sou · GQB3120d3 · 2003-01-01 00:00:00 — Av de studerande i högskolan som läste för en yrkesexamen kom och av dem som läste för en generell examen från gymnasieskolans yrkesförberedande stu- dievägar. Om man däremot studerar utbildningsbakgrunden hos alla hög- skolenybörjare12, dvs. om man inkluderar dem som studerar fri- stående kurser, har en ökande andel kommit från andra gymnasieutbildningar än de s.k. studieförberedande studievägarna. /01 hade av högskolenybörjarna studerat på naturvetenskapligt eller samhällsvetenskapligt program och på övriga program i gymnasieskolan. (Resterande andelar var antingen inresande utbytesstudenter eller hade lämnat ofullständiga uppgifter om sin studiebakgrund.) Det förhållandet att en ökande andel av dem som börjar studera i högskolan kommer från andra program än de som tidigare ansetts som traditionellt studieförberedande kan bidra till att den sociala snedrekryteringen minskar i högskolan. Dessa faktorer har varit viktiga utgångspunkter för kommitténs överväganden om den framtida gymnasieskolans struktur. Regeringen och har också beslutat13 om ett antal åtgärder som ytterligare skall bredda rekryteringen till högskolan. En fråga som rönt endast ett marginellt intresse är den allt större övervikten av kvinnliga studerande inom högskolans grundutbildning. Tre av fem studenter är kvinnor. Kvinnorna är i kraftigast majoritet i de högre åldrarna. är två studenter av tre kvinnor och är tre studenter av 12SCB UF 20 . 13Den öppna högskolan; prop. 2001/02:15. Från gymnasieskola till eftergymnasiala studier fyra kvinnor.14 Intresset har fokuserats på de stora skillnaderna i ämnesval mellan kvinnor och män, på att kvinnor går kortare hög- skoleutbildningar medan männen i högre utsträckning går längre prestigefyllda utbildningar15 och på den stora övervikten för man- liga studerande på forskarnivå och den markanta övervikten av manliga professorer16. väljer att se övervikten av kvinnliga stude- rande som en potential för en kommande utjämning inom de delar av högskolan som har en extrem manlig dominans. kan det dock finnas anledning att också ägna könsfördelningen bland högskolenybörjarna ett intresse. Som redovisar17 är ungdomar med invandrar- bakgrund endast svagt underrepresenterade vid universitet och högskolor. Det är dock mycket stora skillnader inom gruppen. Invandrare från vissa länder har en högre andel högskolestuderande än andra. Dessutom är det stora skillnader i fråga om valet av utbildning. Invandrarungdomar är mer representerade på tekniska utbildningar och vårdutbildningar än på humanistiska och sam- hällsvetenskapliga högskoleutbildningar. ser det kommer åtgärder som bidrar till att undanröja sociala skill- nader i högskolerekryteringen också att minska de etniska skill- naderna. 16.3Sverige och andra länder – en jämförelse Det är inte alldeles enkelt att göra jämförelser mellan olika länder i fråga om hur stor andel av en årskull som börjar studera i hög- skolan, framför allt beroende på att ländernas principer för antag- ningen till högskolestudier skiljer sig. Vissa länder tar in alla som söker och låter studieresultaten avgöra vilka som får fortsätta. I andra länder, däribland , tar man enbart in dem som har de kunskapsmässigt bästa förutsättningarna att fullfölja studierna. Hur stor andel av befolkningen som har hög- skoleutbildning ger därför en mera relevant jämförelse. Här följer sådana uppgifter för ett urval länder.18 15Ursprung och utbildning; Social snedrekrytering till högre studier; SOU 1993:85 och Välfärd och skola; SOU 2000:39; Antologi; Kommittén Välfärdsbokslut. 16Viljan att veta och viljan att först; kön, makt och den kvinnovetenskapliga utmaningen i högre utbildning; SOU 1995:110. 17Universitet & högskolor; , s. 17. 18Education at a glance 2000. SOU 2002:120 Från gymnasieskola till eftergymnasiala studier i åldern 25 64 år i åldern 25 34 år Som framgår av tabellen har några av dessa länder en betydligt större andel högskoleutbildade bland de yngre än bland hela be- folkningen i åldern . Så är det inte i , vilket är en av anledningarna till att regeringen lagt fast det långsiktiga målet om en ökning av andelen unga högskolenybörjare. En annan skillnad är vad som räknas som högskolestudier i olika länder. I räknas den kvalificerade eftergymnasiala yrkes- utbildningen inte som högskolestudier, vilket är fallet i . Det kan tilläggas att om man i stället jämför hur stor andel av befolkningen både i åldern 15 och i åldern 20 som studerar, dvs. om man inkluderar alla former av studier, ligger högt. 16.4Från gymnasieskolan till eftergymnasial yrkesutbildning har i kapitel 4 redovisat arbetslivets framtida krav på kompetens. De krav på längre utbildning och därmed höjd kompetens som finns i arbetslivet kan enligt kommitténs bedöm- ning inte tillgodoses enbart genom högskolestudier även om det också finns kortare eftergymnasiala yrkesutbildningar inom högskolan. Dessa har dock än så länge en begränsad dimensione- ring. Inte heller kan den ökade efterfrågan på högre kompetens tillgodoses genom en generell utökning av utbildningstiden i gym- nasieskolan. Det innebär att de höjda kraven på kompetens i vissa delar av arbetsmarknaden kommer att behöva tillgodoses genom annan eftergymnasial yrkesutbildning än högskoleutbildning. ser därför ett behov av att den förändring av gymnasieskolan som kommitténs förslag innebär följs upp Från gymnasieskola till eftergymnasiala studier genom utökade möjligheter till eftergymnasial yrkesutbildning. avser kvalificerad yrkesutbildning, s.k. KY, sådan utbildning som det för tillfället finns ett behov av på arbetsmarknaden. menar att ett reguljärt system av eftergymnasial yrkesutbildning med olika specialiseringsgrad och längd bör över- vägas. I det sammanhanget bör de nuvarande påbyggnadsutbild- ningarna inom komvux beaktas. Det ankommer emellertid inte på att presentera några konkreta förslag i dessa frågor. 16.5Den framtida strukturens betydelse för rekryteringen till högskolestudier Vi vet att betyg och föräldrars utbildningsbakgrund är de viktigaste förklaringsvariablerna till hur elever i väljer gymnasie- utbildning. Kommittén Välfärdsbokslut pekar på att utvecklingen efter gymnasiereformen gått i riktning mot en ännu tydligare hierarkisering av gymnasieskolans program. Naturvetenskapliga programmets naturvetenskapliga inriktning rekryterar merparten av alla elever med högt medelbetyg från och betydligt fler än som var fallet i slutet av 1980- talet. Med förslaget om färre och bredare ingångar i kombination med möjligheter till successiva val vill komma till rätta med hierarkiseringen och förhoppningsvis se fler elever som efter hand väljer att satsa på eftergymnasiala studier. måste elever redan i vid valet av program i gymnasieskolan avgöra om de skall förbereda sig för högre studier eller om de skall sikta på förvärvsarbete direkt efter gym- nasieskolan. förslag till struktur innebär att detta val skjuts upp och att det därefter kan korrigeras om eleven får en förändrad syn på sin egen förmåga och sina intressen. finns en kungsled till högskolan, nämligen det naturveten- skapliga programmet. Genom kommitténs förslag till struktur kommer det att finnas många kungsleder genom den framtida gymnasieskolan till högskolan. Den framtida gymnasieskolan kommer i likhet med den nu- varande gymnasieskolan att innebära att alla elever kommer att ha möjlighet – oberoende av studieväg – att uppnå vad som kallas grundläggande behörighet. De kunskaper som fordras för detta överensstämmer med dem som alla människor behöver för att Från gymnasieskola till eftergymnasiala studier kunna ta till vara sina medborgerliga rättigheter och påverka sitt eget liv. är den grundläggande behörigheten knappast till- räcklig för mer än fristående kurser. Dock innebär det faktum att en sökande uppfyller kraven för grundläggande behörighet också att denne uppfyller kraven för några standardbehörigheter. Pro- gram i högskolan som leder till en yrkesexamen har särskilda behörighetskrav, dvs. för att bli antagen till dessa krävs ytterligare förkunskaper utöver dem som följer av den grundläggande behörigheten. förslag till struktur för den framtida gym- nasieskolan innebär att elever på alla sektorer skall kunna göra sådana val att de uppfyller kraven för det som kallas särskild behörighet inom respektive utbildningsinriktning. Detta innebär ökade möjligheter jämfört med vad dagens gymnasieskola ger. Frågan är om det är möjligt för elever att inom den givna ramen nå långt såväl inom ett yrkesområde som att uppfylla de särskilda behörighetskraven för högskolestudier. finns en möjlighet att nå denna dubbla kompetens genom att elever kan välja utökat program. är det av eleverna som har detta. Det är vanligare att elever på program med yrkesämnen har utökat program än att elever på de s.k. studieförberedande pro- grammen har det. Kommittén förutsätter att möjligheten att studera mer än 2 500 gymnasiepoäng skall finnas kvar i den fram- tida gymnasieskolan. Kommittén föreslår dessutom att elever som valt en specialiserad fördjupning inom sitt yrkesområde skall ha rätt att förlänga sin studietid i gymnasieskolan utöver de som annars är den gängse omfattningen av gymnasiestudierna om det behövs för att de skall uppfylla också kraven för en särskild behörighet. Detta kommer att leda till en breddning av rekryteringen till högskolan. De ökade kostnader för gymnasieskolan som förslaget medför uppvägs av att behovet av kompletterande studier i komvux minskar. 16.6Att bli antagen till önskad utbildning i högskolan tar här upp frågor som rör gymnasiebetygens användning vid antagning och urval till högskolan, dvs. sådana delar av högskolans behörighets-, urvals- och meritvärderingsregler som i kombination med gymnasieskolans kurs- och betygssystem på ett Från gymnasieskola till eftergymnasiala studier negativt sätt styr arbetet i dagens gymnasieskola och därför bör få en annorlunda utformning. Dagens bestämmelser för användningen av gymnasiebetyg är, enligt kommitténs uppfattning, kontrapro- duktiva. Kommittén ger först en redovisning av de regler för behörighet som gäller för en person som har gått i dagens gymnasieskola med program. De bestämmelser som gäller studerande med slut- betyg från linjegymnasiet, komvux eller från andra länder redovisas inte här. För grundläggande behörighet för högskolestudier krävs slutbetyg från nationellt eller specialutformat program med lägst betyget Godkänd på av de gymnasiepoäng som fordras för ett fullständigt program. Av de elever som fick slutbetyg från gymnasieskolan hade grundläggande behörighet, vilket är en ökning i förhållande innan . Alla ungdomar fullföljer emellertid inte gymnasieskolan till ett slutbetyg. Av hela årskullen 20-åringar har grundläggande behörighet för högskolestudier. Flertalet program som leder till en yrkesexamen i högskolan har utöver kravet på grundläggande behörighet också vissa särskilda behörighetskrav. Dessa skall enligt högskolelagen vara helt nödvändiga för att studenten skall kunna tillgodogöra sig utbild- ningen. För nybörjarna gäller ett antal standardbehörigheter, som fastställer. En översyn av dessa har aviserats som en följd av regeringens förslag i propositionen Den öppna hög- skolan (prop. 2001/02:15). Systemet skall utvecklas mot få och breda standardbehörigheter för utbildningar som vänder sig till nybörjare. finns det 42 standardbehörigheter. Det är hög- skolan som bestämmer vilka krav som skall gälla för utbildningar som inte vänder sig till nybörjare i högskolan. Behörighetsbestämmelserna påverkar hur eleverna väljer pro- gram och kurser i gymnasieskolan. är därför positiv till målsättningen att göra standardbehörigheterna lättare att överblicka och till att blivande studerande också kan uppfylla kraven för flera utbildningar. Kommittén utgår ifrån att den möj- lighet som högskolorna får att efter medgivande av Från gymnasieskola till eftergymnasiala studier ställa högre krav än de som anges i standardbehörigheterna kom- mer att utnyttjas restriktivt, vilket också förutsattes i proposi- tionen. I den nämnda propositionen behandlar regeringen också frågan om bedömning av en sökandes reella förutsättningar att tillgodo- göra sig en sökt utbildning om den sökande inte uppfyller de formella kraven på särskild behörighet. Genom regeringens starka betoning av att det skall ske en bedömning av sökandes reella kompetens kommer möjligheterna att öka för personer med kun- skapsmässiga förutsättningar att bedriva studier men som har en annan formell studiebakgrund än den traditionella. Kommittén ser också positivt på högskolornas möjlighet att göra undantag från behörighetsvillkoren och låta de studerande komplettera det som fattas i förkunskaper. Kommittén ser detta som en god möjlighet att få studerande till utbildningar där behovet av utbildade är stort. Ett sådant exempel är utbildning till lärare i matematik och naturvetenskapliga ämnen. Ett annat är nybörjarkurser i moderna språk som, enligt vad kommittén erfarit, alltfler lärosäten nu startar, eftersom alltför få sökande har tillräck- liga kunskaper för att börja på en högre nivå. Det är viktigt att presumtiva studerande informeras om dessa möjligheter inför sina val av högskoleutbildning. Kommittén är naturligtvis medveten om att det är ett problem för högskolan, särskilt resursmässigt, om studerande har otillräck- liga förkunskaper för högskolestudierna. Som kommittén ser det genomgår högskolan nu samma anpassning av organisation och arbetssätt som gymnasieskolan gjorde då hela årskullen började komma från till gymnasieskolan. Högskolan har ännu och skall framöver öka till av års- kullen. Gymnasieskolan har haft på sig att finna fungerande arbetsformer för att utbilda av årskullen fram till en fullständig gymnasieutbildning. Som framgått är gym- nasieskolan ännu inte där. Det vore för dem som arbetar inom såväl gymnasieskolan som högskolan uppmuntrande om visst intresse kunde fokuseras på det som är framgångsrikt och inte enbart på sådant som inte är det. Från gymnasieskola till eftergymnasiala studier Kommittén vill påpeka att frågan om urval endast är aktuell om den sökande dels uppfyller de i föregående avsnitt redovisade kraven på behörighet, dels fler söker till en viss utbildning i högskolan, som riktar sig till nybörjare, än det finns utbildningsplatser. Regeringen har fastställt reglerna för meritvärdering vid urval i dessa fall. Urvalsgrunderna är betyg och resultat från högskoleprov i kombi- nation med arbetslivserfarenhet. Också andra prov kan förekomma, såsom vid fördelning av platser till konstnärliga utbildningar. Av dessa urvalsgrunder har endast anledning att lägga synpunkter på bestämmelserna om hur betyg från gymnasie- skolan skall värderas. Kommittén tror inte att det under över- skådlig tid kommer att vara praktiskt möjligt att helt avstå från användningen av betyg i urvalet, åtminstone inte vid en första gallring då avsevärt fler söker till en utbildning än som kan antas. Utgångspunkten är därvid slutbetyget från gymnasieskolan. Bestämmelserna om värderingen av betyg vid urvalet till högre utbildning framgår av bilaga 3 i högskoleförordningen (SFS 1993:100). kommenterar i detta sammanhang också vissa bestämmelser i gymnasieförordningen (SFS 1992: 394). Andra förslag om betyg behandlar kommittén i kapitel 12 Betyg och examen i den framtida gymnasieskolan och gymnasial vuxen- utbildning. Elever får slutbetyg från gymnasieskolan då de har gått igenom ett nationellt eller specialutformat program och fått betyg på alla kurser och special/projektarbetet som ingår i studievägen. Slut- betyg från gymnasieskolan är en sammanställning av betygen i alla kurser som en elev har slutfört och för special/projektarbetet. Elever som har betyg på fler kurser än som fordras för ett full- ständigt program, dvs. elever som har utökat program, har rätt att välja vilken eller vilka kurser som skall ingå i slutbetyget. Vissa kurser måste dock alltid ingå i slutbetyget, nämligen kärnämnena, de karaktärsämnen som är gemensamma för elevens nationella pro- gram och de som ingår i en nationellt fastställd inriktning. Slutbetyget från gymnasieskolan används således vid urvalet till högskoleutbildningar som vänder sig till nybörjare. Därvid multi- pliceras betygen på de kurser och special/projektarbetet som ingår i slutbetyget med följande faktorer: SOU 2002:120 Från gymnasieskola till eftergymnasiala studier Icke godkänd (IG) med Godkänd (G) med Väl godkänd (VG) med Mycket väl godkänd (MVG) med Siffervärdet för varje betyg multipliceras med kursens eller spe- cial/projektarbetets gymnasiepoäng. Det sammanlagda betygs- värdet för alla kurserna och special/projektarbetet som ingår i slutbetyget divideras med antalet gymnasiepoäng i slutbetyget. Då får man ett jämförelsetal. Betyget i idrott och hälsa räknas med endast om det höjer jämförelsetalet eller om det behövs för den särskilda behörigheten. På samma sätt gör man med betygen i de kurser som inte ingår i slutbetyget (se vad som redovisats ovan om att eleven vid utökat program inom vissa gränser får avgöra vilka kurser som skall respektive inte skall ingå i slutbetyget). Om en kurs som ligger utanför slutbetyget är en lokal kurs räknas den inte in även om den skulle ha höjt jämförelsetalet. Om den lokala kursen ingår i slutbetyget räknas betyget i kursen med. Ett betyg på en kurs som ingår i slutbetyget skall ersättas av ett betyg som den sökande fått på samma eller motsvarande kurs, om sistnämnda betyg är högre. Som framgått av tidigare kapitel i betänkandet är dagens kurser små och därmed många. Alla kursbetygen anges i slutbetyget och bildar därmed underlag för meritvärderingen vid urval till högskole- studier. Kombinationen av dessa bestämmelser leder till att elever- na känner stress och gör taktiska val av kurser. Sammantaget på- verkar detta arbetet i gymnasieskolan negativt. Syftet med urvalsbestämmelserna är att de skall göra det möjligt att då fler söker till en utbildning än som kan få plats skilja ur dem som skall antas. Som framgått är det jämförelsetal som används vid urvalet en produkt av antalet gymnasiepoäng på var och en av de kurser som ingår i elevens slutbetyg, elevens betygsnivå på respek- tive kurs och det sammanlagda antalet gymnasiepoäng som eleven har. Då den nuvarande gymnasieskolans kurs- och betygssystem infördes, skilde sig de olika kursernas omfattning avsevärt mer än . Då omfattade den minsta kursen 30 och den största 820 gym- nasiepoäng. Däremellan fanns det många olika kursstorlekar. får ingen kurs vara mindre än 50 och endast undantagsvis vara Från gymnasieskola till eftergymnasiala studier större än 200 gymnasiepoäng och alla kurser skall vara jämnt del- bara med 50. Ett mycket stort antal kurser är på 100 gymnasie- poäng. I och med att kursstorlekarna blivit alltmer lika har kurs- poängen fått mindre särskiljande betydelse än . Också betygsnivån minskar alltmer sin särskiljande roll. Alla elever som planerar att söka till eftertraktade högskoleutbildningar försöker få så höga betyg i alla kurser och special/projektarbetet som möjligt genom att göra strategiska val och/eller genom att konkurrenskomplettera i komvux efter gymnasieskolan. Detta har lett till att alltfler får högsta betyget i allt större andel av sina kursbetyg. Som framgått multipliceras betygen med en faktor. Det innebär att en 50-poängskurs är lika mycket värd om eleven har MVG som en 100-poängskurs som eleven har G i. Detta leder i sin tur till att eleverna väljer sådana kurser som de tror att de kan få högt betyg i. Ett kritiserat förhållande är att värderingen av betygen är den- samma oberoende av vilken utbildning i högskolan som söks. Ett högt betyg i en kurs värderas således högt oberoende av om kursen har någon relevans för de sökta högskolestudierna eller ej. har konstaterat att det finns flera för- hållanden i de nuvarande meritvärderingsreglerna som är kontra- produktiva i stället för att uppmuntra till kvalificerade studier. Elever som läst utökat program får ingen särskild fördel av det – utom att de kan välja vilka kurser upp till 2 500 gymnasiepoäng som skall ingå i slutbetyget. Däremot får elever som har beviljats reducerat program en fördel. Elever som har uppenbara studie- svårigheter får, om rektor medger det, minska sitt studieprogram , dvs. till lägst 2 250 gymnasiepoäng. Det är i beräkningen av jämförelsetal förmånligare att ha MVG i alla kurser upp till 2 250 gymnasiepoäng än att ha ett fullt program med några lägre betyg som drar ner betygsgenomsnittet. Det finns rektorer som ger elever tillstånd att släppa ett ämne och därmed få reducerat program om de riskerar att inte få MVG i alla kurser. Detta är, vill kommittén påpeka, inte vad som har avsetts med uppenbara studiesvårigheter. och lät genomföra en av tillträdesreglerna till högskolan och dess inverkan på gymnasieskolan. Eleverna anser tillträdesreglerna vara tydliga även om de inte uppfattas som rättvisa. Vissa skolledare talar om en banalisering av gymnasieskolan, där fokus ligger på betygen i stället för kunskap. I en kommentar till undersökningen Från gymnasieskola till eftergymnasiala studier anger universitetskanslern att det sätt på vilket gymnasiebetygen används vid urval till högskolestudier skapar stor stress hos eleverna. generaldirektör säger att det är dags att ändra till ett system som gör att eleverna prioriterar kunskaper framför betyg. När det gäller valet av kurser anger eleverna i TEMO-under- sökningen att de i första hand väljer av intresse och för att få en lättsam motvikt till tunga obligatoriska ämnen. I andra hand väljer de utifrån möjligheten att få högt betyg. Som systemet nu är, har förståelse för att eleverna väljer som de gör. Det kan å ena sidan diskuteras om studier som är lättsamma motvikter skall ingå i gymnasieskolans utbildning, betygsättas och bidra till att en sökande får ett högre jämförelsetal än sina medsökande i urvalet till en högskoleutbild- ning. Men vem skall å andra sidan bedöma vad som är värdefullt för elevens fortsatta studier och liv i övrigt och vad som bör betraktas som lättsamma motvikter? Ungdomar har ofta visat sig ha varit mera förutseende i fråga om vilken utbildning som behövs i fram- tiden än vad myndigheter med tillgång till allehanda prognoser varit. menar att det verkligt allvarliga med att eleverna väljer kurser som de har lätt att få höga betyg i är att de därmed väljer bort vissa andra kurser och att detta tenderar att gälla samma typ av kurser för alla. Det är allt färre elever som väljer fort- sättningskurser i språk och de högsta kurserna i matematik. Detta bekräftas dels av TEMO-undersökningen och av uppgifter från högskolorna. Som framgick ovan skall vid beräkningen av jämförelsetalet ett senare högre betyg i en kurs användas i stället för det som står i slutbetyget. Detta har lett till att alltfler ungdomar konkurrens- kompletterar sina betyg i komvux efter det de slutfört gymnasie- skolan. Detta är också en effekt av att betygsnivån har så stor betydelse i meritvärderingen vid urvalet. Konkurrenskomplette- ringen i komvux är ett slöseri med samhällets utbildningsresurser, med ungdomarnas tid, eftersom de kommer till högskolan, och innebär i slutänden också en förlust för både den enskilde och samhällsekonomin genom att de under sitt yrkesverk- samma liv kommer att förvärvsarbeta mindre än om de gått direkt till högskolan efter gymnasieskolan. Av de elever som intervjuats i TEMO-undersökningen anger nästan alla att de skall studera på komvux efter gymnasieskolan, Från gymnasieskola till eftergymnasiala studier vissa för att behörighetskomplettera men de flesta för att kon- kurrenskomplettera. Enligt en enkätundersökning19 hade 14 pro- cent av kvinnorna och av männen studerat eller stude- rade i komvux. Den absolut vanligaste orsaken till studierna bland avgångna från naturvetenskapligt och samhällsvetenskapligt pro- gram var att höja den genomsnittliga betygsnivån ().