sou · GQB373 · 2003-01-01 00:00:00 — I den varukorg som ligger till grund för konsumtionsenhetsskalan ingår såväl budget- poster som i första hand antas variera efter individens ålder och kön, som poster vars innehåll i huvudsak beror på hur många personer som hushållet består av. I det följande beskrivs först begreppet Skälig levnadsnivå, därefter beräkningar av kostnader för olika typer av varor och hushåll samt de kompletterande beräkningar som behövs för att komma fram till kostnader enligt Baskonsum- tionsnivån. Avsnittet fortsätter med en diskussion av hur boende kan hanteras i konsumtionsenhetsskalor samt en redovisning av de beräkningar som har utförts för att komma fram till en ny konsumtionsenhetsskala. Sist redovisas den skala som utredningen har stannat för. Skälig levnadsnivå är kopplad till riksnormen för försörjningsstödet enligt socialtjänstlagen. Riksnormen regleras dels i socialtjänstlagen (2001:453) och dels i 2 § socialtjänstförordningen (2001:937) (SoF). Beloppen i riksnormen grundar sig på de konsumtions- och prisstudier som gör. Kostnadsberäkningarna skall återspegla en skälig konsumtionsnivå, dvs. varken en minimi- eller en lyxnivå. Enligt skall beloppen täcka kostnaderna för de produkter som bör finnas i hushållen för att man på ett tillfredsställande sätt skall kunna klara vardagens behov. Beloppen är uppdelade på olika hushållstyper och åldersintervaller. Av socialtjänstlagen framgår (4 kap. 1 §) att den som inte själv kan tillgodose sina behov eller kan få dem tillgodosedda på annat sätt har rätt till bistånd för sin försörjning (försörjningsstöd) och för sin livsföring i övrigt. Den enskilde skall genom biståndet tillförsäkras en skälig levnadsnivå. Vad som skall anses som skäliga kostnader måste avgöras efter en individuell bedömning av vad som är skäligt för just den personen eller det hushållet. I propositionen 1979/80:1 (s. 202) anges att bedömningen i stort måste anpassas efter den allmänna standardutvecklingen i samhället, dvs. till vad människor i allmänhet kan kosta på sig. Begreppet livsföringen i övrigt har funnits i socialtjänstlagen sedan den trädde i kraft . Innebörden har dock varierat något (jämför lagändringen 1998 och 2002). Det avser alla de olika behov som den enskilde kan ha och för vilka den enskilde kan ha rätt till bistånd för att tillförsäkras en skälig levnadsnivå. Det kan vara bistånd till läkarvård eller tandvård, glasögon, möbler, husgeråd, vinterkläder, vård- och behandlingsinsatser för barn eller miss- brukare, hemtjänst, särskilt boende för äldre och personer med funktionshinder m.m. En individuell bedömning måste liksom tidigare alltid göras i varje enskilt fall (prop. 2000/01:80, s. 92). Försörjningsstödet renodlas till kostnader som är regelbundet återkommande. Försörjningsstödet är uppdelat i en riksnorm och i en del som avser rätt till ersättning för skäliga kostnader för ett antal andra behovsposter. Av 4 kap. 3 § 2 socialtjänstlagen framgår att försörjningsstöd lämnas för skäliga kostnader till livsmedel, kläder och skor, lek och fritid, förbrukningsvaror, hälsa och hygien samt dagstidning, telefon och TV-avgift. Vad som är skäliga kost- nader beräknas enligt en för hela riket gällande norm (riksnorm). I 4 kap. 3 § 2 anges att försörjningsstöd också kan lämnas för skäliga kostnader för ett antal andra behovsposter utanför riksnormen som till exempel boende, hushållsel, arbetsresor, hemförsäkring samt medlemskap i fackförening och arbetslöshetskassa. Kommunerna fattar själva beslut som berör dessa poster. Utgångspunkten för vad som är skälig boendestandard skall vara vad en låginkomsttagare på orten normalt har råd att kosta på sig (prop. 1996/97:124 s. 83). I allmänna råd om försörjningsstöd (SOSFS 1998:11) anges bland annat att man vid den individuella bedömningen av skälig boendekostnad bör utgå från sökandens faktiska kostnader och behov av boende. Hänsyn bör tas till ett barns behov av utrymme även då den som uppbär försörjningsstöd enbart har barnet hos sig under umgängestid. En viss vägledning vad gäller bostadens storlek kan hämtas från de maxgränser för bidragsgrundande bostadsyta som gäller vid beräk- ningen av bostadsbidrag. Vid ett kortvarigt bidragsbehov bör normalt den faktiska boendekostnaden betraktas som skälig. Med ett kortvarigt bidrags- behov avses i detta sammanhang ett bidragsbehov som understiger i följd. Om behovet av försörjningsstöd bedöms bli långvarigt, bör det kunna bli aktuellt att pröva om den enskildes faktiska boendekostnad är skälig. Om den som uppbär försörjningsstöd önskar flytta till ett dyrare boende, bör socialnämnden bevilja bistånd för en högre boende- kostnad i de fall hushållsmedlemmarna genom att bo kvar inte är tillförsäkrade en skälig levnadsnivå. Det kan gälla då en ung vuxen genom att bo kvar i föräldrahemmet förhindras att leva ett normalt vuxenliv och att bli självständig, då bostaden inte uppfyller en skälig boendestandard med hänsyn till fysisk miljö och utrustning eller på grund av betydande trångboddhet. Med betydande trångboddhet avses i detta sammanhang att fler än två personer måste dela rum (kök och vardagsrum oräknade). följer den s.k. trångboddhetsnorm 2, se avsnittet om boende. De Allmänna råden återfinns i om ekonomiskt bistånd ((2000) ). beräkningar skall återspegla vad det kostar för hushållen att upprätthålla en skälig levnadsstandard inom vissa konsumtionsområden. Detta innebär varken en miniminivå, med utgifter endast för det absolut nödvändigaste, eller överflöds- konsumtion, utan en nivå som täcker kostnader för de varor och tjänster, vilka man vanligen behöver för att klara vardagen i vårt samhälle. Kostnaderna omfattar både löpande utgifter inom olika poster och en periodisering av kostnader för sådana varor som inte inhandlas . Enligt socialtjänstförordningen ligger beräk- ningar till grund för regeringens beslut om riksnormen inom försörjningsstödet och har dessutom utgjort underlag vid Riks- skatteverkets senaste översyn av förbehållsbeloppen vid utmätning. publicerar kostnadsberäkningarna i sin hushållsekonomiska broschyr på pengarna, som även finns på . beräkningar gäller skäliga levnadskostnader för nio av de vanligaste hushållsutgifterna: livsmedel, kläder/skor, fritid/lek, hygien, barn- och ungdomsförsäkring, förbruknings- varor, dagstidning/telefon/TV-licens, hemförsäkring och möbler/ husgeråd/TV. För en tionde post, hushållsel, beräknar Konsument- verket endast en elförbrukning för olika stora hushåll eftersom priserna varierar mycket i landet efter avregleringen 1996. Barn- och ungdomsförsäkring ingår i beräkningarna först . För övriga budgetposter som hushåll har utgifter för och som också kan anses nödvändiga, t.ex. boende, arbetsresor, barnomsorg, läkar- och tandvård, gör inte några motsvarande beräkningar eftersom det för dessa budgetposter är svårare att definiera vad som är skälig konsumtion. Eftersom kostnadsberäkningarna skall kunna användas för olika stora hushåll med olika sammansättning och behovet av varor och tjänster kan skilja sig på grund av kön, ålder och antalet personer i hushållen har gjort beräkningar för olika person- kategorier och hushållsstorlekar. Beträffande posterna livsmedel, kläder/skor, fritid/lek, hygien samt barn- och ungdomsförsäkring är kostnaden beroende av ålder och kön. Beräkningar görs för 15 olika personkategorier. För posterna förbrukningsvaror, dagstidning/telefon/TV-licens, hemförsäkring och möbler/husgeråd/TV är antal personer i hus- hållet mest betydande för kostnaderna. För dessa poster görs beräkningar för en- till och med sjupersonshushåll. Flerpersons- hushållen antas bestå av två vuxna med 0–5 barn. I finns endast ett mindre antal familjer som har fler än fem barn. För varje utgiftspost och för varje person- respektive hushålls- kategori har bedömt vilka varor och tjänster som beräkningarna av den skäliga konsumtionen skall basera sig på. Totalt ingår 145 livsmedel och i övriga budgetposter drygt 1 000 varor och tjänster. För alla dessa görs en närmare specificering av produkten samt bestäms skälig mängd, användningstid och inköps- ställe där priset skall mätas. Vid valet av varor och tjänster i budgetposterna har Konsument- verket utgått från de nedan redovisade utgångspunkterna samt att olika fysiska och psykiska behov skall kunna tillfredsställas. De källor som används för att bedöma vilka varor och tjänster som beräkningarna skall baseras på är bl.a. experter inom olika konsum- tionsområden, undersökningar/statistik om hushållens konsum- tion, inköp, produktinnehav m.m., varutester etc. samt mot- svarande beräkningar i , och . Beträffande livsmedelsposten utgår kostnadsberäkningarna bl.a. från Livs- medelsverkets näringsrekommendationer för olika åldrar och kön. När alla varor och tjänster som ligger till grund för beräk- ningarna har definierats vad gäller utförande, användningstid och behov sker prismätning av varje produkt. Priserna samlas till allra största delen in i i samarbete med och näringslivsenhet. För produkter som inte kan prismätas i kedjor, såsom hårklippning, kemtvätt, skolagning, besök i simhall, teater etc. har uppgifter samlats in med hjälp av konsumentvägledare i ca 30 kommuner. Priser på hemförsäkring tas fram med hjälp av . Beräkningarnas största svaghet är troligen just det faktum att prismätning endast sker i och att det därmed är osäkert om de är representativa för hela landet. Några prisnivåundersökningar som visar om det finns skillnader i nivåer på olika orter i landet finns inte att tillgå för samtliga budgetposter som ingår. har dock konstaterat1 att det finns regionala prisskillnader för bl.a. livsmedel i . är dyrare än övriga landet, medan har en prisnivå som ligger under resten av riket. För en genomsnittlig tvåbarnsfamilj innebär detta att utgifterna för dagligvaror är nära lägre om man bor i än om man bor i . Det finns även regionala prisskillnader på byggvaror och bensin. För att kompensera bristen på aktuella undersökningsresultat om prisnivåskillnader i för de utgiftsposter som ingår i kostnadsberäkningarna, har under de två senaste prisundersökningarna i möjligaste mån prismätt de utvalda produk- 1 Varför är byggvaror dyra i och maten billig i ? terna i butikskedjor med god spridning över landet, stor om- sättning och med enligt uppgift samma rimliga priser och sortiment i sina butiker. Eftersom kostnadsbeloppen skall vara på skälig nivå ingår varken lyxbutiker eller utpräglade lågprisaffärer. Större, och så långt möjligt, rikstäckande affärskedjor har valts ut för att återspegla vanliga hushålls inköpsvanor. Att genomföra mätningar av prisnivåer i olika delar av är resurskrävande. Som exempel kan nämnas, att Utredningen om information om konsumentpriser1 uppskattade kostnaderna för sådana undersökningar av endast livsmedel och ett urval av andra dagligvaror på tolv orter till . Att göra prisnivå- undersökningar i hela landet av samtliga budgetposter, skulle naturligtvis innebära betydligt högre kostnader. har saknat resurser av sådan dimension och har därför inte kunnat göra någon så omfattande undersökning. En möjlighet som har diskuterats är om det går att använda resultat från SCB:s prismätningar för konsumentprisindex (KPI) eller köpkraftspariteter (PPP) som underlag för beräkningar av skäliga levnadskostnader. Mot bakgrund av att syftet med undersökningarna och valet av produkter skiljer sig kraftigt åt har detta dock bedömts vara en mindre framkomlig väg för att förbättra prismätningsmetoden. PPP-mätningarna, som är en prisnivåundersökning och därmed mer relevant än KPI- mätningen som skall visa prisförändringar, genomförs emellertid endast i . Hur ofta Konsumentverkets prismätning görs beror på konsu- mentprisernas totala utveckling. Enligt in- struktion skall prisundersökning dock göras minst . Mellan prismätningarna räknas de kostnadsbelopp, som en pris- mätning resulterar i, om för att vara giltiga . Det görs med hjälp delindex inom konsumentprisindex. Dessa har delvis anpassats efter innehållet i budgetposter. För framräkning av beloppen till närmast följande år används en prognosfaktor som beräknar den kommande utvecklingen för kon- sumentprisindex exklusive bostäder, indirekta skatter och offent- liga taxor. Denna faktor tas fram i samarbete med Konjunkturinsti- tutet. kostnadsberäkningar för olika typer av hushåll bygger på vissa antaganden och utgångspunkter angående hushållen som att: 1 Bättre information om konsumentpriser (SOU 1997:19). S familjemedlemmarna är friska och inte har kostnadskrä- vande handikapp som kräver särskilda livsmedel, kläder, utrustning etc. S hushållen köper i landet vanligt förekommande produkter. Varorna är nyproducerade och inte utpräglade modevaror. S hushållen i rimligaste mån tar hänsyn till miljön vid val av produkter, inköpsmängder och användningstider. Detta gäller dock främst de budgetposter där miljömärkta varor är vanliga, dvs. beträffande hygien och förbrukningsvaror. S hushållen beaktar säkerhetsaspekter vid produktvalet. Detta gäller särskilt varor för barn inom posterna fritid/lek och möbler/husgeråd/TV. S hushållen köper produkterna i butiker eller andra in- köpsställen som är vanliga i landet. Förvärv via arv (t.ex. av barnkläder) eller gåva har ej inräknats i beräkningarna. S hushållen skall fungera . Kostnaden för s.k. sällan- köpsvaror ingår därför i månadskostnaden med ett belopp periodiserat över användningstiden. Detta gäller främst varor inom posterna kläder/skor, fritid/lek samt möbler/ husgeråd/TV. S hushållen har begränsad tid och kunskap för hushållsarbete. De köper därför till viss del livsmedel som är hel- eller halvfabrikat, bakar inte bröd och syr inte kläder. S hushållen bor i hyresrätt i flerbostadshus med gemensam tvättstuga. Detta medför att sådan utrustning som kan anses nödvändig om man bor i en ägd bostad inte ingår i beräkningarna. Även kostnaderna för hemförsäkring och förbrukningen av el påverkas av den boendeform som hushållet bor i. För budgetposter som beräknas efter antalet personer kan bostads- storleken ha viss betydelse. beräkningar bygger i stort sett på ett antagande om att hushållen bor i enlighet med trångboddhetsnorm 2, med undantag för enpersonshushåll som antas bo i 2 rum och kök (i enlighet med norm 2 gäller egentligen 1 rum och kök). Val av trångboddhetsnorm har dock en relativt marginell inverkan på beräkningarna eftersom hyran ligger utanför beräkningar. Det är främst posten möbler/husgeråd/TV som påverkas av antalet rum i lägenheten. Det viktiga när det gäller inredningen är emellertid vilka funktioner man skall kunna ha i sitt boende, t.ex. sömn, måltider, arbete, etc. Dessa funktioner skall självfallet kunna uppfyllas oavsett hur trångbodd man är. Med dessa utgångspunkter för val av inredning skulle kostnaderna inte påverkas särskilt mycket oavsett vilken trångboddhetsnorm som väljs eftersom grundtanken är att funktionerna är det väsentliga och skall bibe- hållas. I praktiken innebär detta att merkostnaden om man väljer en mer generös trångboddhetsnorm begränsar sig till något högre kostnader för främst belysning, mattor och gardiner. Beräkningarna av livsmedelskostnaderna utgår från en fyra veckors matsedel med näringsmässigt fullvärdig och varierad kost. Den uppfyller näringsrekommendationer och beaktar skilda energibehov hos olika åldrar och kön. Matsedeln innehåller maträtter som är vanliga i svenska hushåll och gäller kostnader för frukost, lunch, middag och mellanmål. Genom att verket följer näringsrekommendationer skiljer sig Konsument- verkets matkorg från vad hushållen faktiskt konsumerar bland annat genom att innehålla väsentligt mer frukt och grönsaker samt mindre av exempelvis köttprodukter, kaffebröd, läskedrycker, godis och snacks. Alkohol ingår ej (inte heller tobak). Vid valet av produkter för kläder/skor har man utgått från vad som behövs för vanliga aktiviteter och funktioner. Kostnaderna i posten skall täcka behovet av kläder och skor som används under olika årstider, för olika typer av väder och för såväl vardag som fest och fritid. Extrema eller lyxiga mode-, sport- och fritidskläder ingår inte. Förutom kläder och skodon ingår även kemtvätt och skoreparation samt vissa tillbehör exempelvis väskor, paraply, portmonnä. Vanliga fritidsaktiviteter i olika åldrar ligger till grund för bedömningen av vilka produkter som skall ingå i posten fritid/lek. Aktiviteterna gäller både inomhus och utomhus, viss motion och kultur, sysselsättningar som man utför ensam eller tillsammans med t.ex. familj och vänner. Medlemskap i idrottsförening ingår från och med ålder. För barn ingår också varor och tjänster som behövs för deras utveckling. I beräkningarna finns inga kostnader för semesteraktiviteter eller dyrare hobbyer. Kostnadsberäkningarna för hygienartiklar avser den personliga hygienen. Här finns således bland annat tvål, tandkräm, transpira- tionsmedel, blöjor, dambindor, rakapparat m.m. Viss kosmetika ingår också. Kostnaderna omfattar även hårklippning. Barn- och ungdomsförsäkring har lagts till och ingår därför inte i det föreliggande underlaget för förslaget till Denna budgetpost är dock tänkt att ingå i konsumtionsenhetsskalan . Försäk- ringen omfattar sjukdom och olycksfall och inkluderas i kost- naderna för alla barn och ungdomar. Med hjälp av har en vanligt förekommande gruppförsäkring valts ut för prismätning. Kostnaderna i posten förbrukningsvaror gäller löpande utgifter för varor som används för rengöring och vård av kläder, skor och bostaden, samt för mathållningen. Här finns kostnader för disk-/ tvättmedel, skokräm, dammsugarpåsar, glödlampor, hushålls- papper, plast- och aluminiumfolie m.m. möbler/husgeråd/TV omfattar kostnader för olika slags hemutrustning som behövs för många ändamål, t.ex. för att laga mat, äta och umgås, sova, förvara saker, vårda kläder och bostad etc. Här ingår sålunda förutom möbler och husgeråd även t.ex. hemtextilier, hemelektronikprodukter, städutrustning, stryk- järn m.m. /telefon/TV-licens omfattar t.ex. kostnader för att skriva och skicka kort och brev, dagstidning samt TV-licens. Telefonkostnaderna omfattar telefonapparat, telefonkort, kvartals- avgift och samtalsavgift, men inte mobiltelefon. Inte heller dator och Internetanslutning ingår . Liksom för övriga poster görs dock regelbundna undersökningar av i vilken mån innehållet överensstämmer med vanliga konsumtionsmönster. Inom denna post pågår en snabb förändring av dessa och detta kommer att beaktas i framtida översyner av innehållet. Med hjälp av tas genomsnitt- liga belopp fram för hemförsäkring för tre ortsstorlekar. Följande ortsstorlekar har valts: storstad (över 200 000 invånare), mellanstor stad (50 000–200 000 invånare) och mindre tätort (under 50 000 invånare). Prisinsamlingen bygger på uppgifter från de två största försäkringsbolagen vilka tillsammans hade en marknadsandel på 1999. För att få fram en kostnad för hela riket har priserna viktats med hjälp av befolkningstal för respektive ortsstorlek. beräknar inte längre månadskostnader utan endast förbrukning av hushållsel. Elpriserna varierar nämligen mycket i landet efter avregleringen 1996. Även förbrukningen av hushållsel är mycket individuell för hushållen. beräkningar av skäliga levnadskostnader har varit utgångspunkt för vilka kostnadsposter som borde ingå i konsumtionsenhetsskalan. De poster som ingår i beräkningar utgör av hushållens totala konsumtion. Boendekostnaderna utgör och resterande är sådant som inte är boendekostnad eller som inte täcks av beräkningar (övrig konsum- tion). För att ta ställning till vilka ytterligare poster som borde ingå av det som finns i övrig konsumtion har en bedömning gjorts utifrån tre principer: behov, stora individuella variationer respektive tillgången på data. För att bedöma behovet av en kostnadspost har om möjligt befintlig statistik använts. Som tumregel bör en utgift ingå i underlaget till konsumtionsenhetsskalan om mer än hälften av befolkningen har denna utgift. Utgiftsposter som varierar mycket mellan olika individer är mer tveksamt att ta med i underlaget. Om möjligt har befintlig statistik använts för att se om stora individu- ella variationer gäller för en kostnadspost. Tillgången till data är den tredje principen som använts. Om data saknas eller rimliga antaganden inte har kunnat göras tas kostnadsposten inte med. Av de individanknutna posterna i konsumtionsenhetsskalan baseras livsmedel, kläder/skor, fritid/lek och hygien på Konsu- mentverkets beräkningar av skäliga levnadskostnader. Barnom- sorgskostnaden har baserats på faktiska kostnader och modell- beräkningar från simuleringsmodellen FASIT. Kostnaden för lokala resor och semester bygger på modellantagande om ett visst behov och kostnader för att täcka detta behov har samlats in. Kostnaden för medicin, läkarvård, arbetsresor, fackavgift/a-kassa, tandvård och glasögon har tagits fram utifrån undersökningar om den faktiska konsumtionen av dessa varor och tjänster, och motsvarar i de flesta fall den genomsnittliga konsumtionen för personer av olika kön och i olika åldrar. För gemensamma hus- hållskostnader ligger beräkningar av skäliga lev- nadskostnader till grund för posterna förbrukningsvaror, dags- tidning/telefon/TV-licens, hemförsäkring, hushållsel och möbler/ husgeråd/TV. Vid utarbetandet av Svensk konsumtionsenhetsskala baseras huvuddelarna av kostnadsposterna för varukorgarna på Konsu- mentverkets beräkningar. Kostnadsposter för barnomsorg, medicin, läkarvård, tandvård, fackföreningsavgift/a-kassa och glasögon kommer emellertid inte från beräk- ningar utan baseras på undersökningar om faktisk konsumtion. Kostnader för lokala resor har tagits fram genom att hämta in uppgifter om kostnader för lokala resor i , och . För semester har en typresa för en lågbudgetsemester tagits fram. För att hämta in uppgifter om faktisk konsumtion för dessa poster har i första hand SCB:s undersökningar över hushållens ekonomi, hushållsbudgetstatistik samt nationalräkenskaperna an- vänts. SCB:s undersökning om Hushållens ekonomi (HEK) är en årlig undersökning som omfattar 15 000 hushåll. Urvalet görs bland individer som är och de individer som tillhör urvalspersonens hushåll ingår i undersökningen. Det huvudsakliga syftet med undersökningen är att redovisa inkomstfördelningen bland individer och hushåll. har variabelinnehållet ökat och frågor om bl.a. barnomsorg, medicin, läkarvård och tandvård ställs till hushållen i en telefonintervju. Frågorna avser de utgifter olika individer i hushållet (alternativt hela hushållet) har haft . SCB:s Hushållsbudgetstatistik (HBS) är en urvalsundersökning som genomförs . Uppgifterna bygger på svar från ca 1 500 hushåll upp till och avser utgifter . Hushållen kontaktas för en kort telefonintervju. Därefter får hushållen föra kassabok över sina inköp och betalningar av räkningar . Köp av s.k. sällanköpsvaror noteras i en enkät. Uppgifterna avser hushåll. I nationalräkenskaperna beräknas den privata konsumtionen. Uppgift finns om olika varutyper. För att skatta den totala konsumtionen används bl.a. Hushållsbudgetstatistiken avseende 1995. Avstämningar görs mot olika branschers produktionsvärde och med eventuell branschorganisation. Underlaget för läkarvårdskostnader kommer från HEK. Där mäts den genomsnittliga utgiften för besök i öppenvården (läkar- mottagning, distriktssköterska, sjukgymnast m.m.) för personer som är . Underlaget är uppdelat på ensamboende/ ensamstående och sammanboende, kön för ensamboende/ensam- stående samt åldersgrupper. Barn och ungdomar förutsätts ha gratis sjukvård. Underlaget för läkemedelskostnader för vuxna kommer från HEK. Den genomsnittliga utgiften för läkemedel på recept för personer som är har använts. Underlaget är uppdelat på ensamboende/ensamstående och sammanboende, kön för ensamboende/ensamstående samt åldersgrupper. I HEK finns ingen uppgift om läkemedel på recept för barn och det finns ingen annan statistik på individnivå. I stället har uppgifter från använts för att skatta en kostnad för recept- belagda läkemedel för barn.