sou · GQB374d1 · 2003-01-01 00:00:00 — Vid uthyrning av lokal m.m. i privatbostadsfastighet eller fastighet ägd av äkta bostads- företag gäller dock som ytterligare förutsättning att ersättningen för omsättningen under beskattningsåret överstiger . Vid beräkningen skall reglerna i 4 kap. 4 § ML angående beräknings- sättet när en verksamhet bedrivs i enkelt bolag eller under sam- äganderätt beaktas. Svensk rätt i ett EG-rättsligt perspektiv Bedömningen av huruvida ekonomisk aktivitet föreligger enligt direktivet sker utan hänsyn till transaktionernas behandling i inkomstskattehänseende. Bestämmelserna i 4 kap. 3 § ML är av sådant slag att de fyller ut kraven för att yrkesmässighet skall före- ligga enligt 4 kap. 1 § och kan därför antas medföra ökad överens- stämmelse med direktivets artikel 4.1 och 4.2. När det gäller bestämmelsen i 4 kap. 3 § första stycket 1 om upplåtelse av avverkningsrätt eller avyttring av skogsprodukter i samband med en allframtidsupplåtelse, skulle detta närmast kunna betecknas som ett utnyttjande av tillgångar i syfte att fortlöpande erhålla intäkter, se avsnitt 2.3.5. Någon säker slutsats i vad mån direktivets krav på fortlöpande är uppfyllt kan emellertid inte dras, i fall där det inte förekommer någon annan transaktion än en upplåtelse för obegränsad tid mot en ersättning som bestämts en gång för alla. Det förhållandet att den skattskyldige kan välja beskattning i inkomstslaget kapital eller i inkomstslaget närings- verksamhet saknar betydelse i ett EG-perspektiv. Om kriterierna för ekonomisk aktivitet enligt artikel 4.2 inte anses uppfyllda kan det dock finnas stöd för att betrakta den som utför den aktuella transaktionen som en beskattningsbar person enligt artikel 4.3. Att verksamheterna som avses i 4 kap. 3 § första stycket 2 räknas som yrkesmässiga i mervärdesskattehänseende tar närmast sikte på sådana fall där det vid enstaka tillfällen kan förekomma försäljning av skogsprodukter eller upplåtelse av rätt att ta sand grus eller annan naturprodukt till betydande belopp (SOU 1989:35 s. 280). Även i dessa fall kan det vara fråga om dels utnyttjande av tillgångar i syfte att fortlöpande vinna intäkter dvs. en form av ekonomisk aktivitet, dels mer tillfälliga transaktioner, vilkas beskattning kan finna stöd i direktivets artikel 4.3. Den stora skillnaden mellan direktivets och ML:s uppbyggnad i detta av- seende är att begränsad omsättning från privatbostadsfastighet m.fl. undantas till följd av tröskelvärdet. I syfte att undvika admi- nistrativa och andra problem anses de ifrågavarande verksam- heterna sålunda som yrkesmässiga först när den skattepliktiga omsättningen för beskattningsåret överstiger . I direktivet undviks samma problem genom att rent tillfälliga transaktioner eller avsaknad av avsikt att företa beskattningsbara transaktioner med viss regelbundenhet, inte omfattas av begreppet ekonomisk aktivitet enligt artikel 4.2. Detta innebär till exempel att försäljning av tillfälliga överskott från den egna fastigheten inte torde beskattas enligt vare sig direktivet eller ML, men av olika skäl. Bestämmelsen i 4 kap. 3 § första stycket 3 jämställer, om man bortser från tröskelvärdet, uthyrning av lokal m.m. i privatbostads- fastighet eller ett privatbostadsföretag med uthyrning av lokal i Någon motsvarande uppdelning av fastigheter finns inte i direktivet. I den mån transaktioner motsvarande dem i 4 kap. 3 § första stycket 1 och 2 skulle företas från en näringsfastighet, som per automatik betraktas som yrkesmässig verksamhet enligt huvud- regeln i 4 kap. 1 § ML jämförd med 13 kap. IL, kan även dessa betraktas som tillfälliga transaktioner enligt artikel 4.3, se avsnitt 2.3.5. De tröskelvärden som finns i anslutning till bestämmelserna i 4 kap. 3 § första stycket 2–3 ML är på och beräknas på grundval av den ersättning som erhålls för omsättningen i verk- samheten under beskattningsåret. Något stöd för införande av tröskelvärden finns inte i direktivets artikel 4 men väl i artikel 24, som innehåller särskilda regler för småföretag. De tillåtna tröskelvärdena enligt sistnämnda artikel är annorlunda eftersom de i princip skall vara generellt utformade, se mer om detta i kapitel 6. 2.7.3Reglerna om enkla bolag och samäganderätt – 4 kap. 4 § ML samt reglerna om skattskyldighet i vissa fall enligt 6 kap. 4 kap. 4 § ML: När en verksamhet bedrivs i enkelt bolag eller under samägande- rätt, tillämpas beloppsgränserna i 1–3 §§ på hela verksamheten och inte på varje enskild delägares andel. För enkelt bolag eller verksamhet under samäganderätt baseras beloppsgränserna enligt 4 kap. 1–3 §§ ML på den sammanlagda omsättningen och inte på vars och ens andel. Skyldigheten att betala skatten åvilar dock enligt grundregeln i 6 kap. 2 § varje delägare. Svensk rätt i ett EG-rättsligt perspektiv Bestämmelsen i 4 kap. 4 § hänför sig till beräkning av tröskelvärden enligt ML och saknar motsvarighet i direktivet. Bestämmelserna om vilka som skall anses som skattesubjekt i särskilda fall enligt 6 kap. ML, kan ses som en komplettering till definitionen av yrkesmässig verksamhet med ett klargörande av vem som skall svara för skyldigheter och därmed förbundna rättigheter (avdragsrätt och återbetalningsrätt) i vissa konstella- tioner och situationer. Direktivet saknar i stort sett motsvarande bestämmelser. Fråga torde därför vara om utfyllande bestämmelser, som faller inom den nationella kompetensen. 2.7.4Utländsk företagare – 4 kap. 5 § ML 4 kap. 5 §: En utländsk företagares verksamhet är yrkesmässig i eller i utlandet, om företagaren bedriver verksamhet som motsvarar yrkesmässig verksamhet enligt 1 §. Lag (1994:1798). För utländska företagare gäller att deras verksamhet är yrkesmässig i eller utlandet om företagaren bedriver verksamhet som motsvarar yrkesmässig verksamhet enligt 13 kap. IL. Något krav på att den yrkesmässiga verksamheten skall bedrivas inom landet eller att företagaren skall ha någon anknytning till finns således inte. Vad som avses med utländska företagare definieras i 1 kap. 15 § ML. Definitionen av begreppet utländsk företagare har genom lagändring, SFS 2001:971, förtydligats i syfte att uppnå en närmare överensstämmelse med EG-rätten. Enligt definitionen är en näringsidkare som inte har sätet för sin ekonomiska verksamhet eller ett fast etableringsställe här i landet en utländsk företagare, om han heller inte är bosatt eller stadigvarande vistas här. Svensk rätt i ett EG-rättsligt perspektiv Innehållet i 4 kap. 5 § ML går i linje med artikel 4.1 i det avseendet att det för bedömningen av skattskyldigheten saknar betydelse var verksamheten bedrivs. Frågan om yrkesmässighet när det gäller omsättningar i skall dock bedömas efter samma kriterier som gäller inhemska företagares verksamhet. lagtexten med hänvisning till första paragrafen i dess helhet innebär att utvidgningsregeln i 4 kap. 1 § 2 får tillämpas. Dessutom bör de bestämmelser i 3 § som kan anses utgöra förtydliganden av 4 kap. 1 § ML också kunna bli tillämpliga på en utländsk företagare (prop. 1993/94:99 s. 168). De skillnader som finns mellan definitionen av yrkesmässig verksamhet och beskattningsbar person gör sig följ- aktligen gällande även i fråga om utländska företagare. Någon motsvarighet till bestämmelsen i 4 kap. 5 § ML finns inte i direktivet. Enligt direktivet saknar företagets nationalitet betydelse vid bedömningen av eventuell mervärdesskattskyldighet. Däremot kan det för bestämmande av beskattningsland spela roll om företaget är etablerat i ett medlemsland och om tillhandahållandet sker från denna etablering (jfr artikel 9 om vad som är platsen för till- handahållande av tjänster). Enligt artikel 9.1 skall platsen för tillhandahållande av en tjänst anses vara där leverantören har etablerat sin rörelse eller har ett fast driftsställe från vilket tjänsten tillhandahålls eller, i avsaknad av sådant, den plats där leverantören är bosatt eller stadigvarande vistas. Samma uttryckssätt används numera i motsvarande bestämmelser i 5 kap. 8 §§ ML (prop. 2001/02:28 s. 46). Att en beskattningsbar person inte är etablerad inom landet, har betydelse för bestämmelserna om betalningsskyldighet för skatten (artikel 21 i dess lydelse enligt direktivet 2000/65/EG) och rätten till återbetalning av mervärdesskatt till beskattningsbara personer som inte är etablerade inom landets territorium (åttonde och trettonde mervärdesskattedirektivet 79/1072/EEG respektive 86/560/EEG). I artikel 21 saknas en närmare beskrivning av innebörden av uttrycket beskattningsbar person som inte är etablerad inom landet. Däremot innehåller åttonde och trettonde direktiven en definition av vilka beskattningsbara personer som har rätt till återbetalning. Med en beskattningsbar person som inte är etablerad inom landets territorium förstås enligt återbetalnings- reglerna en sådan beskattningsbar person som i det landet varken har haft sätet för sin ekonomiska aktivitet eller ett fast driftsställe från vilket affärstransaktioner genomförs och inte heller, om säte eller fast driftställe saknas, sin bosättning eller stadigvarande hemvist i det landet. Vidare skall den beskattningsbara personen, med vissa undantag, inte ha tillhandahållit några varor eller tjänster som anses ha tillhandahållits i det landet. I ML betecknar begreppet utländsk företagare såväl den som inte är etablerad inom landet enligt bestämmelserna om betal- ningsskyldighet som den som inte är etablerad inom landet enligt bestämmelserna om återbetalning av ingående skatt. Detta framgår av definitionen i 1 kap. 15 § ML jämförd med bl.a. 1 kap. 2 § första stycket 2 och 3 (om betalningsskyldighet) och 10 kap. 1–4 §§ samma lag (om återbetalning av skatt till utländska företagare). Definitionen av utländsk företagare har lett till vissa tillämp- ningsproblem, som emellertid har lösts till stor del genom förtyd- ligandet av definitionen (jfr prop. 2001/02:28 s.43 f). De problem som nämns i det ärende som överlämnats till utredningen av regeringen, har dock inte lösts genom nämnda förtydligande. Ärendet gäller omsättning av en tjänst från ett svenskt företags filial i utlandet till ett svenskt bolag i . Omsättningen, som avser en av de i 5 kap. 7 § ML uppräknade tjänsterna anses enligt nämnda bestämmelse gjord i . Förvärvaren blir emellertid inte betalningsskyldig för skatten enligt 1 kap. 2 § första stycket 2 ML eftersom den svenska filialen inte kan anses vara utländsk företagare enligt definitionen i 1 kap. 15 § ML. Detta är således fallet enligt såväl den definition av utländsk företagare som gällde före som gällande definition. Till följd av detta är det huvudkontoret i som blir betalningsskyldigt med en rad problem som följd. RSV, som också anser att nuvarande bestämmelser medför problem, hänvisar till ett lämnat förhandsbesked (SN 1997 s. 735). Enligt 5 kap. 7 § första stycket 1 ML anses tjänsterna omsatta i eftersom de till- handahålls från ett annat och förvärvaren är en närings- idkare här i landet. Motsvarande gäller enligt direktivets arti- kel 9.2 e med den terminologiska skillnaden att köparen skall vara en beskattningsbar person etablerad i ett . Detta krav uppfylls av det köpande svenska bolaget. Eftersom huvudkontoret har sätet för sin ekonomiska aktivitet här i landet är dess filial inte någon utländsk företagare. Förutsättningarna för omvänd skatt- skyldighet enligt 1 kap. 2 § första stycket 2 ML är därför inte uppfyllda. Till följd härav skall den som omsätter tjänsten, dvs. huvudkontoret och dess filial, anses betalningsskyldiga för skatten. Resultatet blir troligtvis detsamma enligt direktivets mot- svarande bestämmelse om betalningsskyldighet, artikel 21.1.b i dess lydelse enligt det nya direktivet 2000/65/EG. Enligt den bestäm- melsen är nämligen beskattningsbara personer som omsätter sådana tjänster som anges i artikel 9.2 e betalningsskyldiga under för- utsättning att tjänsterna tillhandahålls av en beskattningsbar person som inte är etablerad inom landet. Som redan nämnts saknas en uttrycklig beskrivning av innebörden av uttrycket inte är etablerad inom landet i bestämmelserna om betalningsskyldighet. Problemet har diskuterats inom EU med det saknas ännu en gemensam syn på hur beskattningen skall ske i dessa fall, jämför prop. 2001/02:28 s. 46. 2.7.5Allmännyttiga ideella föreningar och registrerade trossamfund – 4 kap. 8 § ML 4 kap. 8 §: Som yrkesmässig verksamhet räknas inte en verksamhet som bedrivs av en ideell förening eller ett registrerat trossamfund, när inkomsten av verksamheten utgör sådan inkomst av närings- verksamhet för vilken skattskyldighet inte föreligger för för- eningen enligt 7 kap. 7 § första och andra stycket eller för tros- samfundet enligt 14 § inkomstskattelagen (1999:1229). Vad som sägs i första stycket om ideella föreningar gäller också för sådan förening som omfattas av 4 kap. 2 § lagen (1999:1230) om ikraftträdande av inkomstskattelagen. När allmännyttiga ideella föreningar och registrerade trossamfund bedriver sådan yrkesmässig verksamhet som avses i 4 kap. 1 § ML, har de på grund av bestämmelsen i 4 kap. 8 § ändå möjlighet att undantas från beskattning i samma utsträckning som de är undan- tagna från beskattning i inkomstskattehänseende enligt 7 kap. 7 § första och andra stycket eller 14 § IL. För allmännyttiga ideella föreningar och trossamfund gäller således en begränsning av yrkes- mässighetsbegreppet i förhållande till huvudregeln. Denna in- skränkning i yrkesmässigheten gäller alltså inte all ideell verksam- het utan endast s.k. allmännyttiga ideella föreningar och trossam- fund som i motsvarande mån är frikallade från skattskyldigheten För övriga ideella föreningar och även för alla stiftelser gäller ML:s vanliga regler om vad som är yrkesmässig verksamhet (jfr RÅ 1988 not. Exempelvis gäller vanliga regler för arbets- givarföreningar, fackföreningar, branschföreningar och andra för- eningar med huvudsakligt ändamål att främja medlemmarnas eller andra bestämda personers ekonomiska intressen. (RÅ 1986 not. 129–132). En närmare beskrivning av dessa regler följer i kapitel 4. Svensk rätt i ett EG-rättsligt perspektiv Någon motsvarande begränsning med hänsyn till rättssubjektets karaktär finns inte i direktivet. I stället undantas viss aktivitet med ett enligt direktivets upphovsmän behjärtansvärt syfte från skatte- plikt enligt bestämmelserna i artikel 13A. En närmare beskrivning av dessa regler följer i kapitel 4. 2.7.6Övriga begränsningar av yrkesmässighetsbegreppet 1 kap. 2 a § ML: Skattskyldighet föreligger inte för en upphovsman eller dennes dödsbo för omsättning av sådana konstverk som avses i 9 a kap. 5 §, om 1.konstverket vid omsättningen ägs av upphovsmannen eller dennes dödsbo, och 2.beskattningsunderlagen för beskattningsåret sammanlagt understiger . 1 kap. 2 b § ML: På begäran av den som enligt 2 a § inte är skattskyldig skall skattemyndigheten besluta att skattskyldighet skall föreligga oav- sett beskattningsunderlagens storlek. beslut gäller till utgången av under vilket beslutet fattades. Bestämmelsen i 1 kap 2 a § ML möjliggör en begränsning av skyldigheten att betala skatt för konstnärs eller dennes dödsbos omsättning av egna verk, under förutsättning att beskattnings- underlagen för beskattningsåret sammanlagt understiger Om beloppsgränsen överstigs föreligger dock skatt- skyldighet för all omsättning, dvs. även sådan som hänför sig till tiden innan beloppsgränsen uppnåtts (RSV:s Handledning för mer- värdesskatt 2002 s. 61). Under förutsättning att den konstnärliga verksamheten anses yrkesmässig enligt 4 kap. 1 § ML kan konst- nären eller dennes dödsbo hemställa om frivillig skattskyldighet enligt 1 kap. 2 b § ML (se prop. 1994/95:202 s. 44). Svensk rätt i ett EG-rättsligt perspektiv infördes i samband med att nya regler för mervärdesbeskattning av handel med begagnade varor, konstverk m.m. infördes för att anpassa ML till rådets direktiv /5/EG10 (se prop. 1994/95:202). Direktivet antogs innan blev medlem av den Europeiska Unionen. Anslutningsakten innehåller inget undantag för av nu aktuellt slag. Det sjätte mervärdesskattedirektivet innehöll från början inte några särskilda regler om beskattningen av begagnade varor och konstverk m.m. Enligt artikel 32, som upphävdes genom direktivet 94/5/EG, skulle rådet på förslag från kommissionen besluta om gemensamma regler för beskattning av begagnade varor, konstverk, samlarföremål och antikviteter. Fram till dess att detta gemenskapssystem skulle bli tillämpligt fick de medlemsstater som tillämpade särskilda regler för sådana varor för antagandet av det sjätte mervärdesskattedirektivet behålla dessa regler. Flera av medlemsstaterna hade olika former av särordningar på det aktuella området i form av bl.a. undantag från skatteplikt och s.k. nollskattesatser för konstnärers försäljning av egna konstverk. Genom det nya direktivet infördes en möjlighet att tillämpa en reducerad skattesats för bl.a. upphovsmannens leve- ranser av konstverk (artikel 12.3 c). För de medlemsstater som valde att inte använda sig av möjligheten till reducerad skattesats infördes vidare en bestämmelse i artikel 11.A.4 om att beskatt- ningsunderlaget fick reduceras, med den begränsningen att skatten skulle utgöra av beskattningsunderlaget. Bland medlemsstater med särordningar kan särskilt nämnas , som tidigare hade undantagit konstnärs försäljning av 10 Rådets direktiv av om tillägg till det gemensamma mervärdes- skattesystemet och om ändring av direktiv /388/EEG Särskilda föreskrifter för begag- nade varor, konstverk, samlarföremål och antikviteter. egna konstverk från skatteplikt. Undantaget från skatteplikt kunde emellertid inte behållas till följd av de nya gemensamma reglerna i direktivet 94/5/EG. Den möjlighet till reducerad skattesats som gavs i det nya direktivet var inte användbar för , eftersom använde sig av en enhetlig skattesats för samtliga om- sättningar och alltså inte tillämpade någon reducerad skattesats överhuvudtaget. I samband med direktivets antagande fick till stånd ett protokollsuttalande. I detta uttalar rådet och kommissionen att kan fortsätta att undanta konstnärens eller dennes arvingars försäljning av konstverk, när försäljningarna inte överstiger det belopp som föreslagits som generell omsättningsgräns i förslaget till 22:a direktiv11 om särskilda regler för små och medelstora företag, dvs. 35 000 ECU, fram till dess att ett gemensamt system för små och medelstora företag antagits. har följaktligen en omsättningsgräns för ifrågavarande försäljningar på 300 000 dkr. Inte heller i bedömdes att man efter EU-inträdet kunde ha kvar ett undantag från skatteplikt för konstnärernas omsättning (3 kap. 11 § 2 ML i dess lydelse före ). Skälet härtill var att det skulle kunna medföra problem vid den vinst- marginalbeskattning som infördes för försäljning av begagnade varor och konstverk m.m., eftersom marginalbeskattningen i prin- cip förutsätter att fråga är om omsättning av varor som genom- gående är skattepliktig (prop. 1994/95:202 s. 44). I stället infördes den nu aktuella bestämmelsen i 1 kap. 2 a § ML som innebär en begränsning av skyldigheten att betala skatt vid låg omsättning (), och som utformats på ett sätt som liknar det danska undantaget. Införandet av en omsättningsgräns motiverades av kulturpolitiska skäl (jfr SOU 1994:88 s. 137). Bestämmelsen i 1 kap. 2 a § ML kan sägas utgöra en begränsning av kretsen av beskattningsbara personer, eftersom den undantar en specifik krets av personer från beskattning. Enligt definitionen av beskattningsbar person i direktivets artikel 4 kan varje person som självständigt utför ekonomisk aktivitet, däribland verksamhet inom fria yrken, vara en beskattningsbar person. Undantag görs endast för offentligrättsliga organ som under vissa förutsättningar inte är beskattningsbara personer. Bestämmelsen har emellertid också karaktären av ett undantag från skatteplikt eftersom den endast 11 COM (86) 444 final, vilket förslag drogs tillbaka av kommissionen . avser vissa transaktioner, nämligen omsättning av konstverk. Något motsvarande undantag från skatteplikt finns inte i direktivet. Det bör framhållas att ovannämnda protokollsuttalande endast gäller . Till detta kommer att skyldighet att erlägga skatt till följd av att beloppsgränsen överskrids kan uppkomma i efter- hand. Även detta kan vara oförenligt med direktivet eftersom frågan om beskattning skall ske respektive avdragsrätt föreligger bedöms vid ett och samma tillfälle, för den beskatt- ningsgrundande händelsen12. Detta kan således inte ändras under hänvisning till en överskriden beloppsgräns. Som sagts innehåller anslutningsakten inget undantag för del av nu aktuellt slag. har visserligen enligt anslutningsakten medgetts rätt att från skatteplikt undanta vissa tjänster som utförs av konstnärer. Det torde emellertid inte kunna tillämpas analogt på konstnärers försäljning av varor. Ett sådant argument har utan framgång förts fram av , som valt att behålla sitt undantag från skatteplikt för bl.a. konstnärers försälj- ning av konstverk även efter EG-inträdet, se domen i mål C-169/00 Kommissionen mot . fann att har underlåtit att uppfylla sina skyldigheter i enlighet med artikel 2 i det sjätte mervärdesskattedirektivet genom att bibehålla en lag- stiftning som medger undantag från skatteplikt för såväl upphovs- mannens egen eller en förmedlares leverans av konstverk som införsel av konstverk som upphovsmannen är ägare till. 2.8Den beskattningsbara personens roll i det europeiska mervärdesskattesystemet Begreppet beskattningsbar person har en central roll i det gemen- skapsrättsliga mervärdesskattesystemet. I princip knyter samtliga regler som behandlar skattesubjektens rättigheter och skyldigheter enligt direktivet an till begreppet beskattningsbar person och dess definition enligt artikel 4. Det sjätte mervärdesskattedirektivets regelverk kan beskrivas på olika sätt. Man kan säga att direktivet innehåller regler om skatte- basen, skattesatserna och beskattningsförfarandet. Alternativt kan man se det som att direktivet besvarar fem frågor, nämligen 1. För vilka transaktioner mervärdesskatt skall tas ut; 2. Var detta skall ske; 3. När detta skall ske; 4. Hur beskattning skall ske; och 5. 12 I direktivets svenska version används uttrycket skattskyldighetens inträde. som skall betala in skatten. Att låta direktivet besvara dessa frågor illustrerar den beskattningsbara personens roll i de olika sam- manhangen. Parallellt har samma frågor besvarats enligt ML, för att tydligare åskådliggöra skillnaderna i begreppsanvändning mellan direktivet och ML. När speciella regler gäller för import och gemenskapsinterna förvärv har detta angetts. De särskilda reglerna för småföretag, jordbrukare, resebyråer, handel med konst och begagnade varor samt investeringsguld (artikel 24–26b) har inte tagits med. Det skall anmärkas att artikelindelningen kan komma att ändras till följd av det konsolideringsarbete som pågår inom kommissionen. Principerna för mervärdesbeskatt- ningen förblir emellertid desamma och det är inte avsikten att åstadkomma några materiella förändringar. Vid en jämförelse mellan direktivets och med avseende på beskattningsbar person, framkommer att begreppet beskattningsbar person i den svenska lagen motsvaras av 1. yrkesmässig verksamhet, som gäller vid avgränsningen av mer- värdesskattens tillämpningsområde, se avsnitt 2.1; 2. utländsk företagare, som motsvarar direktivets beskattningsbar person som inte är etablerad inom landet, se avsnitt 2.7.4; 3. skatt- skyldig och 4. verksamhet som behandlas särskilt i avsnitt 2.8.6 respektive 2.8.7. 2.9För vilka transaktioner skall mervärdesskatt tas ut? Avgränsningen av tillämpningsområdet för mervärdesskatt – de beskattningsgrundande händelserna När det gäller transaktioner inom landet (direktivets artikel 2.1 och 1 kap. 1 § första stycket 1 ML) avgränsas tillämpningsområdet för mervärdesskatten av att transaktionen skall utföras av en beskattningsbar person i denna egenskap.