurförsöksetiska nämndernas verksamhet framkom att en representant från någon av tillsynsmyndigheterna varit närvarande vid 41 av de 72 sammanträden som nämnderna höll . Eftersom det är vanligt att mer än en nämnd har ett tillsynsansvar över de djurförsök som prövas under ett och samma sammanträde kan närvarofrekvensen för de relevanta tillsynsrepresentanterna sägas vara lägre än vad de redovisade siffrorna utvisar. Strukturer och rutiner för ökad överblick och kontroll över djurförsöken Av de uppgifter som jag har inhämtat under utredningen har det framkommit att någon större ändring i fråga om tillsynsmyndig- heternas närvarofrekvens inte har skett . Enligt min mening – en mening som jag för övrigt delar med flera av de utred- ningar som tidigare gjorts om djurförsök – är det viktigt att tillsyns- myndigheterna deltar i de djurförsöksetiska nämndernas samman- träden. De åtgärder som jag föreslår för att få till stånd feedback i kedjan av planering, prövning och kontroll av djurförsök kan inte ersätta de fördelar som en personlig närvaro av representanter från till- synsmyndigheterna vid nämndernas sammanträden skulle kunna innebära i form av ett utbyte av information och erfarenheter. Åtgärderna kan heller inte i övrigt ersätta en effektiv offentlig till- syn över försöksdjuren. Jag vill därför understryka att det är bety- delsefullt att tillsynsmyndigheterna försöker att närvara vid de djurförsöksetiska nämndernas sammanträden i större utsträckning än och att tillräckliga resurser satsas på att få till stånd en god och effektiv djurskyddstillsyn över försöksdjuren. 15En aktiv central myndighet för försöksdjursfrågor Som en del i uppdraget att vara huvudman för de djurförsöks- etiska nämnderna bör den centrala försöksdjursmyndigheten inrätta och underhålla en databas med ett centralt register över de djurförsök som prövats av de djurförsöksetiska nämnderna och med uppgifter om alternativa metoder till djurförsök. 15.1Den centrala myndigheten för försöksdjursfrågor Ledamöterna i de djurförsöksetiska nämnderna har under utred- ningens möten påpekat att de saknar en mer detaljerad, aktiv och konkret vägledning från den centrala försöksdjursmyndigheten om bl.a. vilka typer av djurförsök, metoder och tekniker som bör vara tillåtna respektive otillåtna. Min bedömning är att det behövs ett ökat stöd från den centrala myndigheten på det området. Jag har därför föreslagit flera åtgärder för att från den centrala myndighetens sida öka stödet för de djur- försöksetiska nämnderna. Jag har bl.a. föreslagit att utbildnings- insatserna för ledamöterna i de djurförsöksetiska nämnderna skall öka och att myndigheten skall inrätta rutiner för att skapa åter- koppling i systemet för planering, prövning och kontroll av djur- försök. är CFN central myndighet för försöksdjursfrågor. CFN har bl.a. till uppgift att samordna och planera frågor som rör djur- försök, att följa försöksdjursanvändningen och att sprida informa- tion om den. CFN har också det samlade ansvaret för frågor som hör direkt samman med de djurförsöksetiska nämndernas verksam- En aktiv central myndighet för försöksdjursfrågor I denna roll har CFN till uppgift att bevaka de djurförsöks- etiska nämndernas arbete och de bedömningar nämnderna gör av frågor om användningen av försöksdjur.