sou · GQB353d1 · 2003-01-01 00:00:00 — Andelen individer som är helt kariesfria på tändernas sidoytor, approximalytorna, (DFS-a) har ökat med . var av undersökta 19-åringar kariesfria approximalt. Även andelen individer med många approximala tandskador har minskat. Den andel av 19-åringar som har minst 10 skadade approximalytor, dvs. de med mest omfattande kariesskador, har minskat . De approximala kariesskadorna är de som framför allt ger upphov till ett framtida vårdbehov genom att många fyllningar behöver göras om på grund av att nya kariesskador uppkommer i kanten på fyllningarna eller på grund av att fyllningarna går sönder. Medelvärde för DFT hos 19-åringar på riksnivå åren 1985–2000 -4,9 -1,5 Procentuell andel kariesfria approximalt av undersökta 19-åringar på riksnivå åren 1985–2000 Frekvensfördelning (procent) av antalet 19-åringar i förhållande till värdet på DFS-a åren 1985–2000 Det måste framhållas att vad som i dessa undersökningar anges som karies är s.k. manifest karies, som inte enbart är begränsad till tandens emalj utan även når in i tandbenet (dentinet) och i all- mänhet kräver att en fyllning behöver göras. Initialkaries, som är en ytligare form av skada, har inte registrerats. Även initialkaries kräver behandling, i allmänhet med fluorpreparat. Förbättringen av tandhälsan hos barn och ungdomar förväntas fortsätta om än i långsammare takt än . I meddelandeblad 7/01 beskrivs tandhälsoutveck- lingen , vilken här återges in extenso. I fråga om kariesfria treåringar visar uppgifterna att andelen kariesfria barn inte förändrats . Men det är heller inte att förvänta eftersom detta värde var så högt som . En ökning av andelen kariesfria sexåringar har dock skett . På riksnivå går det således inte att få belägg för att tandhälsan försämrats hos förskolebarnen även om andel kariesfria är ett relativt trubbigt mått som egentligen anger tand- läkarnas bedömning om fyllningsterapi behöver utföras eller inte. En granskning av statistiken från antyder att det finns en tendens till att förbättringen av tandhälsan mattats av. Detta skulle då vara i överensstämmelse med olika rapporter från fältet. För att belysa detta finns i nedanstående tabell uppgifter vad avser DFT hos 12-åringar och DFS-a hos 19-åringar. Som framgår av uppgifterna i tabellen så har det på riksnivå funnits en relativt likartad förändring mellan vart och ett av de tio åren medan en obetydlig ökning kan avläsas för . Detta kan ha många förklaringar. En är att , som alltid haft en något sämre tandhälsa, nu ingår i statistiken. En annan förklaring kan vara att lands- tingen i allt större utsträckning kallar enbart s.k. riskpatienter. Medelvärde för DFT hos 12-åringar och för DFS-a hos 19-åringar på riksnivå –2000 Det är betydligt svårare att beskriva tandhälsa och tandhälsout- veckling hos vuxna än hos barn och ungdomar. Det beror dels på att det inte föreligger konsensus om vilka mått eller index som är lämpliga, dels på att det finns få aktuella uppgifter på riksnivå. Den orala hälsan är en produkt inte enbart av direkta sjukdoms- orsaker utan också i hög grad av sociodemografiska och kulturella faktorer. Om tand- och munsjukdomar inte läker medför det att varje munhåla allt eftersom tiden går dokumenterar anhopade effekter av genomgångna perioder av tandohälsa. En tand som skadats av karies och fått en fyllning är t.ex. en bestående skada. Variationerna ökar därför med stigande ålder och innebär epidemi- ologiska problem både när det gäller val av variabler och när det gäller tolkning av resultat från undersökningar av vuxenpopula- tioner. Det finns ingen samlad epidemiologisk information beträffande den vuxna befolkningens orala hälsa i hela , utöver den som erhålls via de löpande undersökningarna av levnadsförhållandena () som utförs av (). Dessa under- sökningar är riksomfattande avseende den vuxna befolkningen och inkluderar ett flertal frågor av odontologisk karaktär. Av ULF-undersökningarna framgår att den orala hälsan, med utgångs- punkt från antalet kvarvarande tänder som ett mått på tandhälsan, genomgått stora förändringar . Såväl karies som parodontit (tandlossning) kan leda till tandförluster, vilket gör att information om olika grad av betandning i en befolkning är en viktig uppgift för att bedöma det orala hälsotillståndet. Urvalet i ULF-undersökningarna har utökats med åldrar t.o.m. . Som mått på tandhälsa används avsaknad av egna tänder (tandlöshet), förekomst av enbart egna tänder, nedsatt tuggförmåga samt förekomst av tandprotes och tandimplantat (fastskruvad protes). Andelen personer som helt saknar egna tänder har minskat med nästan två tredjedelar från i befolkningen i åldersgruppen 25–. Speciellt märkbar är minskningen i åldersgruppen 45–, där andelen tandlösa gått ner från till bland kvinnorna och från 14 pro- cent till bland männen. Också i de högre åldersgrupperna ses en påtaglig minskning av andelen tandlösa med nästan en halve- ring i åldrarna 75–. De socioekonomiska skillnaderna har också blivit mindre där i synnerhet de ej facklärda arbetarna upp- visat en mycket positiv utveckling och ligger nära befolknings- genomsnittet. Av följande tabell framgår den procentuella fördelningen av före- komsten av egna tänder i åldrarna 25–. Som jämförelse kan nämnas att vid intervjuerna åren 1980–81 uppgav endast 18,4 pro- cent i åldrarna 75–att de hade enbart egna tänder jämfört åren 1988–89. När samma fråga ställs åren 1996– 97 har andelen som anger att de har enbart egna tänder i ålders- gruppen ökat till . Tandstatus hos 25–84-åringar 1980–81, 1988–89 och 1996–97. Lös- och egna tänder -80/81 -88/89 -96/97 -80/81 -88/89 -96/97 -80/81 -88/89 -96/97 Källa: SCB:s ULF-undersökningar Förekomst av implantat är sällsynt i de lägre åldersgrupperna t.o.m. . I åldersgruppen 44–uppger att man har någon typ av implantat medan förekomsten ökar till fem pro- cent i åldrarna 65–. I 1996–ULF-undersökning ställdes frågan om man upplevt besvär från tänderna/proteserna samt om man inte är nöjd med tändernas/protesernas utseende. Svaret på dessa frågor speglar också befolkningens tand- tillstånd. Kvinnor med barn och kvinnor i Norra glesbygden upp- ger i högre utsträckning än övriga grupper ensamstående att de har besvär från tänderna/proteserna. Som framgår av följande tabell så avtar besvären eller rapport- eringen av besvären ju äldre individerna blir. Detta är något för- bryllande med tanke på att de i stället borde öka i takt med att tänder, fyllningar och proteser åldras och behöver bytas ut eller justeras. Samma trend gäller för andelen som inte är nöjd med tändernas/protesernas utseende. Besvär från tänderna/proteserna samt missnöje med tändernas/ protesernas utseende enligt 1996–1997. Besvär från tänderna/proteserna Ej nöjd med tändernas/ Nedsatt tuggförmåga definieras som att inte alls eller endast med svårighet kunna tugga hårda saker som hårt bröd eller äpple. Ung- domarnas tuggförmåga är liksom deras tandstatus förhållandevis god. Men resultaten från , illustrerade i den följande tabellen, visar att tuggförmågan tycks vara på väg att försämras för personer i åldersgruppen 16–. I åldrarna och däröver har i stället tuggförmågan stadigt förbättrats , särskilt i åldersgruppen . Detta är ett uttryck för att tandtillståndet förbättrats speciellt vad avser den äldre befolkningen. De socioekonomiska skillnaderna minskar något, men var tionde ej facklärd arbetare har nedsatt tuggförmåga jämfört med endast var tjugonde tjänsteman på mellan- och högre nivå. Förhållandet är detsamma för båda könen. Motsvarande skillnader finns också mellan den lägsta och den högsta inkomstgruppen. Nedsatt tuggförmåga (svarsalternativ 2) och kraftigt nedsatt tuggförmåga (svars- alternativ 3) enligt 1980–81, 1988–89 och 1996–97. Allmänt sett är tandförluster sällsynta bland yngre vuxna. var det genomsnittliga antalet kvarvarande tänder hos 35–39-år- ingar 26 av 28 möjliga. Visdomständerna medräknades inte. Siff- rorna härrör sig från undersökning Tand- vårdsvanor och tandstatus bland vuxna i –1985. Jäm- förande tvärsnitts- och longitudinella undersökningar (1981). Gruppen 55–60- åringar hade i genomsnitt 15 kvarvarande tänder. Det finns inte skäl att anta att personerna i de aktuella åldersgrupperna, som är 50–respektive 70– , har förlorat fler än enstaka tänder då under- sökningen gjordes. I har och medarbetare genomfört tvärsnitts- studier med mellanrum, avseende tandhälsa, tandvårdsvanor och kunskap om tandsjukdomar och tandhälsa. Antalet tandlösa individer minskade med hälften och uppgick vid det senare tillfället till inom åldersgrupperna 40–. Medeltalet kvarvarande tänder hade ökat och var samtliga individer i stort sett fullt betandade. Antalet kariesangrepp och fyllningar minskade . En ökning av antalet fyllda tandytor regist- rerades efter . Även den parodontala hälsan förbättrades under ifrågavarande period. Tandfästet i käkbenet hos 40-åringar var i nivå med det hos 20-åringar . I en studie avseende 50-åringars mun- och tandhälsa i och konstaterade och att tandvärk fortfarande var ett hälsoproblem. Var sjunde individ hade haft tandvärk . Tandlöshet var mycket säll- synt och de flesta hade ett stort antal kvarvarande tänder med omfattande lagningar. Majoriteten var nöjda med sina tänder och sin tuggförmåga Tandhälsotillståndet och upplevelsen av tand- hälsan var ojämnt fördelad i befolkningen. De var sämre för indi- vider med låg utbildning/socialgrupp, ensamstående, invandrare, rökare och dem med nedsatt allmänhälsa. har Uhrbom och med mellanrum kartlagt vuxenbefolkningens munhälsa i . Den senaste undersökningen genomfördes (Epi Wux –98) och man konstaterar att utvecklingen av vuxnas munhälsa uppvisar mycket stora förbättringar . Om utvecklingen under näst- kommande period är likartad som anser man att det är realistiskt att räkna med att total tandlöshet inte längre föreligger på procentnivå . Även bland personer i högre åldersgrupper, , kommer andelen tandlösa att minska avsevärt och ligga . Prognoser visar att flertalet personer upp till pensionsåldern dessutom kom- mer att ha i stort sett fullbetandade bett. För tandvårdens del kom- mer det att innebära en verksamhetsinriktning där den stora utma- ningen i allt större omfattning kommer att gälla insatser för att upprätthålla den äldre generationens tandhälsa. I Epi Wux –98 lyfter man fram en angelägen uppgift för tand- vården nämligen att få yngre icke vårdsökande personer att prio- ritera sin munhälsa både för att ta vara på det hälsokapital som grundlagts inom den organiserade barn- och ungdomstandvården och för att undvika kostsamma framtida åtgärder av reparativ karaktär. Sammanfattningsvis redovisas munhälsoläget för de fyra undersökta åldersgrupperna 35, 50, 65 och på följande sätt: –35-åringen har så gott som alla tänder i behåll. Mer än hälften har inga registrerade kariesskador. Flertalet har inga lagningar i sina framtänder och även frekvensen av fyllningar i sido- partierna är låg. har en eller flera enstaka kronor. Förekomst av grav tandlossningssjukdom är låg. Rela- tivt stor andel personer som av ekonomiska skäl inte regel- bundet söker tandvård återfinns i denna åldersgrupp. –50-åringen har nästan alla framtänder i behåll och de flesta av kindtänderna. Mer än hälften har inga registrerade karies- skador. I bettets sidopartier finns omfattande fyllningsterapi medan framtänderna inte har fyllningar i lika stor omfattning. har brokonstruktioner av mindre utsträckning, 2–6 led. Omfattande förlust av tandfäste återfinns hos . Endast en procent är helt tandlösa. I denna ålders- grupp är det ett fåtal personer som inte söker tandvård regel- bundet. –65-åringen har de flesta framtänderna i behåll medan flera tänder förlorats i bettets sidopartier. Alltfler i denna ålders- grupp har välbetandade bett. De betandade har i genomsnitt 20 kvarvarande tänder. Tretton procent i åldersgruppen har mycket omfattande restaurationer i form av kronersättningar och/eller brokonstruktioner och omfattande fyllningsterapi förekommer hos de flesta i åldersgruppen. är helt tandlösa. En lika stor andel har grava förluster av tändernas stödjevävnad. –75-åringen har i genomsnitt 14 kvarvarande tänder. Andelen välbetandade personer har ökat kraftigt och uppgår nu till en tredjedel av åldersgruppen. I denna åldersgrupp har också andelen tandlösa minskat mest . är helt tandlösa. Var tionde person har mycket omfattande fasta brokonstruktioner och nästan en tredjedel har en eller flera mindre sådana Grav tandlossning förekommer hos nio pro- cent. Av de som inte regelbundet besöker tandvår- den är majoriteten helt tandlösa. De senaste epidemiologiska undersökningarna avseende tandhälsan visar alltså att det skett en påtaglig förbättring bland den vuxna befolkningen. Andelen individer som helt saknar egna tänder har minskat kraftigt, vilket både studierna från och visar. Skillnaden i tandlöshet mellan olika delar av landet är dock stor. Total tandförlust bland 50- och 65-åringar är exempelvis betydligt vanligare i de norra delarna av . Tvärsnittsundersökningar av munhälsan utförda i åren 1990–91 och i visar att andelen helt tand- lösa i åldersgruppen var i och i . Bland 65-åringarna var i avsaknad av egna tänder i medan förekomsten av tandlöshet var något lägre, , i motsvarande åldersgrupp i . Trots att tandhälsoförbättringar uppnåtts i samma utsträckning i de norra delarna av som i övriga landet så finns en inte obetydlig del av befolkningen som också kommer att vara i behov av såväl avtagbara proteser som implantat. 2.3.4Tandhälsan hos sjuka och funktionshindrade äldre Andelen äldre ökar generellt i befolkningen, vilket medför att andelen äldre bland sjuka och funktionshindrade också ökar. Allt fler individer behåller också fler tänder och fler restaurationer upp i högre åldrar. Flertalet kroniska sjukdomar och funktionshindrande tillstånd medför ökad risk för tand- och munsjukdomar. Vid kronisk sjukdom eller funktionshinder förändras livsbetingelserna vilket påverkar munhälsan och marginalerna för påfrestningar krymper. I en delrapport, , en del av kroppen, ingående i projektet och Folkhälsa utgiven av Stiftelsen Äldre- centrum, beskriver ett flertal samband mellan olika kroniska sjukdomstillstånd och försämrad oral hälsa. Sjukdomarna i sig kan medföra skador i munnen liksom medicinering eller annan behandling mot sjukdomen i fråga. Här kan nämnas sjukdoms- behandling med strålning mot huvud- och halsregionen och medi- cinering mot oro och depression som innebär stora risker för försämrad tandhälsa till följd av påverkan på salivsekretionen. De indirekta följderna av ett funktionshinder kan också vara betyd- ande. Neurologiska skador och sjukdomar kan t.ex. allvarligt för- sämra förmågan att sköta munhygienen och strokesjukdomar med ansiktsförlamning som följd kan omöjliggöra för patienten att bära och styra en helprotes. Andra sensoriska störningar som apraxi (handlingsoförmåga) kan också ge orala konsekvenser liksom dep- ression och andra personlighetsförändringar som gör att patienten inte längre bryr sig om att sköta sina tänder. Demenssjukdomar minskar också förmågan att sköta munhygienen. Det finns förhållandevis få större undersökningar som omfattar dessa grupper. har genomfört en studie på åtta lång- vårdssjukhus i , . Antalet undersökta personer var 257 respektive 258 med en medel- ålder på 76,8 och . Andelen helt tandlösa personer var . Bland de betandade fanns fler kvarvar- ande tänder än , 15,2 mot 13,0 tänder. Den parodon- tala hälsan bedömdes som dålig. fäster särskild upp- märksamhet vid den förändring som pågår inom äldreomsorgen och som innebär satsning på vård och omsorg i det egna hemmet . Det är därför mycket viktigt att munnens hälsa inte förbises i detta skede. Om de äldres tandhälsa skall kunna bevaras livet ut behöver, utöver den dagliga munvården, tandvård med stora inslag av professionellt utförd förebyggande vård ingå redan i äldrevården. När alltfler äldre har egna tänder och lever allt längre med bättre livskvalitet kommer en tandhälso- bevarande inriktning av äldretandvården att få en större betydelse. Annars finns risk att tandskadorna inte upptäcks förrän vård i särskilt boende blir aktuell och utvecklingen av skadorna kan ha medfört att dessa då inte går att reparera. och medarbetare har i ett flertal studier belyst vikten av att de äldre redan när de är friska informeras om att behovet av karies- förebyggande åtgärder ökar med stigande ålder. Den dominerande kariesformen hos de äldre är karies i anslutning till tidigare restaur- erade tandytor, vilket också gäller för rotytorna och problemet accentueras ytterligare vid muntorrhet. Främsta orsaken till tand- förluster i högre åldrar är karies och dess följder såsom upprepade restaurationer och rotfrakturer. Författarna anger att bland 85- åringar var andelen tanduttagningar till följd av karies så hög som och poängterar att de äldre bör, innan alltför stora kariesproblem uppträder, involveras i ett individuellt avpassat före- byggande program, som förstärks allteftersom behovet ökar. I tas tandhälsa och tand- hälsoutveckling upp under kapitlet Folksjukdomar. Vad som betraktas som folksjukdomar varierar mellan länder och kulturer . Huruvida ett hälsoproblem bör räknas som ett folkhälso- problem/folksjukdom anses ha att göra med hur vanligt det är, allvarlighetsgraden, om det ökar eller är på tillbakagång och hur det fördelar sig i olika grupper i befolkningen. Dessutom väger man in konsekvenserna för individer och samhälle och möjligheterna att göra något åt problemet. Mot den bakgrunden finns det flera skäl att räkna tandsjukdomar till folksjukdomarna. har i de senaste nationella folkhälsorapporterna betraktat sex grupper som folksjukdomar: hjärt-kärlsjukdomar, psykisk ohälsa, cancer, rörelseorganens sjukdomar, skador och allergier. Utöver dessa har tandhälsan, vissa infektionssjukdomar och vissa andra hälsoproblem behandlats. I den senaste rapporten konstaterar man att tandhälsan överlag har förbättrats avsevärt , i synnerhet bland äldre . Trots att tandhälsan i befolkningen som helhet för- bättrats väsentligt kvarstår betydande socioekonomiska skillnader. Det är fortfarande vanligare att arbetare saknar egna tänder än att tjänstemän på mellannivå och högre gör det. Bland män har dock skillnaden minskat något . Också beträffande tuggförmågan, i bemärkelsen att utan svårigheter kunna tugga hårda saker som hårt bröd eller äpple, har förbättrats för hela befolkningen . Även här är för- bättringen störst i åldrarna . Tandhälsan hos invandrargrupper är sämre än bland svenskar. Förekomst av protes är vanligare bland invandrare och invandrare uppger också i större utsträckning än svenskar tuggproblem. Vad gäller tändernas utseende ställdes i ULF-undersökningen /97 en fråga om hur nöjd man är med sina tänder. Kvinnor var mer missnöjda med utseendet på sina tänder än män. Allra mest missnöjda var förtidspensionärer och långvarigt arbetslösa, där så många som av dem var missnöjda. har besöksfrekvensen hos tandläkare ökat. Andelen av den vuxna befolkningen som inte besökt tand- läkare har minskat i synnerhet i de äldsta åldersgrupperna. I åldersgruppen 25–har emellertid andelarna som inte besökt tandläkare ökat. Det finns många förklaringar till detta. En kan vara att man anser att tand- hälsan är så god att man inte behöver det. En annan kan vara att kostnaderna för patienterna ökat till följd av förändringar i tand- vårdsförsäkringen och många yngre har fått sämre ekonomi på grund av svårigheter på arbetsmarknaden. Den sociala snedfördelningen vad beträffar tandvårdsutnyttjande kvarstår. De socioekonomiska grupper som har den bästa tand- hälsan besöker tandvården flitigast. Invandrare går inte till tand- läkaren lika ofta som befolkningen i stort. Detta kan troligen för- med att de har annan attityd till tandvård och tandhälsa än infödda svenskar på grund av att de inte skolats in i den svenska folkhälsotraditionen med förebyggande tandvård. Dessutom tar det tid innan man hunnit etablera kontakt med tandvården när man flyttar till ett annat land. Barns och ungdomars tandhälsa förbättras alltjämt. På riksnivå har man i debatten hävdat att förbättringen mattas av, vilket dock ej kan avläsas i riksmedelvärdena, som visar en jämn trend neråt . Däremot finns det stora regionala skillnader. Det är också skillnad i tandhälsa mellan in- födda svenska barn och barn till invandrare hos vilka förekomst av karies var betydligt vanligare. Beträffande framtida vårdbehov kan detta ses såväl i ett kortare tidsperspektiv som i ett långsiktigare I ett mera långsiktigt tids- perspektiv bör successivt vårdbehovet minska allteftersom de före- byggande insatserna resulterat i en förbättrad tandhälsa, vilket medför friskare patienter med mindre vårdbehov. I ett tioårigt tids- perspektiv torde dock inga stora skillnader finnas avseende vård- behovet jämfört med . bedöms barn och ungdomar ha ett mindre vårdbehov jämfört med dagens situation. Ett undantag utgör dock barn och ungdomar med svåra allmänsjukdomar, med bakgrund i familjer med sociala problem samt barn som kommer till från andra länder eller vilka genom föräldragenerationen har en annan kultur- ell bakgrund. Hos unga vuxna, 20–, kommer tandhälsan sannolikt att för- bättras som en konsekvens av förbättringarna hos barn och ung- domar. Vissa andra vårdbehov än sådana som relateras till karies kan öka på grund av t.ex. stressrelaterade bettfysiologiska problem. Vårdbehov och vårdefterfrågan av estetiska skäl förutses komma att öka. Hos de medelålders patienterna, 40–, kommer successivt tandhälsan att förbättras vartefter gruppen fylls på med allt friskare individer från gruppen unga vuxna. Tack vare ökade kunskaper om riskgruppshantering och ökade kunskaper om belastningsfaktorer som bidrar till tandlossningssjukdomar kommer denna patient- grupp att behöva omfattande insatser baserade på ny kunskap. Många invandrare i denna åldersgrupp kommer att uppvisa ett stort vårdbehov på grund av att de haft sämre tillgång till reparativ och förebyggande vård i hemlandet. Tandvårdens stora utmaning de närmaste decennierna finns i de äldre åldersgrupperna. I gruppen pensionärer kommer ett succes- sivt förändrat protetiskt vådbehov till stånd på grund av ett ökat antal individer med allt fler tänder i behåll. Det reparativa vård- behovet kommer fortsatt att vara stort på grund av fyllnings- materialens begränsade hållfasthet och att tänder med stora fyll- ningar frakturerar. I gruppen kan man också förvänta ett ökat behov av tandhälskontroller och professionellt munhygienstöd då individerna får allt svårare att själva sköta sin munhygien allt efter- som synen och finmotoriken försämras. Pensionärer med invand- rarbakgrund kommer att kräva ett speciellt omhändertagande efter- som de ofta har dåliga kunskaper i svenska och ett sämre tandstatus än de som är födda i . Uppsökande tandvård för de individer som är föremål för någon form av omsorger befinner sig fortfarande i ett uppbyggnadsskede. Mobil tandvård kan sannolikt bli ett naturligt inslag för att klara den uppsökande tandvården. Ett mycket omfattande och ökat vårdbehov kan förväntas i åldersgruppen äldre äldre. Jämfört med dagens situation har individerna fler kvarvarande tänder med många och mer komplicerade restaurationer. Utebliven hjälp med att sköta munhygienen på grund av brist på personal inom omsorgen och ökad andel som får vård i hemmet bidrar till att öka vård- behovet. Schematisk bild över förhållandet mellan generationers tandhälsa och andel av befolkningen. Efter Olhede, 2002. I figuren ovan åskådliggörs tandhälsoutvecklingen genom att de friskare generationerna, framtids- och fluorgenerationerna, utgör en allt större andel av befolkningen. Den högra y-axeln beskriver hur stor andel av befolkningen som vid varje tid kan förväntas till- höra de olika generationerna. Ett framtida vårdbehov kommer också, som tidigare nämnts, att i stor utsträckning vara efterfrågestyrt. Med tillkomst av nya tekniker och metoder och höjd levnadsstandard följer också ökade krav.