sou · GQB398d1 · 2003-01-01 00:00:00 — Vidare föreslås vissa ändringar i 2 kap. 5 § BrB som bl.a. innebär att, liksom enligt nuvarande 13 kap. 5 § LL, åtals- förordnande inte krävs för att åtal skall få väckas för brott som be- gås utanför på utländska luftfartyg med svenskt drifts- tillstånd. Förslagen är alltjämt under beredning. Utredningens förslag innebär att svensk domstols behörighet ut- vidgas till att omfatta alla brott som begås ombord på ett utländskt luftfartyg som innehas av en svensk brukare, inte bara sådana sär- skilda brott – närmast av ordningskaraktär – som avses i LL. Något stöd för en på detta sätt utvidgad jurisdiktion synes dock inte fin- nas i vare sig allmän folkrätt eller någon internationell överens- kommelse. Vi lägger därför inte fram något motsvarande förslag. Mot bakgrund av de konventionsåtaganden som har gjort, förefaller däremot jurisdiktionsbestämmelsen i 13 kap. 5 § luftfartslagen vara sakligt motiverad. Eftersom den avser behörig- het att döma över vissa särskilda brott föreslår vi, i enlighet med de ställningstaganden som vi har gjort, att den skall vara kvar i luftfartslagen. I BrB bör införas endast en hänvisning till bestäm- melsen. Skälet till att något åtalsförordnande inte krävs för brott mot luftfartslagen som begås på inhyrda luftfartyg är enligt förarbetena att dessa luftfartyg i straffrättsligt hänseende skall betraktas som svenska. Detta är inte helt korrekt och i linje med vad vi sagt i av- snitt 7.13.1 föreslår vi att de vanliga åtalsprövningsreglerna i BrB skall gälla även i dessa fall. Lagen om förbud mot könsstympning av kvinnor Enligt 3 § lagen (1982:316) om förbud mot könsstympning av kvinnor är svensk domstol behörig att döma över brott mot lagen även i andra fall än vad som följer av 2 kap. BrB. Syftet med in- förandet av bestämmelsen i 3 § var, enligt vad som uttryckligen ut- talades i förarbetena,30 att kravet på dubbel straffbarhet för brott som begås utomlands skulle tas bort. uttalas att åtals- prövningen bör göras på så sätt att åtal inte skall väckas för brott som helt saknar anknytning till . Den sålunda önskade ef- fekten kan i stället uppnås genom att de vanliga behörig- hetsreglerna i 2 kap. BrB tillämpas, som man där gör ett undantag från kravet på dubbel straffbarhet. En sådan lösning torde stå i bättre överensstämmelse med folkrätten. Vi föreslår därför att 3 § lagen om förbud mot könsstympning av kvinnor upphävs och att det i 2 kap. BrB införs ett undantag från kravet på om dubbel straffbarhet för att svensk domstol skall vara behörig att döma över brott enligt könsstympningslagen.31 Svensk domstol är enligt 5 § lagen (1982:963) om rymdverksamhet behörig att även i andra fall än vad som följer av 2 kap. BrB döma över brott som innebär att någon utan tillstånd bedriver rymdverk- samhet eller åsidosätter villkor som har uppställts som förutsättning för tillstånd. Brottsbeskrivningen i 5 § är kopplad till tillstånds- givningen enligt 2 § i lagen. Det innebär att det är endast svenska medborgare som kan begå brott mot rymdlagen utanför . Mot bakgrund av svensk domstols allmänna behörighet att döma över brott som begås av svenska medborgare föreslår vi att den sär- skilda jurisdiktionsbestämmelsen i 5 § lagen om rymdverksamhet upphävs och ersätts av ett undantag från kravet på dubbel straff- barhet. Det undantaget kan, liksom är fallet enligt lagen om förbud mot könsstympning av kvinnor, lämpligen tas in i bestämmelsen om dubbel straffbarhet i 2 kap. BrB. 5 § lagen om rymdverksamhet innehåller också ett undantag från principen om ne bis in idem, dvs. en tidigare lagföring i annat land hindrar inte ny lagföring i för samma gärning. Undan- taget formulerades efter mönster av dåvarande lydelse av 14 § lagen om kontinentalsockeln. Där har undantaget emellertid tagits bort och det får anses tveksamt om det är motiverat att ha den kvar i lagen om rymdverksamhet. Någon förpliktelse att ha ett sådant undantag följer inte av det bakomliggande rymdfördraget. 1998/99:70 s. 9 f. 31Ett alternativ vore att upphäva den särskilda lagen helt och föra in brottet i BrB. Vi har dock ansett att det inte ingår i vårt uppdrag att ta ställning till lämpligheten av en sådan åt- gärd. närmare uttalande avseende undantaget från principen om ne bis in idem gjordes inte heller i lagens förarbeten men det får antas att man ville undvika att förhindrades att lagföra någon som utomlands hade frikänts för gärning som motsvarar brott enligt lagen om rymdverksamhet på den grunden att gärningen inte var straffbar enligt gärningsortens lag. Det förefaller dock en smula långsökt att någon skulle åtalas i ett annat land för att ha brutit mot ett krav på tillstånd till rymdverksamhet om en sådan gärning inte är kriminaliserad där. Med vårt förslag till ny lydelse av bestäm- melsen i 2 kap. BrB om rättsverkan av en tidigare utländsk dom kommer under alla förhållanden ett undantag från principen om ne bis in idem att gälla i sådana fall då någon har frikänts på den grun- den att den åtalade gärningen inte utgjort brott enligt den lag som den utländska domstolen har tillämpat. Åtalsprövningsregeln i 5 § tredje stycket är generell, dvs. den gäller oberoende av om gärningen har begåtts i eller utanför . Den motiveras enligt förarbetena32 med de avvägnings- frågor som kan komma in vid bedömningen av om tillstånd fordras för viss verksamhet och att åsidosättande av uppställda villkor van- ligen skulle uppdagas genom den kontroll som utövas genom re- geringens försorg. Enligt vår uppfattning kan dock detta inte anses utgöra tillräckliga skäl för att avvika från huvuderegeln i BrB, enligt vilken kravet på åtalsförordnande endast avser fall då gärningen har begåtts utanför . Mot bakgrund av vad som sagts föreslår vi att 5 § andra stycket lagen om rymdverksamhet upphävs och att ett undantag från prin- cipen om dubbel straffbarhet förs in i 2 kap. BrB. Vi föreslår även att åtalsprövningsregeln i paragrafens tredje stycke upphävs. Som framgått av vår redogörelse i avsnitt 5.3.4 gjordes i samband med antagandet av lagen (1993:1614) om bedömningen att någon särskild straffrättslig jurisdiktionsbestämmelse inte be- hövdes utan att de allmänna reglerna i 2 kap. BrB var tillräckliga för att uppfylla åtagandena enligt Antarktisfördraget. Enligt fördraget är observatörer och vetenskapsmän som är utväxlade enligt fördra- gets system samt personer som följer med dessa underkastade ju- 1981/82:226 s. 12. risdiktion endast i den stat där de är medborgare i fråga om hand- lingar och försummelser som inträffar medan de är i Antarktis.33 Med den lydelse som 2 kap. BrB får enligt vårt förslag kan sam- ma bedömning som tidigare göras. Svensk domstol kommer att ha generell behörighet att döma för brott som begås av svenska med- borgare. Har brottet begåtts på ett område som inte tillhör någon stat – som t.ex. – krävs för behörighet dessutom att det kan följa fängelse på brottet, vilket är samma regel som gäller enligt nuvarande lagstiftning. Vi föreslår således inga ändringar i lagen om . Lagen om skydd för gravfriden vid vraket efter passagerarfartyget tonia Lagen (1995:732) om skydd för gravfriden vid vraket efter passage- rarfartyget förbjuder dykning och annan undervattensverk- samhet i vraket efter . Svensk domstol är enligt 5 § i lagen behörig att döma över brott mot detta förbud även om sådan behö- righet inte följer av bestämmelserna i 2 kap. BrB. Behörighetsregeln i 5 § är nödvändig för att svensk domstol skall vara behörig att döma i enlighet med den internationella överens- kommelse som ligger bakom lagen (se avsnitt 5.3.5) och den bör därför finnas kvar. Bestämmelsen gäller ett särskilt brott och därför föreslår vi, i enlighet med våra tidigare ställningstaganden, att den skall vara kvar i Estonialagen. I BrB bör införas endast en hän- visning till bestämmelsen. Lagen om vissa internationella sanktioner En svensk medborgare som utomlands bryter mot förbud som re- geringen har infört med stöd av 4 § lagen (1996:95) om vissa inter- nationella sanktioner kan enligt 9 § i lagen dömas till ansvar för detta även om detta inte är möjligt enligt bestämmelserna i 2 kap. BrB. Av lagens förarbeten34 framgår att syftet med 9 § är att undan- ta brott som begås av svenska medborgare utomlands från det all- männa kravet på dubbel straffbarhet. En motsvarande bestämmelse fanns även i den tidigare lagen med samma namn. 33Andra jurisdiktionsfrågor behandlas inte i fördraget. 1995/96:35 s. 20. samband med tillträde till den europeiska brottmålsdoms- konventionen.35 I 9 § lagen om vissa internationella sanktioner finns också ett undantag från reglerna i 2 kap. 5 a § BrB om rättsverkan av en tidi- gare utländsk dom. Något närmare uttalande avseende undantaget från principen om ne bis in idem gjordes inte i den ursprungliga lagens förarbeten men det får antas att man ville undvika att förhindrades att lagföra någon som utomlands hade frikänts för gärning som motsvarar brott enligt sanktionslagen på den grunden att gärningen inte var straffbar enligt gärningsortens lag. Möjligen ter det sig lite långsökt att någon skulle åtalas för den särskilda typ av brott som 8 § utgör i ett land där detta inte är straffbart. Brotts- beskrivningen i 8 § knyter ju dessutom an till förbud som den meddelar eller som följer av en EG-förordning. Under alla förhållanden torde bestämmelsen bli överflödig mot bakgrund av att vi i vårt förslag till ny lydelse av 2 kap. har tagit med ett undantag från principen om ne bis in idem som just gäller fall då någon har frikänts på den grunden att den åtalade gärningen inte utgjorde brott enligt den lag som den utländska domstolen har tillämpat. Svensk domstol har generell behörighet att döma över brott som begås av svenska medborgare. Undantaget från kravet på dubbel straffbarhet bör, på motsvarande sätt som föreslagits för köns- stympningslagen, flyttas till bestämmelserna i . Det finns inte något skäl att ha kvar undantaget från principen om ne bis in idem. Vi föreslår därför att 9 § lagen om vissa internationella sanktioner upphävs helt. I lagens 10 § finns en generell åtalsprövningsregel, dvs. den gäller oberoende av om en gärning har begåtts i eller utanför Sve- rige. Av förarbetena i till den äldre lagen36 framgår emellertid att regeln motiverats enbart av det faktum att vissa gärningar som be- gås utanför ibland kan vara ursäktliga och därför inte bör föranleda åtal. Att åtalsförordnande krävs i sådana fall följer emel- lertid numera av de allmänna reglerna i BrB. Vi föreslår därför att paragrafen upphävs. 36Prop 1971:77 s. Den som uppsåtligen eller av oaktsamhet sänder från en radio- anläggning på öppna havet eller i luftrummet över det eller som upprättar eller innehar en sådan anläggning, döms enligt 10 kap. 2 § Radio- och TV-lagen (1996:844) under vissa särskilt angivna förut- sättningar till böter eller fängelse . Av paragra- fens andra stycke framgår att svensk domstol är behörig att, om den misstänkte finns här, döma över ett sådant brott även om sådan behörighet inte följer av 2 kap. BrB och med bortseende från be- stämmelserna i 2 kap. 5 a § BrB om rättverkan av en tidigare ut- ländsk dom (ne bis in idem). Det kan möjligen uppfattas som förlegat att den typ av verksam- het som avses i 10 kap. 2 § alls skall vara kriminaliserad, men vi har inte ansett att det ingår i vårt uppdrag att bedöma den frågan utan endast behovet av de särskilda jurisdiktionsreglerna. Jurisdiktions- bestämmelserna i paragrafens andra stycke gäller endast särskilda brott och bör därför vara kvar i Radio- och TV-lagen. I BrB kan lämpligen tas in en hänvisningen till paragrafen. Undantaget från principen om ne bis in idem infördes i den ti- digare lagen (1966:78) om förbud i vissa fall mot rundradiosänd- ningar på öppna havet i samband med tillträde till den eu- ropeiska brottmålsdomskonventionen. I förarbetena37 anfördes i denna fråga att den bakomliggande europeiska överenskommelsen till förhindrande av rundradiosändningar på öppna havet torde medföra förpliktelse – förutom att bestraffa vissa brott oberoende av var och av vem de har begåtts – att inte godtaga utländsk dom varigenom någon har frikänts på grund av att sådan gärning var straffri i den dömande staten. Motsvarande tillägg infördes samti- digt i kontinentalsockellagen men togs i samband med införandet av lagen om ekonomiska zon återigen bort, sedan lagrådet påpekat att någon förpliktelse av det aktuella slaget knappast följde av kontinentalsockelkonventionen. Enligt vår bedömning kan nu samma ställningstagande göra beträffande Radio- och TV-lagen. Vid den lagens tillkomst sades ingenting om jurisdiktionsreglerna utan de övertogs som de var från den gamla lagen. Vi föreslår att undantaget från principen om ne bis in idem utgår. Åtal får enligt paragrafens tredje stycke väckas endast efter för- ordnande av regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer mot svenska medborgare för brott som rör sändningar som inte är avsedda att tas emot eller kan tas emot i och inte heller or- 1972:98 s. 149. sakar att radioanvändningar blir skadligt påverkade här eller mot utlänningar även i andra fall än som anges i 2 kap. 5 § . Åtalsprövningsreglerna har i sak varit oförändrade sedan den äldre lagens tillkomst. I propositionen till den lagen sägs endast att det är lämpligt att uppställa krav på åtalsförordnande i de aktuella fallen. Med hänsyn till hur de allmänna reglerna I BrB om krav på åtals- förordnande numera är utformade ter sig behovet av en särskild regel tveksam. Eftersom paragrafen endast gäller brott som begås på öppna havet, dvs. utanför svenskt territorium, krävs som huvud- regel åtalsförordnande även enligt reglerna i BrB. Undantag gäller endast om brottet har begåtts på ett svenskt fartyg. Vi föreslår att den särskilda åtalsprövningsregeln i Radio- och TV-lagen upphävs. Lagen om straff för finansiering av särskilt allvarlig brottslighet i vissa fall, m.m. En svensk medborgare eller utlänning som befinner sig i kan enligt 6 § lagen (2002:444) om straff för finansiering av särskilt allvarlig brottslighet i vissa fall, m.m. lagföras vid svensk domstol för brott mot den lagen även om det inte är möjligt enligt bestäm- melserna i 2 kap. BrB. Avsikten har varit att göra ett undantag från kravet på dubbel straffbarhet i 2 kap. BrB. Vi föreslår att bestäm- melsen upphävs och att de aktuella fallen i stället tas med bland de undantag från kravet på dubbel straffbarhet som vi föreslår skall införas i en särskild bestämmelse i 2 kap. 5 § BrB.