sou · GQB310 · 2003-01-01 00:00:00 — Vid sidan av räddnings- tjänstlagens bestämmelser om förebyggande åtgärder mot brand, finns även särskilda bestämmelser om förebyggande åtgärder vid hantering av brandfarliga varor i lagstiftningen om brandfarliga och explosiva varor. Mot bakgrund av erfarenheterna från diskoteksbranden i har pekat på behovet av att se över de regelverk som har betydelse för brandskyddet. En sådan översyn skulle omfatta bl.a. räddningstjänstlagens bestämmelser i förhållande till plan- och bygglagstiftningen. I detta sammanhang kan nämnas att det finns regler i polislagen (1984:387) och i ord- ningslagen (1993:1617), som syftar till att tillgodose säkerheten i samband med allmänna sammankomster och offentliga tillställ- ningar såsom t.ex. danstillställningar. Räddningstjänstlagen reglerar även skyldigheter att vidta skade- begränsande åtgärder vid vissa typer av anläggningar där verksam- heten innebär fara för att en olyckshändelse skall orsaka allvarliga skador på människor eller i miljön. Det finns emellertid många verksamheter där det finns risker för att det skall inträffa andra olyckshändelser än bränder. Vid rädd- ningstjänstlagens tillkomst (prop. 1985/86:170, bet. 1986/87:FöU02, rskr. 1986/87:58) påpekades i detta sammanhang att om riskerna är betydande eller om verkningarna av en olycks- händelse kan bli stora, har samhället i allmänhet reglerat verksam- heten genom särskild lagstiftning. I sådan lagstiftning finns ofta regler om skyldigheter för den som svarar för verksamheten att vidta åtgärder av olika slag så att olyckshändelser förebyggs. Lag- stiftningen innehåller också bestämmelser om vilka myndigheter som skall se till att föreskrifterna följs. Kraven på de åtgärder som behövs för att förebygga sådana olyckshändelser bör ställas med stöd av speciallagstiftningen inom det aktuella området. Räddningstjänstlagens bestämmelser om förebyggande åtgärder har alltså i varierande utsträckning beröringspunkter med annan lagstiftning och myndighetsverksamhet rörande olycks- och ska- deförebyggande åtgärder. Exempel på detta, förutom ovannämnda lag om brandfarliga och explosiva varor, är arbetsmiljölagstiftning- en och miljöskyddslagstiftningen. Förutom att vara tillsynsmyn- dighet enligt räddningstjänstlagen har även upp- gifter som tillsynsmyndighet m.m. enligt lagstiftningen om trans- port av farligt gods och lagstiftningen om åtgärder för att förebyg- ga och begränsa följderna av allvarliga kemikalieolyckor. samt ett antal myndigheter och or- ganisationer har pekat på behovet av att tydliggöra gränsdragningen mellan räddningstjänstlagstiftningens bestämmelser om förebyg- gande åtgärder och annan olycks- och skadeförebyggande lagstift- ning. Erfarenheterna från tillämpningen av räddningstjänstlagen tyder på att det finns ett behov av att förtydliga lagstiftningen när det gäller ansvarsförhållandena vid sjuktransporter och vid det första omhändertagandet på en olycksplats. Utbildning av räddningstjänstpersonal m.m. Räddningstjänstförordningen innehåller dels bestämmelser om kompetenskrav för de olika befattningshavare som ingår i kommu- nens räddningsstyrka, dels bestämmelser om hur utbildning av räddningstjänstpersonal och personal inom sotningsverksamheten skall organiseras. En översyn som bl.a. syftar till att minska onödig detaljreglering av verksamhet behöver även omfatta detta område. En översyn av bestämmelser om utbildning sammanhänger dock med frågor som bl.a. rör finansiering, organisation och krav på ut- bildningssystemet. Frågor av detta slag bör bli föremål för samlade överväganden och ut mellan stat och kommun (prop. 1998/99:74, bet. 1998/99:FöU05, rskr. 1998/99:224). Integrering av sjö- och flygräddningstjänsterna och har i skrivelse till regeringen (Fö98/2428/) hemställt om att räddningstjänstlagstiftningen skall ändras så att sjö- och flygräddningstjänsterna skall kunna in- tegreras till en gemensam sjö- och flygräddningstjänst. Den gemen- samma sjö- och flygräddningstjänsten föreslås organisatoriskt ligga under men med bibehållet räddningstjänstansvar för respektive myndighet. Syftet med en integrering är att uppnå sam- ordningsvinster vilket skall leda till högre kvalitet och möjlighet till besparingar i räddningstjänsten. Utredningen om kemikalieolyckor m.m. behandlade i sitt slutbe- tänkande Säkrare kemikaliehantering (SOU 1998:13), bl.a. frågor som hör samman med miljöräddningstjänst till sjöss. Utredningen konstaterade i detta sammanhang att vissa frågor skulle kräva yt- terligare överväganden i samband med en översyn av räddnings- tjänstlagstiftningen. De områden som berördes var bl.a. befogenheterna för att så ti- digt som möjligt kunna sätta i gång miljöräddningsoperationer till sjöss samt fördelningen av ansvaret mellan statliga och kommunala SOU 2002:10 Bilaga 1 Kommittédirektiv myndigheter då fartyg i samband med en räddningstjänstinsats bogseras till hamn. En översyn av räddningstjänstlagstiftningen behöver alltså om- fatta även detta område. Modernisering och minskad detaljreglering Utredaren skall lämna förslag till en reformerad räddningstjänstlag- stiftning. Utredaren skall bl.a. beakta möjligheterna att minska de- taljregleringen av den kommunala räddningstjänsten och i övrigt modernisera bestämmelserna i lagstiftningen i syfte att skapa en effektiv räddningstjänst på såväl det kommunala som statliga om- rådet. Exempel på områden som skall utredas är kommunala rädd- ningstjänstplaner och ledningen vid stora olyckshändelser. Lag- stiftningen måste även med minskad detaljreglering tillgodose det behov av reglering som krävs för att stat och kommun skall kunna utöva tillsyn m.m. på ett ändamålsenligt sätt. Utredaren skall analysera om en reformerad räddningstjänstlag- stiftning med en minskad grad av detaljreglering aktualiserar beho- vet av inledande bestämmelser med nationella mål för verksamhe- ten. Om utredaren finner att så är fallet, eller om det av andra skäl skulle befinnas vara lämpligt, skall sådana bestämmelser ingå i för- slaget till lagstiftning. Dispositionen av och terminologin i räddningstjänstlagen och räddningstjänstförordningen skall ses över i syfte att göra författ- ningarna mer lättillgängliga. Preciserade skyldigheter för stat, kommun och enskilda Utredarens förslag skall precisera skyldigheterna inom räddnings- tjänstområdet för olika statliga myndigheter, kommunerna och en- skilda. Ekonomiska konsekvenser av det offentliga åtagandet för såväl stat som kommun skall övervägas och redovisas. Själva rädd- ningstjänstbegreppet skall, med undantag för vad som nedan sägs om miljöräddningstjänst till sjöss, inte utvidgas jämfört med vad som följer av nuvarande räddningstjänstlag. Utredarens förslag skall vidare omfatta de bestämmelser som krävs för att kommunernas förebyggande verksamhet på räddnings- tjänstområdet skall kunna bedrivas på ett effektivt sätt. Bestämmel- ser av tillsynskaraktär, t.ex. brandsyn, behöver ses över. I detta ar- bete skall bestämmelser om olycksförebyggande verksamhet i an- nan lagstiftning beaktas. Förhållandet mellan räddningstjänstlag- stiftningens bestämmelser och annan lagstiftning som reglerar olycks- och skadeförebyggande verksamhet skall analyseras och tydliggöras. Bestämmelser och myndighetsverksamhet som främst rör förebyggande åtgärder mot andra olyckor än bränder skall även fortsättningsvis regleras genom speciallagstiftning inom det aktu- ella området. Förtydligat ansvar för sjuktransporter m.m. Utredaren skall analysera behovet av att förtydliga ansvaret för sjuktransporter m.m. mellan landstingen och den statliga och kommunala räddningstjänsten. Om det finns ett sådant behov skall utredaren lämna förslag till bestämmelser som reglerar ansvaret på respektive område. Räddningstjänstpersonalens kompetens och utbildning Utredaren skall dessutom lämna förslag till de bestämmelser som krävs för att reglera vilken kompetens och utbildning den kommu- nala räddningstjänstens personal skall ha. Utredaren skall samråda med i frågor som rör utbildning av räddnings- tjänstens personal i enlighet med regeringens beslut den 18 novem- ber 1999. Integrering av sjö- och flygräddningstjänsterna Utredaren skall vidare se över frågan om sjö- och flygräddnings- tjänsterna bör integreras och om det i så fall kan ske med bibehållet myndighetsansvar. Ansvaret vid miljöräddningstjänst till sjöss Med utgångspunkt i vad som sagts om behovet av att tidigt kunna påbörja miljöräddningsinsatser till sjöss och vissa frågor om räddningstjänst då fartyg bogserats till hamn, skall utredaren se över behovet av ändringar i lagstiftningen om ansvar och befogen- heter för statliga och kommunala myndigheter på dessa områden. Som framgår av kommittéförordningen skall samtliga förslag kost- nadsberäknas och förslag till finansiering skall redovisas för före- slagna bestämmelser och åtgärder. Detta skall jämföras med nuva- rande uppdelning av kostnader och finansiering mellan stat och kommun. Besparingar och effektivitetsvinster skall redovisas och kvantifieras. Utredaren skall samråda med de statliga myndigheter som berörs av utredarens förslag samt med företrädare för kommuner, lands- ting och berörda organisationer. Utredaren skall redovisa resultatet av sitt arbete . Frågan om en eventuell inte- grering av sjö- och flygräddningstjänsterna skall dock behandlas med förtur. Uppdraget skall i denna del redovisas , dock . Bilaga 2 PM angående alarmering m.m. Synpunkter har, från främst företrädare för den kommunala rädd- ningstjänstverksamheten, lämnats till Utredningen om att ansvaret för och finansieringen för att säkerställa alarmering vid teleavbrott behöver klarläggas. Detta konstaterade också Räddningsverksut- redningen i sitt slutbetänkande (se SOU 1958:59 s. 102). Rädd- ningsverksutredningen påpekade att det inte finns några bestäm- melser om att teleoperatörer har skyldighet att ha ersättningssy- stem uppbyggda i händelse av avbrott på ordinarie 112-förbindelse och konstaterar att nuvarande praxis är att vid avbrott i teletrafiken tar kommunen ansvar för att förmedla nödtrafik och att detta of- tast sker genom att bemannade brandfordon med radiokommuni- kation placeras ut på lämpliga platser. Det finns enligt Räddnings- verksutredningen ett utbrett missnöje med att kommunerna vid teleavbrott ensidigt ska svara för kostnaderna att säkerställa alarme- ring. Samma synpunkter har som nämnts framförts till Utredning- en. Utredningen konstaterar att till re- geringen redovisade en rapport – Alarmering av statliga och kom- munala räddningsorgan, redovisning av brister och förslag till åt- gärder (Best.nr. P30/253/98). Rapporten som också behandlade åtgärder vid störningar på telenätet togs fram i samråd med samtli- ga statliga myndigheter med ansvar för räddningstjänst, , och och . Vidare lämnade synpunkter till rapporten. I rapp- orten konstateras bl.a. att tillgängligheten i telenätet i landet är mycket hög och att ytterligare åtgärder för att öka denna inte är rimliga. Sammanfattningsvis föreslogs i rapporten beträffande tele- störningar att denna fråga bör behandlas i de regionala råd för räddningstjänst som finns i varje län för att skapa en regional syn på vilka åtgärder som bör vidtas vid telestörningar beroende av hur Bilaga 2 PM angående alarmering m.m. många abonnenter som berörs och vilken tidsutdräkt teleavbrotten har. Regionala råd för räddningstjänsten finns i varje län och består av representanter för räddningstjänstansvariga myndigheter och inom räddningstjänsten samverkande organ. I rapporten föreslogs att beslut om åtgärder vid telestörningar bör fattas av ansvariga rädd- ningstjänstmyndigheter i samråd med andra hjälporgan. En minsta nivå, är enligt rapporten, att allmänheten alltid skall kunna larma räddningstjänst och hjälporgan alla tider från brand-, po- lis- och ambulansstationer eller i särskilda fall från annan plats, t.ex. en vårdcentral. Enligt Utredningens mening är det angeläget att se till att det finns anordningar för alarmering även i händelse av avbrott i ordi- narie 112-förbindelse. Enligt Utredningens mening avser bestäm- melserna också dessa fall. Utredningen konstaterar dock att ut- vecklingen på telekommunikationssidan har gått fort. Sålunda finns ett stort antal nätoperatörer och det är inte alltid som det är samtida avbrott på samtliga nät. Sålunda kan det ibland t.ex. vara möjligt att nå 112 via mobiltelefon i fall då inte den fasta teleförbindelsen fungerar. Det är enligt Utredningens upp- fattning en uppgift för staten att genom i tillståndsgivning till teleoperatörer tydliggöra skyldigheten att vid avbrott i teletrafiken lämna information till räddningstjänstansvari- ga myndigheter. Utredningen konstaterar att det inte är vare sig möjligt eller önskvärt att i på annat sätt än som sker i bestämmel- serna i 5 kap. 8 § lagen (0000:0000) om skydd mot olyckor som kan föranleda räddningsinsatser reglera ansvarsfrågan när det gäller att säkerställa ansvars- och finansieringsfrågan vid teleavbrott. Ut- redningen ställer sig bakom de förslag som i detta avseende redovi- sas i den här nämnda rapporten. Enligt Utredningens uppfattning bör det av kommunens handlingsprogram för förebyggande åtgär- der enligt 3 kap. 2 § framgå hur allmänheten kan alarmera rädd- ningsorgan vid avbrott på telenätet. Till Utredningen har också från främst företrädare för den kommunala räddningstjänsten framförts synpunkter på om larm- signaler från automatiska brandlarmanläggningar alltid ska föranle- da ingripande från kommunens räddningstjänstverksamhet. Skälet till att Utredningen tar upp denna fråga är att enligt statistik från den kommunala räddningstjänstverksamheten föranleder larmsig- naler från automatiska brandlarmanläggningar drygt 30 000 utryckningar från kommunernas räddningstjänstverksamhet och av dessa utryckningar är endast dryga tre % föranledda av brand. Bilaga 2 PM angående alarmering m.m. är enligt Utredningens uppfattning inte acceptabelt då en utryck- ning av den kommunala räddningstjänstverksamheten i sig dels in- nebär att beredskapen för räddningsinsatser eftersätts för andra delar och objekt inom kommunen, dels innebär vissa olycksrisker i och med att räddningsfordonen påkallar fri väg. Utredningen vill här erinra om att för att samhällets räddnings- tjänst ska ha skyldighet att ingripa med en räddningsinsats måste det, som Utredningen har redogjort för i avsnitt 5, dels föreligga en olyckshändelse eller en överhängande fara för en olyckshändelse, dels måste syftet med ett ingripande vara att tillvarata vissa ange- lägna skyddsvärden genom att hindra eller begränsa skador på människor, egendom eller i miljön. Härtill kommer att ett ingri- pande endast skall ske om de fyra kriterierna enligt 1 kap. 3 § lagen (0000:0000) om skydd mot olyckor som kan föranleda räddnings- insatser är uppfyllda, nämligen behovet av en snabb insats, det ho- tade intressets vikt, kostnaderna för insatsen och omständigheterna i övrigt. Dessa avvägningar måste enligt Utredningen ske i varje fall där en räddningsinsats efterfrågas. Utredningen vill också erinra om den grundläggande principen att den enskilde har ett primärt ansvar för och skyldighet att skydda sitt liv och sin egendom och att inte förorsaka olyckor. För att komma till rätta med problemen med onödiga larmsig- naler från automatiska brandlarmanläggningar och framför allt för att minska frekvensen av uttryckningar från den kommunala rädd- ningstjänstverksamheten vid dessa larmsignaler behövs det enligt Utredningens mening generellt sett en bättre kontakt och mer in- formationsutbyte mellan kommunens räddningstjänstverksamhet och de objekt som har automatiska brandlarmanläggningar anslutna till kommunens larmcentral, vanligen en SOS-central. Anlägg- ningsägaren måste enligt Utredningens mening bl.a. informeras om att en larmsignal från en automatisk brandlarmanläggning inte nödvändigtvis och under alla förhållanden kan tas till intäkt för att förutsättningar föreligger för en räddningsinsats från den kommu- nala räddningstjänstverksamheten.