sou · GQB312 · 2003-01-01 00:00:00 — Man får hålla i minnet att löneutvecklingen varit stark och att en lång rad sociala reformer genomförts. var det dags för ökad fritid som ett sätt att förbättra redan goda livsvillkor. Häri ligger något viktigt. Minskningen av arbetstiden, såsom den diskuterades , avsåg inte att lösa ett uppkommet eller iakttaget problem i samhället såsom var fallet i frågan om arbetarskyddet eller kopplingen mellan arbetstider och sjukfrånvaro i dagens arbetstidsdiskussion. Den pekade istället ut ett sätt på vilket ökad rikedom skulle kunna användas för att göra livet ännu godare att leva. vore det ju förment av staten som lagstiftare att peka med hela handen och självpåtaget göra hela detta val. Den nya arbetstidslagen gjordes därför delvis dispositiv. Den kunde i de delar som avsåg veckoarbetstiden och den maximala dygnsarbetstiden ersättas av överenskommelser i kollektivavtal. Det kunde t.ex. innebära längre maximitider än vad som föreskrevs i lagen. Något lämnades alltså åt individer att bestämma över, om än via deras partsorganisationer på arbetsmarknaden. Den nya lagen antogs 1957 (prop. 1957:80) och stipulerade att en förkortning av veckoarbetstiden skulle ske med , så att veckoarbetstiden vid ingången av 1960 skulle vara . var det åter dags för en förkortning av den lagstadgade arbetstiden. Målet för lagstiftaren var att få ner den veckovisa arbetstiden . I den arbetstidskommitté som i betänkande lämnade detta förslag, framhölls att det viktigaste motivet bakom att förändra lagen var att skapa rättvisa mellan olika grupper på arbetsmarknaden. Det förhöll sig nämligen så att framför allt tjänstemannagrupper i privat sektor genom kollektivavtal hade tillkämpat sig en minskning av veckoarbetstiden . ville man gå något längre i minskningen av arbetstiden men framförallt ville man se till att alla arbetstagare kom att omfattas av en reglering på 40-timmarsnivån. En ny lag om en ordinarie arbetstid trädde 1973. Beslutet om 40-timmarsveckan i lag var viktigt genom att det fortsättningsvis gav statsmakten en roll när det gällde att definiera inom vilka ramar för arbetstiden som samtliga arbetstagare "8 timmars arbete – 8 timmars fritid – 8 timmars vila" – skulle befinna sig. De grupper som kunde undantas från lagstiftningen blev färre. var den fortfarande dispositiv och gav stort utrymme för arbetsmarknadens parter att träffa överenskommelser om detaljregleringen. Det har efter 1973 inte skett någon ytterligare minskning av den lagreglerade veckoarbetstiden. Det måste tolkas som att lagstiftaren ansett att de olika intressekonflikter och problem som uppkommit fram till nu kan ges lösningar inom ramen för nuvarande lagstiftning. Det gäller t.ex. skydd för arbetstagare, rättvisa mellan grupper samt den grundläggande komplikation som ligger i att lagstifta om arbetstider i relation till att låta arbetsmarknadens parter avtala om saken. Det betyder inte att krav på minskning av arbetstiden genom lagstiftning inte har förekommit. I det historiska perspektivet kan man här återknyta till vad som inledningsvis sades beträffande arbetstider och jämställdhet respektive arbetstider och arbetslöshet. Det är i anslutning till dessa två problemområden som de senaste decenniernas arbetstidsdiskussion varit som flitigast. Med kraftigt stigande andel kvinnor i förvärvsarbete har efterhand jämställdhetsaspekten hamnat i fokus med åtföljande krav på en lagreglerad sänkning av arbetstiden. Siktet har varit inställt på sex timmars arbetsdag. I samband med massarbetslösheten höjdes röster för att dela på jobben. Medlet för att nå dit förutsattes vara en minskning av arbetstiden i lag. Fler människor skulle dela på de tillgängliga arbetstimmarna. Uppfattningen må vara omhuldad av en del grupper i samhället på grund av dess enkelhet. Politiskt och bland arbetsmarknadens parter har den dock aldrig fått något större genomslag eftersom man inte kunnat finna något egentligt stöd för att en minskning av arbetstiden verkligen skulle få några större effekter på sysselsättningen. gällande arbetstidslag härstammar . Där stipuleras fortsättningsvis om en ordinarie veckoarbetstid på . Ingen materiell minskning av arbetstiden genomfördes alltså. Man kan konstatera att den utveckling mot ökad disposivitet som påbörjades redan tidigare blivit total. Lagen kan helt ersättas av det som parterna beslutar om i avtal, med reservation för att avtalen måste hålla sig inom ramen för gällande EG-direktiv. "8 timmars arbete – 8 timmars fritid – 8 timmars vila" – Så har också gjorts och har utvecklingen på de flesta avtalsområden inneburit att parterna slutit avtal som resulterat i kortare arbetstid. Modellerna för sådana lös- ningar är fler än de var tidigare. Här är inte platsen att redogöra för samtliga dessa, men som exempel på nytänkande kan nämnas den modell för arbetstidskonto som pappersindustrins avtal kom att bygga på. Principen är att det från löneutrymmet avsätts en viss del till individuella arbetstidskonton. Uttag kan sedan göras i form av antingen kontant betalning, extra pensionspremie eller tidigare pensionsavgång, eller ledighet. Sammantaget har utvecklingen av den lagstadgade och avtalade arbetstiden varit följande. Diagram 1: Veckoarbetstid i lag och avtal 1910–2000 "8 timmars arbete – 8 timmars fritid – 8 timmars vila" – Semester är givetvis den i kvantitativ omfattning viktigaste ledig- hetsrättigheten. Den omfattar i stort sett alla arbetstagare och utnyttjas också i väsentlig utsträckning till fullo av arbetstagarna. Den första egentliga lagen om semester kom 1938. Den garanterade att man fick en dags semester för som man arbetat minst , alltså två veckors semester . Kvalifi- kationskraven låg i anställningsformen och hur länge man arbetat. Det gällde fast anställda som arbetat hos samma arbetsgivare. hade man dock kompletterat Arbetar- skyddslagen med en föreskrift om fyra dagars semester, vilken skulle vara förlagd . Det är i detta sammanhang, arbetarskyddsfrågan, som semester- ledigheterna växte fram som rättigheter för arbetstagarna. Det var omsorgen om arbetarnas hälsa som stod i främsta rummet bland motiven för lagstiftningen. Semesterlagarna är därför att betrakta som en skyddslagstiftning som skall garantera arbetstagaren tillräcklig tid för vila och rekreation. 1938 ansåg man att var ett minimum för detta. Man skulle även kunna säga, att skyddet för den anställde på denna punkt – hälsa och vila – var så viktigt att det blev nödvändigt att ha statens som garant för detta. Det är därför som det finns en lagstiftning på området. Parallellt med att skyddstanken framhållits har semesterlagstift- ningen uppenbarligen också haft som syfte att utjämna de skilda villkor som olika löntagargrupper uppnått avtalsvägen. Det hindrar inte att även standardhöjande motiv hållits fram. Så var det i samband med tillkomsten av lagen om tre veckors semester 1951. På motsvarande sätt som minskningen av arbetstiden byggde på tanken om ytterligare förbättring av levnadsbetingelserna, så hade även utökningen av semestern detta motiv . Staten tyckte uppenbarligen att det var en angelägen uppgift. Därefter har semesterledigheten förlängts genom lagstiftning i två omgångar; och . Skyddstanken har gradvis kommit att tonas ned som motiv för själva förlängningen, till förmån för standardhöjning och rättvisa mellan grupper. Så var även fallet med det senaste försöket då 1988 "8 timmars arbete – 8 timmars fritid – 8 timmars vila" – beslutade om en förlängning av semestern med början 1991. Denna reform upphävdes dock 1992, varför rätten till fem veckors semester är det som gäller i lag.5 Så här har semesterdagarna utvecklats i ett längre perspektiv: Diagram 2: Veckoarbetstid i lag och avtal minus effekter av semester 1910–2000 Som tidigare nämnts förutsätter rätten till föräldraledighet att man har fått barn. Det låter kanske trivialt, men innebär en viktig sak i sammanhanget. Denna rättighet är inskränkt till en viss grupp och träffar således inte alla arbetstagare på samma generella sätt som semester gör. För den enskilda individen kan dock den totala arbetstiden över året och över livscykeln påverkas i stor omfattning. Från att ha införts som moderskapspenning har föräldraledigheten utökats stegvis. Den stora reformperioden inföll senare hälft, då ledigheten utökades från 1974 (plus ) . är rätten till betald föräldraledighet och skall tas ut innan barnet har fyllt . Man skall även hålla i minnet att 5 SOU 2001:91 Arbetstiden – lag eller avtal. 2001, s. 11–16. "8 timmars arbete – 8 timmars fritid – 8 timmars vila" – småbarnsföräldrar ges en laglig rätt att, utan att erhålla föräldrapenning, förkorta arbetstiden med upp till en fjärdedel.6 infördes en lång rad lagar som stadgade om rätt till ledighet för särskilda bestämda syften. Bakgrunden var att man från politiskt och fackligt håll ville garantera arbetstagarna tidsmässiga möjligheter att, vid sidan av arbetet, göra sådant som skulle stärka demokratin. Framförallt gällde detta studier samt facklig och politisk verksamhet.7 Sålunda infördes följande: Ledighet för fackliga förtoendeuppdrag Ledighet för utbildning för skyddsombud Ledighet för föreningsuppdrag i skolan Rätten till ledighet i olika syften har sedan fyllts på med rätt att vara ledig för näringsverksamhet, för trängande familjeskäl, för studier i svenska för invandrare m.m. 4.3Arbetstidsreglering och semester som delar av en helhet Hur mycket har minskningen av veckoarbetstiden respektive ökningen av olika ledigheter betytt för människor i ett längre perspektiv? Det finns inga lätt tillgängliga data för att beräkna eller uppskatta andra ledigheter än semester. Barnledig respektive studieledig är man endast under av sitt liv. För den enskilde påverkar dessa ledigheter främst den s.k. livsarbetstiden. Det gäller i sammanhanget även frågan om hur pensionsreglerna påverkat hur mycket vi jobbar under vår livstid. Av det skälet redovisas nedan endast hur minskningen av veckoarbetstiden samt utbyggnaden av den lagstadgade semestern har påverkat hur mycket vi jobbar och hur länge vi är lediga. 6Bergström, J., , : a.a., s. 13-14 7Matteoni, M. ): Arbetstiden, jobben och framtiden. 1998, s. 96. "8 timmars arbete – 8 timmars fritid – 8 timmars vila" – Diagram 3: Tidsanvändning 1910–2000. Genomsnitt för arbetar- och tjänstemannagrupper Den lediga tiden har efterhand naggat något på den totala arbetstiden, fast egentligen inte så väldigt mycket. Efterhand har semesterns andel av tiden ökat något. Någon egentlig förändring har inte inträffat . 5 Vem tyckte vad – och varför? skall jag lämna sifferexercisen och istället titta något på hur de stora organisationerna på svensk arbetsmarknad har förhållit sig till frågan om arbetstider och ledigheter . Även om det är så att riksdag och regering ytterst beslutar i dessa frågor så har partsorganisationerna haft stort inflytande. Det gäller genom det faktum att organisationerna kunnat sluta kollektivavtal som antingen ersatt lagstiftningen eller detaljreglerat densamma. Men det är även så att statsmakten i sina strävanden på arbetstidens område lyssnat till parternas uppfattningar och argument när man utformat lagreglerna. Annat vore märkligt. De fackliga organisationerna och arbetsgivarorganisationerna i vårt land har getts mandat att representera de alldeles övervägande delarna av alla arbetstagare och arbetsgivare. Med detta mandat i ryggen har intresseorganisationerna kunnat få den politiska nivån att lyssna och därmed övat inflytande på de politiska besluten. Därför blir det viktigt att veta något om partsorganisationernas grundsyn och argument. I de första avsnitten redogörs för partsorganisationernas viktigaste argument , varefter följer en redogörelse för ståndpunkterna om hur man ser på arbetstidsfrågan . 5.1Landsorganisationen (LO) LO:s grundläggande utgångspunkt är att arbetstagarna bidrar till de förbättringar som sker i svenskt näringsliv, t.ex. när produktionen kan ökas genom ökad produktivitet. Det är därför rimligt att arbetstagarna får del av det förbättrade resultatet. Resultatet, menar LO, kan komma arbetstagarna till del som löneökningar, fritid (dvs. minskning av arbetstiden) eller generella sociala reformer som finansieras via skatter eller avgifter. I huvudsak har LO värderat reallöneökningar högre än de två övriga. Det är ganska naturligt eftersom man betraktar medlemmarnas Vem tyckte vad – och varför? försörjningsmöjligheter som organisationens viktigaste uppdrag och därmed tolkar medlemmarnas intresse i den riktningen. LO har ofta menat att en minskning av arbetstiden kan komma i fråga först när arbetstagarna fått hyggliga reallöneökningar, som man kan påräkna en fortsatt gynnsam utveckling av produktiviteten i näringslivet så att ytterligare ekonomiskt utrymme skapas. Man kan säga att kortare arbetstid blivit aktuellt först när LO uppfattat att lönerna och därmed den materiella levnadsstandarden bland medlemmarna varit tillfredsställande. Att helt byta löneökningar mot generellt kortare arbetstid har inte varit aktuellt. I de fall då LO argumenterat för en minskning av arbetstiden har man gjort det främst för att öka skyddet för arbetstagare med bristfälliga arbetsförhållanden. I så måtto har man velat förbättra för vissa utsatta grupper snarare än för samtliga arbetstagare. T.ex. har LO ofta prioriterat treskiftarbetare samt gruvarbetare när det gäller arbetstidsförkortningar. har även småbarnsföräldrar lyfts fram som en grupp som borde ges bättre arbetstidsvillkor via en utbyggd föräldraförsäkring. har det under olika perioder höjts röster i organisationen för en långtgående generell minskning av arbetstiden . Vid kongressen 1977 yrkades det flitigt på strävan att nå detta mål. Trots detta prioriterades treskiftarbete, delpension och fem veckors semester före sextimmarsdagen som ansågs vara en långsiktig målsättning. Styrande har även rättvisefrågorna varit. Framförallt strävande LO efter att uppnå samma villkor för arbetstider och semester som tjänstemännen hade. I viss mån skiljer sig LO från många av sina internationella sys- terorganisationer genom det kompakta motståndet mot arbets- tidsförkortningar som ett medel mot arbetslöshet. Grunden för detta är att man förutsätter att effektiviseringar av verksamheter ger till resultat att blott en ringa ökning av antalet jobb sker, då strategin att dela jobben tillämpas. Men det ligger också nära till hands att tro att den motsvarande lönesänkning som skulle ske då jobben delas, knappast är ett intresse för en organisation som ser reallöneökningar för medlemmarna som sin viktigaste uppgift.8 8 , T.: Varför arbetstiden inte förkortats i efter 1973. Arbetsvetenskapliga Kollegiet i . Stencil, s. 18–31. Vem tyckte vad – och varför? 5.2Tjänstemännens centralorganisation (TCO) För tjänstemannarörelsen har skyddstanken aldrig varit det främsta argumentet för kortare arbetstid. Inte heller har skillnader i arbets- villkor mellan grupper av arbetstagare varit avgörande, såsom LO har argumenterat. Det beror inte endast på att tjänstemännen i högre grad än LO kunde avtala fram kortare arbetstid och semester, utan även på att TCO starkt hävdade att dessa frågor skulle avtalsregleras och inte vara föremål för lagstiftning. Liksom LO ser tjänstemannarörelsen minskningar av arbetstiden som ett alternativ till löneökningar och som ett möjligt resultat av produktivitetsökningar. I vissa lägen har TCO argumenterat för att arbetstagarna har större nytta av en arbetstidsförkortning jämfört med en motsvarande löneökning. var detta välfärdsargument den viktigaste faktorn bakom kraven på minskning av arbetstiden. Jämställdhetsargumentet blev ett viktigt inslag i TCO-politiken. hade man yrkat på fler deltidsanställningar, så att kvinnor kunde komma ut i arbete och dessutom sköta hem och barn. ändras inställningen och strävan blir att korta arbetstiden för att göra det möjligt för båda föräldrarna att ta hand om barnen. Idén om att minska arbetstiderna för att skapa sysselsättning har på det stora hela inte vunnit något starkt gillande inom tjänsteman- narörelsen. Vid fick dock idén stöd av kongressen. Ståndpunkten försvann dock . Liksom LO menar TCO att sysselsättningen bäst hanteras genom en aktiv arbetsmarknadspolitik och inte genom minskning av arbetstiden. Ytterligare en likhet med LO gäller frågan om sex timmars arbetsdag, vilket TCO betraktar som önskvärt men föga realistiskt i ett överblickbart perspektiv.9 har TCO:s hållning förändrats. Organisationen visar numera en viss öppenhet visavi företagens krav på mer flexibla arbetstider. Kortare arbetstid kan tänkas bytas mot ökad flexibilitet, menar TCO. 9 , T.: a.a., s. 42–54. Vem tyckte vad – och varför? 5.3De privata arbetsgivarnas hållning Ett viktigt inslag SAF:s hållning i arbetstidsfrågan var länge att motsätta sig alla förändringar överhuvudtaget. Man grundade detta på risken för spridningseffekter mellan sektorer och avtalsområden, om väl förändringar påbörjats. Så var t.ex. fallet i diskussionen på 1950- talet om lediga , då företag som anammade detta uteslöts. Smittorisken var stor, som SAF-styrelsen uttryckte det. Detta är ett belysande exempel på den pragmatiska hållning som arbetsgivarna intagit i arbetstidsfrågan. Pragmatiken i det hela lyser starkare beroende på att arbetsgivarsidan i det stora hela saknar ett innehållsligt intresse av att arbetstiden kortas. då man från arbetsgivarna har accepterat minskning av arbetstiden i avtal, har likaledes pragmatiska eller strategiska skäl avgjort saken. Viktigast har varit att man velat und- vika lagstiftning på arbetstidens område, något som skulle minska arbetsgivarnas möjligheter att ha inflytande över dessa. Likaså har det i perioder av arbetskraftsbrist argumenterats för avtalsvisa minskningar av arbetstiden i syfte att kunna attrahera arbetskraft. Intressant nog visade SAF stor förståelse för LO:s rättviseargument, dvs. att arbetstidsvillkoren bör vara lika för arbetare och tjänstemän. SAF har länge haft ett huvudargument mot minskning av arbetstiden. En sådan förändring skulle direkt påverka det svenska näringslivets konkurrenskraft negativt, menade man. Likaså har man vid internationella jämförelser framhållit att de faktiska arbetstiderna i är låga. SAF:s inställning var i stort att arbetstidsfrågan bör vara föremål för en skyddslagstiftning. är så fallet och syftet från denna utgångspunkt är med andra ord uppfyllt. Utöver skyddslagstiftningen bör arbetstider och semester lämnas åt parterna att göra upp om i avtal. Det är genom avtal som man hittar den mest korrekta avvägningen mellan ökade löner och kortare arbetstid. SAF såg alltså, likt dess motparter, att frågan var om i vilken form ett skapat ekonomiskt utrymme skall tas ut. Men det innebär också att SAF länge motsatt sig varje tanke på en minskning av arbetstiden med kompensation för inkomstbortfallet. I valet mellan att acceptera höjda löner eller minskade arbetstider förordades vanligtvis höjda löner. Det beror enligt arbetsgivarna på att en arbetstidsförkortning förorsakar lägre utnyttjande av maskiner och utrustning och högre administrationskostnader för personal. Likaså befarade man brist på Vem tyckte vad – och varför? vissa yrkesgrupper så att flaskhalsar uppstod på arbetsmarknaden. En annan synpunkt är att om man väl har sänkt arbetstiderna så höjer man de knappast igen. Arbetstider är alltså mindre anpassningsbara till förändringar i ekonomin. 6 Att välja väg Det brukar betecknas som slående att så lite har hänt när det gäller minskningen av arbetstiden i vårt land under . Många menar därför att det nu är dags för en betydande reform på detta område. Men det är ingen lätt uppgift att finna en hållbar lösning på arbetstidsfrågan. Det finns på politikens område vitt skilda uppfattningar och till detta kommer att arbetsmarknadens organisationer kan ha skilda intressen och därför skilda prioriteringar. Men det är för den skull inte något politiskt spel som bedrivs. Arbetstidsfrågan är en komplex väv. Dess lösningar täcker en rad olika alternativa vägar. De långsiktiga effekterna är stora på en rad viktiga samhällsområden och osäkerheten hos inverkande faktorer är betydande. Det antal problem som arbetstiderna är relevanta för har ökat. Förändrade arbetstider och förändringar i regleringen av arbetstider och ledigheter skall bidra till att minska de negativa hälsorelaterade effekterna av ett allt stressigare arbetsliv, där inte minst övertidsarbetet lyfts fram. Det uppgår till av antalet faktiskt arbetade timmar, vilket för stora grupper fördelas om betald övertid och obetald (dold) övertid.10 Den framtida arbetstidsregleringen skall även göra det möjligt för människor att kombinera arbete med ett liv vid sidan om arbetet. Det skall underlätta utvecklingen mot ökad jämställdhet och, slutligen, skall det göra näringslivet mer konkurrenskraftigt genom möjlighet till en mer flexibel användning av arbetskraften. Eftersom politiker och arbetslivets företrädare vill värna olika saker, är det inte så konstigt att de har olika uppfattningar om hur framtiden bör te sig på detta område. Avslutningsvis skall jag redogöra för de huvudalternativ som utkristalliserats i debatten. Tonvikten ligger på vad alternativen består i och motiven bakom dessa. Något om konsekvenserna skall också sägas. 10 TCO: Många jobbar gratis – övertiden . Att lagstiftningsvägen öka rätten till ledighet är det ena av de två huvudalternativen för de aktörer som önskar en minskning av arbetstiden. Syftet är att genom en lagreglerad rätt till ökad ledighet minska utrymmet för ordinarie arbetstid. De skarpa förslag som centralorganisationerna lämnade är följande: Arbetstidslagen bör omarbetas med tyngdpunkt på [de] möjligheter till ökat inflytande för den enskilde över sina egna arbetstider. Dessutom bör övertiden begränsas - - - Det bör däremot inte göras några förändringar av normalarbetstiden - - - och inte heller några förändringar som ökar arbetsgivarens makt över arbetstidens förläggning. Det bör införas en ny lagstadgad rätt till betald ledighet - - - Slutligen bör det införas regler som ger den anställde rätt att ta ut [den föreslagna] ledigheten - - -på det sätt han/hon önskar dock med iakttagande av vissa varselregler.11 Den typ av ledighet som förslaget närmast kretsat kring är en utökad semesterledighet med motsvarande , alltså i realiteten en sjätte semestervecka. Fördelen med att använda semesterlagen som instrument, menar man, är att denna rättighet träffar alla lika oavsett anställningsform, arbetstidsmått eller anknytning till arbetsmarknaden. Semesterrättigheten påstås även vara enklare att anpassa till den ekonomiska verkligheten. Inte minst det sistnämnda är viktigt eftersom företrädarna för denna linje menar att en minskning av arbetstiden inte får hota välfärden i landet. Det blir då viktigt att finna ett sätt för att minska arbetstiden, som är så flexibel att möjligheterna att långsiktigt styra denna inte går förlorade. Såväl politiska som fackliga organisationer har ingående diskuterat frågan om inflytandet för den enskilde i samband med förslag om utökad semester. Som jag skall redogöra för har infly- tandefrågan ett mycket högt egenvärde och kan närmast sägas vara ett huvudspår i arbetstidsdiskussionen. Flera aktörer pekar på nöd- vändigheten av stärkta inflytanderegler, utan att för den skull yrka på 11 LO:s, TCO:s och gemensamma uppfattning i arbetstidsfrågan, . någon materiell minskning av arbetstiden. I relation till förslaget om utökad semester gäller frågan vilka inflytanderegler som behöver ändras för att den enskilde skall kunna omsätta den utökade semestern i en sådan minskning av arbetstiden som han/hon finner lämplig. Som tidigare nämnts innebär semesterlagen ett skydd för arbetstagaren i syfte att denne skall få en sammanhängande period av vila och rekreation . Den exakta förläggningen av denna har arbetsgivaren slutlig bestämmanderätt över med förbehållet att semestern läggs ut . Till detta kommer rätten till den femte semesterveckan.