sou · GQB3107d1 · 2003-01-01 00:00:00 — ett kom- binerat tillvägagångssätt – och artikel 16 – regler om prioriterade ämnen införs. Vidare skall regleringarna regelbundet ses över och, när så är nödvändigt, uppdateras. Uppfyller svensk lagstiftning ramdirektivets krav på innehåll i .. Svensk lag bör huvudsakligen uppfylla kraven på utsläpps- reglering i denna punkt. Det är bestämmelserna i , främst tillståndsplikt i 9 kap. samt de allmänna hänsynsreglerna och tillsynssystemet som bildar ett system för utsläppsregleringar. saknar ett system för regelbunden översyn av tillstånd. Samma bedömning görs här som i avsnitten 12.6 och 12.7. I och med att det föreskrivs i förordningen om förvaltning av vattendistrikt att åtgärdsprogram skall innehålla en övergripande bedömning av om omprövning av tillstånd är nödvändig och åt- gärdsprogram skall upprättas var sjätte år kommer en regelbunden översyn att göras. När det gäller regleringar i enlighet med artikel 10 har i av- snitt 12.2 konstaterats att en del av dessa direktiv inte är full- ständigt införda i svensk rätt samt att det är ett alltför omfattande arbete att analysera om samtliga direktiv angivna i artikel 10 är införda i svensk rätt för att av i detta sammanhang. Genom de förslag om bestämmelser om miljökvalitet som lämnas nu och som kommer att lämnas i vårt slutbetänkande bör kraven på ett kombinerat tillvägagångssätt huvudsakligen tillgodoses. Innebörd- en av artikel 10 behandlas också i avsnitt 14.1. Följden av bestämmelserna i artikel 16 kan vara att ett om- fattande regelverk med bland annat bestämmelser om miljökvalitet införs. Det är för tidigt att avgöra vilka krav som kan komma att ställas till följd av artikeln. Eftersom den svenska lagstiftningen genom systemet med till- stånd till vattenverksamhet och miljöfarlig verksamhet, tillsyn där- över och möjligheterna att genomföra omprövningar i huvudsak uppfyller kraven i punkt g, bör en hänvisning till dessa regler ske i åtgärdsprogrammet. Vi föreslår att det anges i 5 kap. 7 § 1, 2, 3 och 4 i förordningen om förvaltning av vattendistrikt. 12.9Artikel 11.3 punkt h Bestämmelsen innehåller krav på att åtgärder skall vidtas för att hindra eller reglera utsläpp av förorenande ämnen från diffusa källor som kan ge upphov till föroreningar. Det anges inte någon obligatorisk åtgärd för att reglera utsläpp från diffusa källor, vilket innebär att det har överlämnats till medlemsstaterna att bestämma hur kraven skall uppfyllas. Regeln ger utrymme att bedöma om föroreningar från diffusa utsläpp är ett problem i det enskilda fallet. Uppfyller svensk lagstiftning ramdirektivets krav på innehåll i .. Det får i så fall angripas genom att åtgärder anvisas i åtgärds- programmet. Olika åtgärder kan enligt svensk lagstiftning föreskrivas för utsläpp från diffusa källor. Bestämmelserna i 9 kap. 1 § om vad som är miljöfarlig verksamhet är utformade så att även diffusa källor kan angripas. Inom ram finns flera bestämmelser som ger möjlighet att meddela generella föreskrifter i stället för beslut i enskilda fall för att skydda människors hälsa eller miljön. Sådana föreskrifter som tar sikte på diffusa utsläpp finns även utfärdade, till exempel regler om skötsel av jordbruks- mark och regler om avgaskrav på bilar. Det är en alltför omfattande uppgift att kartlägga alla de regler om åtgärder mot diffusa utsläpp som kan finnas till skydd för vattenkvalitet för att vi här skall kunna räkna upp dem. Vi föreslår en regel som ålägger vattenmyndigheterna att i åtgärdsprogram ange åtgärder mot diffusa utsläpp (5 kap. 6 § 5 förordningen om förvaltning av vattendistrikt). För det fall till- räckliga sådana åtgärder vidtagits med stöd av den nuvarande lag- stiftningen skall det vara möjligt att hänvisa till denna. Det bör också komma till uttryck i förordningen (5 kap. 7 § 5). Någon uppräkning av vilka konkreta bestämmelser det är gör vi inte. Det bör lämpligen anges i myndighetsföreskrifter eller i handboksform. Vi föreslår inte att vattenmyndigheterna skall ges behörighet att utfärda föreskrifter (se avsnitt 10.3.5). De bör däremot i ett åtgärdsprogram kunna peka på att behov av föreskrifter finns och utpeka den myndighet som bör utreda om det är möjligt att åstadkomma förbättringar genom föreskrifter. 12.10Artikel 11.3 punkt i Bestämmelsen anger att det även krävs åtgärder när det gäller alla andra betydande negativa konsekvenser för den vattenstatus som identifieras enligt artikel 5 och bilaga II, särskilt åtgärder för att se till att vattenförekomsternas hydromorfologiska förhållanden är förenliga med uppnåendet av den ekologiska status som krävs eller god ekologisk potential för vattenförekomster som betecknas som konstgjorda eller kraftigt modifierade. Det finns inte heller här ett specifikt krav på en viss typ av åtgärd. Innehållet i bestämmelsen är oklart och vi bedömer att de krav som ställs kommer att framgå först när karakteriseringen m.m. av vattenförekomster enligt artikel Uppfyller svensk lagstiftning ramdirektivets krav på innehåll i .. Vi föreslår dock för att uppfylla direktivets krav att det i 5 kap. 6 § 6 i förordningen för förvaltning av avrinnings- distrikt tas in en bestämmelse motsvarande punkt i. 12.11Artikel 11.3 punkt j Denna bestämmelse innehåller ett krav på förbud mot direkta utsläpp av förorenande ämnen till grundvatten om inte annat följer av vissa särskilt angivna undantag. Med direkt utsläpp till grundvatten menas enligt artikel 2.32 utsläpp av föroreningar i grundvatten utan att de filtreras genom markytan eller underliggande jordlager. Vad som menas med för- orenande ämnen och förorening anges i artikel 2.31 respektive 2.33. Det som förbjuds i artikel 11.3 punkt j är att direkt till grundvatten släppa ut en mängd olika ämnen. Utsläpp som når grundvattnet efter infiltration genom ovanliggande marklager omfattas inte. finns regler om förbud mot direkta utsläpp av förorenande ämnen till grundvatten i föreskrifter från (SNFS 1996:11). Dessa bygger på grundvattendirektivet. Kraven i ram- direktivet för vatten är mer långtgående än kraven i grundvatten- direktivet på så sätt att fler ämnen omfattas. Kraven i ramdirektivet omfattar å andra sidan endast förbud mot direkta utsläpp medan grundvattendirektivet också reglerar indirekta utsläpp. Defini- tionerna av indirekta utsläpp är inte helt identiska i ramdirektivet och grundvattendirektivet; i grundvattendirektivet används ordet tillförsel (introduction på engelska) medan ramdirektivet använder ordet utsläpp (discharge). Ramdirektivets definition kan vara snävare än grundvattendirektivets. Kravet på förbud i direktivet är klart och ovillkorligt. Vi föreslår därför att en regel om förbud mot direkta utsläpp av förorenande ämnen till grundvatten införs i förordningen om miljöfarlig verk- samhet och hälsoskydd. Stöd för att utfärda ett sådant förbud finns i 9 kap. 5 § första stycket andra meningen . För- budsregeln bör ge utrymme att tillåta de typer av utsläpp som direktivet ger möjlighet att tillåta. En möjlighet att ge tillstånd föreslås därför. Denna regel som alltså föreskriver tillståndplikt har stöd i bemyndigandet i 9 kap. 6 § ; det gäller tillstånds- plikt för att bedriva miljöfarlig verksamhet. De typer av verk- samheter som beskrivs i undantagen är till största delen redan till- ståndspliktiga. De situationer som inte omfattas av tillstånds- Uppfyller svensk lagstiftning ramdirektivets krav på innehåll i .. plikt och som bör kunna tillståndsprövas bör dock läggas till i bilagan till förordningen om miljöfarlig verksamhet och tillstånds- plikt. Det gäller så vitt vi kan bedöma de undantag som framgår av artikel 11.3 punkt j tredje stycket tredje, fjärde och sjätte streck- satserna. Den närmare utformningen av reglerna i bilagan till förordningen bör utformas av , som har överblick över redan befintliga regler och kunskap om behoven av att i införa ytterligare tillståndspliktiga verksamheter. Vi lämnar därför inga förslag på tillägg till bilagan till förordningen om miljö- farlig verksamhet och hälsoskydd. Kravet i artikel 11.3 punkt j tredje stycket femte strecksatsen anser vi uppfyllt genom reglerna om tillståndsplikt i samt mark- och bygglov i . Några särskilda bestämmelser för att reglera utsläpp till grundvatten från konstruktions- och byggnadsarbeten och lik- nande behövs därför inte. Vid prövningen av de verksamheter som blir tillståndspliktiga gäller balkens materiella regler, främst de allmänna hänsyns- reglerna. Vi föreslår vidare att det tas in en hänvisning till reglerna om förbud för direkta utsläpp av förorenande ämnen till grundvatten i 5 kap. 7 § 6 i förordningen om förvaltning av vattendistrikt. 12.12Artikel 11.3 punkt k Bestämmelsen hänvisar till artikel 16 och anger att åtgärder skall vidtas i enlighet med vad som föreskrivs där. Artikel 16 föreskriver att , rådet och kommissionen skall besluta om olika strategier och normer för så kallade prioriterade ämnen. De prioriterade ämnena är fastställda genom och Rådets beslut /2001/EG. Det har ännu inte antagits några regler med stöd av artikel 16. Det är således för tidigt att föreslå hur punkten k skall genomföras i lagstiftningen. 12.13Artikel 11.3 punkt l Bestämmelsen avser alla åtgärder som krävs för att hindra betydande spill av förorenande ämnen från tekniska installationer och för att hindra och/eller minska konsekvenserna av oavsiktliga föroreningsincidenter exempelvis på grund av översvämning. Uppfyller svensk lagstiftning ramdirektivets krav på innehåll i .. beaktas risken för skador till följa av spill och liknande främst vid prövning och tillsyn enligt . Enligt 2 kap. 3 § skall de skyddsåtgärder, begränsningar och försiktig- hetsmått i övrigt vidtas som behövs för att förebygga, hindra eller motverka att verksamheten eller åtgärden medför skada eller olägenhet för människors hälsa eller miljön. I 22 kap. 25 § före- skrivs vad en dom om tillstånd skall innehålla. Där krävs bland annat villkor för att hindra eller begränsa skadlig påverkan eller andra olägenheter (första stycket punkt 6), villkor för hanteringen av kemiska produkter (första tycket punkt 7) och villkor om avfallshantering (första stycket punkt 8 ). Andra lagar kan ha betydelse vid olyckor och tillbud. Seveso- lagen syftar till att förebygga allvarliga kemikalieolyckor. Lagen föreskriver att det skall finnas handlingsrutiner och planer för att förebygga och hantera större kemikalieolyckor. Reglerna tar inte sikte på mindre spill och liknande. I akuta olyckssituationer ger räddningstjänstlagen möjligheter att hindra eller mildra konse- kvenserna av oavsiktliga föroreningsincidenter. Den svenska lagstiftning torde genom systemet tillståndpröv- ning och tillsyn varvid bland annat Sevesolagens krav skall beaktas, reglerna om egenkontroll och räddningstjänslagen i huvudsak upp- fylla kraven i punkt g. En hänvisning till dessa regler bör därför ske i åtgärdsprogrammet. Vi föreslår att det anges i 5 kap. 7 § 1, 2, och 8 i förordningen om förvaltning av vattendistrikt. 13 Skydd för dricksvatten Vi föreslår i kapitel 12 att vattenmyndigheterna skall kunna ange i åtgärdsprogram att vattenskyddsområden bör inrättas. Vi anser att detta tillsammans med de nuvarande bestämmelserna om skydd för dricksvatten i , främst reglerna om vattenskyddsområden, uppfyller direktivets krav i artikel 7.2 i ramdirektivet för vatten. EG engagerade sig på ett tidigt stadium i frågor som rör dricks- vattenförsörjningen. I ett av de första direktiven på miljöområdet, ytvattendirektivet , intogs regler om den kvalitet som krävs på det ytvatten som är avsett för framställning av dricks- vatten i medlemsstaterna. Mer preciserade regler för kvaliteten på både ytvatten och grundvatten har intagits i dricksvattendirektivet som antogs 1980 och ändrats 1998 (härefter dricksvattendirek- tiven). I artikel 7 i ramdirektivet för vatten finns regler om sådant vatten som används för uttag av dricksvatten. krav på identifiering av vattenförekomster som används eller är avsedda för dricksvattenanvändning, förutsatt att uttaget av vatten uppgår till viss storlek krav på övervakning av vissa sådana vattenförekomster krav på vilken kvalitet det uttagna respektive det renade dricksvattnet skall ha krav på skydd för identifierade dricksvattenförekomster. har fått i uppdrag att bedöma om det behövs författningsändringar för att genomföra artikel 7.3, som handlar om att säkerställa skydd för vatten som används eller kan komma att användas för uttag av dricksvatten. I detta kapitel ges först en översiktlig beskrivning av regleringen av dricksvatten i ramdirek- tivet, därefter en beskrivning av våra nuvarande regler till skydd av dricksvatten och slutligen en bedömning av om kraven på med- lemsländerna i artikel 7.3 är uppfyllda. 13.1Bestämmelserna om dricksvatten i ramdirektivet Bestämmelserna i artikel 7 i ramdirektivet för vatten handlar om vilka vattenförekomster som skall skyddas, samt vilken kvalitet som det vatten som uttas för dricksvattenberedning och det dricks- vatten som distribueras skall hålla. Ramdirektivet hänvisar i fråga om kvaliteten på dricksvatten till dricksvattendirektiven, som kommer att fortsätta att gälla vid sidan om ramdirektivet. Enligt bestämmelserna skall medlemsstaterna identifiera varje vattenförekomst som ger mer än per dag eller som betjänar mer än 50 personer. Även sådana vattenförekomster som är avsedda att användas för uttag av dricksvatten i denna omfattning skall identifieras. Olika krav ställs på sådana vattenförekomster som identifierats enligt artikel 7.1. De skall enligt artikel 6 föras in i registret över skyddade områden. På en punkt är vi dock inte säkra. Det gäller om identifierade vattenförekomster skall ingå i vad som är skyddade områden i artikel 4.1 punkt c (se avsnitt 8.1 och 8.2.1). I artikel 7.2 anges ytterligare krav på identifierade vattenföre- komster. Den svenska texten lyder: I fråga om de vattenföre- komster som identifierats enligt punkt 1, skall medlemsstaterna se till att uppfylla målen i artikel 4 i enlighet med detta direktivs krav för ytvattenförekomster, inklusive de kvalitetsnormer som fast- ställs på gemenskapsnivå enligt artikel 16 och dessutom se till att det resulterande vattnet enligt det vattenreningssystem som används.... Detta skulle kunna tolkas som om särskilda krav i fråga om miljömål skall uppfyllas för identifierade vattenförekomster. På engelska lyder texten: For each body of water identified under paragraph 1, in addition to meeting the objectives of Article 4 in accordance with the requirements of this Directive, for surface water bodies including the quality standards established at Community level under Article 16, Member States shall ensure that under the water treatment regime applied. En mer korrekt översättning av den svenska texten är enligt vår uppfattning: I fråga om de vattenförekomster som identifierats enligt punkt 1, skall medlemsstaterna, förutom att uppfylla målen i artikel 4 i enlighet med detta direktivs krav, för ytvatten inklusive de kvalitetsnormer som fastställs på gemenskapsnivå enligt artikel 16, se till att det resulterande vattnet.... Med en sådan lydelse tillför i artikel 7.2 inga nya krav; den hänvisar endast till de miljömål som gäller till följd av artikel 4 och regler som kommer att antas enligt artikel 16. Enligt artikel 11.3 punkt d skall åtgärder vidtas för att uppfylla kraven i artikel 7. I förvaltningsplanen skall det finnas en samman- fattning av de åtgärder som vidtagits för att uppfylla kraven i artikel 7. Medlemsstaterna skall enligt artikel 7.3 säkerställa erforderligt skydd för de identifierade vattenförekomsterna i syfte att undvika en försämring av deras kvalitet i syfte att minska den nivå av vattenrening som krävs för framställning av dricksvatten. För detta ändamål får så kallade säkerhetszoner upprättas. Identifierade vattenförekomster kan självfallet vara både ytvatten och grundvatten. Som nämnts skall inte bara vattenförekomster där uttag nu sker identifieras. Även sådana vattenförekomster som är avsedda att användas för uttag av dricksvatten i viss omfattning skall identifieras. Kravet på skyddet är inte bestämt mer i detalj än att erforderligt skydd skall finnas, att syftet med skyddet skall vara att vattenförekomsternas kvalitet inte skall försämras och att den rening som behövs av vattnet skall kunna minskas. Skyddszoner är ett exempel på en typ av skydd som får men inte måste användas. 13.2Svenska regler till skydd för dricksvattenförsörjningen De viktigaste bestämmelserna om skyddet av vattentäkter finns i 7 kap. . Enligt 7 kap. 21 § får ett mark- eller vatten- område av eller kommunen förklaras som vatten- skyddsområde till skydd för en grund- eller ytvattentillgång som utnyttjas eller kan antas komma att utnyttjas för vattentäkt. För ett sådant område skall eller kommunen meddela de föreskrifter om inskränkningar i rätten att förfoga över fastigheter inom området som behövs för att tillgodose syftet med området. eller kommunen kan meddela dispens från före- skrifterna om det finns särskilda skäl. Föreskrifter om inskränk- ningar i markanvändningen kan under vissa förutsättningar ge markägare rätt till ersättning. Bestämmelser om vattenskydds- område kan omfatta både allmänna och enskilda vattentäkter. Utöver möjligheterna att meddela föreskrifter enligt 7 kap. 22 § kan ytterligare regler med krav på försiktighetsmått utfärdas för vattenskyddsområden, bland annat med stöd i 14 kap. . har som exempel meddelat föreskrifter om skydd mot mark- och vattenförorening vid lagring av brandfarliga vätskor (NFS 2000:4) och föreskrifter om spridning av kemiska bekämp- ningsmedel (SNFS 1997:2). har också meddelat allmänna råd angående skyddsområden och skyddsföreskrifter för grundvattentäkter, AR 90:15. Vid verket pågår arbete med att ta fram nya allmänna råd, inbegripet en handbok, om inrättande av vattenskyddsområde avseende både ytvatten och grundvatten. Enligt uppgift från Natur- vårdsverket omges av alla kommunala vattentäkter inte av vattenskyddsområden. I slutbetänkandet från Grundvatten- utredningen, Grundvattenskydd (SOU 1995:45), drogs slutsatsen att den viktigaste orsaken till detta är att länsstyrelser och kommuner är osäkra på arten och omfattningen av ersättnings- anspråk från markägare. En annan möjlighet till skydd för vattentäkter ger 40 § förord- ningen om miljöfarlig verksamhet och hälsoskydd. Kommunen får enligt denna, om det behövs för att hindra att olägenheter för människors hälsa uppkommer, meddela föreskrifter om bl.a. skydd för ytvattentäkter och enskilda grundvattentäkter. Denna möjlig- het har sin grund i delegationsbestämmelsen i 9 kap. 12 § miljö- balken och begränsas av 9 kap. 13 § som anger att föreskrifterna inte får medföra onödigt tvång för allmänheten eller annan obe- fogad inskränkning i den enskildes frihet. I 9 kap. 10 § finns särskilda hälsoskyddsbestäm- melser som gäller grundvattentäkter. Det anges att anläggningar för grundvattentäkter skall inrättas och användas på ett sådant sätt att olägenheter för människors hälsa inte uppkommer. Bortledande av yt- eller grundvatten är normalt sett tillstånds- pliktiga som vattenverksamhet enligt 11 kap. . Det krävs dock inte tillstånd för en vattentäkt för en en- eller två- familjsfastighets eller för jordbruksfastighets husbehovsförbruk- ning eller värmeförsörjning (11 kap. 11 § första stycket punkt 2). I 9 kap. 10 § andra stycket ges dock utrymme för kom- munerna att föreskriva tillstånds- eller anmälningsplikt även av sådana fall som undantagits från tillståndsplikt i 11 kap. 11 §. Tillstånds- eller anmälningsplikt får föreskrivas för att inrätta och använda en ny anläggning för grundvattentäkt i områden där knapphet på grundvatten råder eller kan befaras uppkomma. Föreskrifter får meddelas endast om det behövs för att hindra att olägenheter för människors hälsa skall uppkomma. Denna bestäm- melse ger ingen möjlighet att besluta om tillstånds- eller anmäl- ningsplikt enbart av miljöskäl. Även med stöd i tillsynsbestämmelser jämte de allmänna hänsynsreglerna kan ingripanden göras till skydd för dricksvatten. För verksamheter och åtgärder som riskerar att orsaka störning av en dricksvattentäkt kan meddelas begränsningar, skyddsåtgärder och i allvarliga fall förbud. I 3 kap. 8 § finns grundläggande hushållnings- bestämmelser som även rör vattenförsörjningen. Enligt bestäm- melsen skall mark- och vattenområden som är särskilt lämpliga för anläggningar för bl.a. vattenförsörjning så långt möjligt skyddas mot åtgärder som kan påtagligt försvåra tillkomsten eller utnyttjan- det av sådana anläggningar. Bestämmelsen tar främst sikte på tekniska anläggningar för vattenförsörjningen och inte själva vattenresursen eller den geologiska formation som används för konstgjord grundvattenbildning. har pekat på att detta är problematiskt och föreslagit att ändringar bör genomföras både när det gäller bestämmelserna om riksintressen och vattenskyddsområden (se betänkandet Grundvattenskydd, SOU 1995:45). Frågan är vilket krav artikel 7.3 ställer på skydd av dricksvatten- täkter. Bestämmelsen föreskriver att erforderligt skydd skall finnas samt anger vad syftet med skyddet är. Direktivet specificerar inte vad som menas med att säkerställa erforderligt skydd för vatten- förekomsterna. Det ställer inte heller ett absolut krav på att upp- rätta säkerhetszoner. Även mindre ingripande skyddsåtgärder kan räcka. Ett stort utrymme lämnas således till medlemsstaterna att i de enskilda fallen avgöra om särskilt skydd behövs och hur det i så fall skall utformas. Det kan ifrågasättas om direktivets krav uppfylls om det över huvud taget inte finns något rättsligt skydd för de identifierade dricksvattenförekomsterna. Mycket talar dock för att medlems- staterna kan bedöma i det enskilda fallet om skydd krävs eller ej. En uppgift för de kommande vattenmyndigheterna blir att under- söka om de vattenförekomster som används för uttag av dricks- vatten har det skydd som behövs. Det bör vara tillräckligt för att uppfylla kravet i direktivet att vattenmyndigheten tar ställning till om skydd behövs eller inte och för de fall det behövs föreskriver i åtgärdsprogrammet att sådant bör inrättas. Myndigheten bör därför kunna i ett åtgärdsprogram ålägga en länsstyrelse eller en kommun att ta initiativ till att ett vattenskyddsområde inrättas. En anledning till att många vattentäkter fortfarande saknar skydd synes vara att myndigheterna är osäkra på vilka ersättnings- anspråk som kan komma att framställas vid inrättande av ett skyddsområde. Det är inte aktuellt att nu ändra reglerna om ersättning vid ingripanden av det allmänna. I övrigt är detta en fråga för rättstillämpningen. Bestämmelserna om vattenskyddsområden i 7 kap. 21–22 §§ anger inte under vilka förutsättningar som skydds- områden bör inrättas; den frågan har överlämnats till länsstyr- elserna och kommunerna att bedöma. Inte heller i förarbetena till uttalas något om enligt vilka grunder som vatten- skyddsområden bör inrättas. Det sägs dock att bestämmelserna om vattenskyddsområden ger möjlighet att meddela föreskrifter för särskilt känsliga områden och att de därför bidrar till att kraven grundvattendirektivet uppfylls (prop. 1997/98:45 del 2, s. 93). Frågan är om det är tillräckligt eller om det i balken måste framgå att syftet i artikel 7.3 – undvika en försämring av en dricksvatten- förekomsts kvalitet för att minska nivån av vattenrening som behövs – skall uppfyllas. Vi anser att de möjligheter balken ger att skydda dricksvatten- täkter, i främst 7 kap. 21–22 §§, sammantaget med möjligheterna att i åtgärdsprogram lämna en redovisning av behovet av inrättande av vattenskyddsområden och de föreskrifter som behövs för området, ger tillräckliga möjligheter för att uppfylla kravet i artikel 7.3. Det finns dock andra skäl att överväga om har ett tillräckligt skydd av potentiella dricksvattentäkter. avsnitt 13.2 har lämnat förslag till ändringar för att stärka skyddet för grundvattenförekomster så att de bibehåller sitt värde för framtiden.