sou · GQB392d2 · 2003-01-01 00:00:00 — skriver själv i sina memoarer om att han först , genom en PM av fick reda på att säkerhetspolisen hade sin andel i denne IB-agent som infiltrerade flera organisationer i .16 agerande tycks endast vara motiverat av att regeringen genom Personalkontrollkungörelsen begränsade säkerhetspolisens registreringsmöjligheter medan man tillät IB och Fst/Säk agera utan restriktioner. visar att ilskan är riktad mot regeringen, inte IB eller försvarsstaben – verksamheterna där bör ha varit försumbara. Vid beredningen hade han lämnat några exempel på att IB ibland ställde till vissa problem för säkerhetspolisen och berörde därvid en händelse i . Den hade dock inget med IB:s inrikesverksamhet att göra. Av memoarer kan också 15Se (1990) kapitlet Novemberkrisen. 16Persson (1990) s 314. utläsas att han vid tillfället var upprörd över att säkerhetspolisens verksamhet ifrågasattes inom regeringen. Bakgrunden var följande. Justitieminister hade in- formerat om att landshövdingen , , berättat för regeringen om vissa påståenden som skulle ha gjort om . Enligt Lassinantti hade vid ett möte på säkerhetssektionen i bl.a. sagt att om blev statsminister skulle man inte kunna delge regeringen viktiga hemliga uppgifter eftersom dessa då skulle gå direkt till FNL. Inför påståendet tog upprörd i försvar och menade att denne omöjligen kunde ha sagt något sådant. Kling sade enligt memoarer att ett antal invigda statsråd givit Kling i uppdrag att avskeda men att han vägrat göra detta. Vid samma möte tog Kling upp ännu en anklagelse mot säkerhets- polisen. En person som själv arbetade där hade gått direkt till och sagt att säkerhetspolisen ägnade sig åt massavlyssning av telefoner, att man saboterade de utfärdade bestämmelserna i , att man på uppdrag av CIA bevakat personer tillhörande m.m. hade svarat att anklagelserna var fullkomligt orimliga men att han skulle undersöka dem.17 träffades och för en genomgång av uppgifterna. tog då upp påståendena rörande och menade att det var otänkbart att denne skulle sagt sådana saker om . skriver i sina memoarer att han därefter vederlade alla beskyllningar och att efteråt var nöjd med beskeden. Han ville nu att också skulle ta del av förklaringarna och man bestämde ett datum . Innan de två skildes åt, skriver , sa jag att jag ville passa på att uttrycka min oro för den verksamhet bedrev.18 sade att det visserligen inte angick honom, men risken för att sanningen skulle läcka ut var uppenbar med så många människor inblandade. hade svarat att helt litar på . svar var att det inte gällde utan om hela denna landsomfattande organisation och tillade att uppenbarligen finns det en risk för att det så att säga ska spricka.19 Vid det efterföljande mötet, som hölls , tycks dock inte varit med, endast , och . beskriver i sina memoarer ett tämligen upprört samtal där alla tycks ha råkat i luven på varandra. 17Persson (1990) s 190. 18Ibid, s 191-194. 19Ibid, s 307. sakligen diskuterade man Vinge-saken. Efter anklagelser riktade åt olika håll – det kokade i mig skriver – beslöt man att en beredning om säkerhetspolisen skulle äga rum med berörda statsråd. I denna deltog , , , , samt . beskriver i sina memoarer hur han vid beredningen tog itu med en efter en av de beskyllningar som riktades mot säkerhetspolisen varefter man kom in på Personalkontrollkungörelsen och diskussionen hettade genast till eftersom valde att gå till motoffensiv: Jag nämnde att det fanns register även hos försvarsstaben och be- rättade om den verksamhet som bedrev d.v.s. IB medan regeringen utåt, officiellt fördömde åsiktsregistrering och omgav säkerhetspolisens arbete med strikt regelkontroll bedrevs en omfattande åsiktsregistrering i det fördolda, med regeringens goda minne, för att inte säga uppmuntran och stöd. Det var denna dubbla bokföring jag angrep.20 Som nämndes inledningsvis mynnade beredningen ut i beslut om att säkerhetspolisen ensam ansvarar för säkerhetstjänsten inom landet. Av redovisning att döma – och det finns tyvärr ingen annan – är det uppenbart att han egentligen inte var primärt intresserad av att komma åt IB:s inrikesverksamhet. Nyckelfrågan för måste istället ha varit förandet av register. Vid såväl IB som Fst/Säk fördes personregister och dessa kunde , efter att man upprättat Personalkontrollkungörelsen, liksom tidigare föras utan restriktioner. Det är med all säkerhet här vi finner motiv och resultatet av beredningen blev ju att man beslöt att endast säkerhetspolisen i fortsättningen skulle föra personregister. För att sätta ytterligare press på regeringen – han nämner själv ordet motoffensiv – i detta avseende använde han material om IB:s inrikesverksamhet som i stor utsträckning bör ha gått tillbaka till mitten av – sådant som han själv publicerar i sin bok. 9.31971 – Inrikesverksamheten återupptas inom IB I samband med IB-affären 1973 höll ett anförande inför arbetarekommun rörande de anklagelser som från IB-avslöjarna riktades mot IB, regeringen och SAP. uppgav att IB-verksamheten inom försvarsstaben 20 Ibid, s 191-198. avbröts eller – det var i alla fall medan ännu var justitieminister. Anledningen var krav på en gränsdragning. Inom regeringen hade man haft flera sammanträden om detta. hade IB över huvud taget ingen sådan verksamhet utan har helt koncentrerat sin verksamhet kring det som självfallet är dess uppgift: militär informations- och underrättelseverksamhet utanför Sverige.21 Detta var dock inte sant. IB återupptog alltså inrikesverksamheten igen, men inte i lika stor utsträckning som tidigare och framför allt inte i den omfattning som präglade arbetet – 1963. Det saknas helt dokumentation som kan kasta ljus över de motiv, åtgärder och beslut som låg till grund för den fortsatta in- rikesverksamheten. SÄKO har således endast haft olika muntliga uppgifter att lita till. Det är endast en handfull personer som någorlunda kan skingra mystiken kring denna omdebatterade fråga, bland dem , , , och . minns att endast berättade att och den nytillträdde justitieministern hade beslutat om boskillnaden efter rikspolischefen överläggningar med regeringen. har intrycket att inte var särskilt upprörd över detta. Uppgifterna i memoarer om att skulle ha blivit ytterst upprörd och gjort hätska utfall mot i sammanhanget, stämmer inte alls med Paues´ minnesbild. , och arbetade i en lägenhet på där man förvarade såväl kortregister som rapporter. hade kommit och sagt att det nu beslutats att arbetet skulle upphöra och då frågade var man skulle göra av arbetsmaterialet hade endast sagt att det tar jag hand om. hade i det skedet inte sagt något om att det skulle förstöras eller flyttas och har ingen aning om vad som hände med det.22 Därefter slutade formellt /1970 var- vid han tillträdde en befattning inom en statlig utredning om för- valtningsdemokrati (DEFF). gick över till en tjänst inom HSB23 och återgick till att arbeta på 21Anförande av vid arbetarekommun . Utskriften av talet har ställts till författarens förfogande av . hade sedan någon månad utnämnts till utrikesminister efter att ha varit försvars- minister. 23Enn Kokk nämner i sin (s 190-191) rekryteringen av till HSB. I samtal med dåvarande chefen för , , säger denne att han lärde känna IB:s administrativa avdelning på . Någon tid senare hade kontaktat och ville att denne skulle fortsätta arbeta med de kontakter som han odlat med finska och norska socialdemokrater.24 I norska arkiv finns vissa rester av detta arbete. Som historikerna visar i arbetet Den hemmelige krigen – overvåking i –1997 hade och kontakt med de norska socialdemokraternas partisekreterare som tillträtt befattningen 1969. Bevarade dokument i norska arkiv visar enligt författarna att samarbetet främst handlade om inre politiska förhållanden i den finska fackföreningsrörelsen och arbetarrörelsen i övrigt med huvudvikt på kommunisternas politik och strategi. I ett brev skrev och till Bye: Översänder aktuella papper från . Framför allt det ena talar ju klarspråk. Papperen kommer från vårt folk inom den finska fack- föreningsrörelsen. fick dem den 10 december.25 Man kan observera att det är till ett politiskt parti och inte en underrättelsetjänst man lämnat dessa papper. skötte de nor- diska kontakterna då han var kvar på DEFF. Han uppger att han först kom tillbaka till IB på heltid och att det då fortfarande gällde att hjälpa med de nordiska kontakterna. Han anställdes från vid där han tidigare varit täckanställd. hade kommit till och sagt, med tanke framför allt på att det förekom så mycket bråk med r-are att även om det är förbjudet att registrera så kan det ju inte vara fel att vi försöker följa vad som sker på det här fältet också.26 arbeta- de då i en lägenhet på i , där chefen för då denne arbetade på arbetarekommun. Efter att börjat arbeta för Grupp B träffades de båda då och då och gjordes inför- stådd med var arbetade. Anställningen av vid HSB gick enligt till så att han blev uppringd av partiledningen (det kunde dock enligt också ha varit någon i ledningen för arbetarekommunen) med en vädjan om att anställa . Motiveringen var att det kunde bli svårt för , med sin IB-bakgrund, att hitta arbete på den öppna marknaden. kunde inte minnas vem det var som ringde om . Efter att börjat på HSB berättade han aldrig för om arbetet vid Grupp B/IB. berättade för Kokk att han själv, då han arbetade vid LM , haft uppdrag för IB. Dessa handlade dock inte om allmän åsiktsregistrering utan att kolla enskilda anställda som misstänktes ha något fuffens för sig, `för att vara spioner´. Eftersom slutade vid LM är det dock tveksamt om det verkligen var Grupp B/IB han hade kontakt med. 25Berg/(1997) s 389. IB:s beredskapsplanering, , bodde. Denne har för SÄKO uppgivit att sagt att IB efter order uppifrån tvingats sluta med undsäktjänst. eller novem- ber 1971 hade emellertid sagt att det kommit kontraorder och att vi fortsätter som förut. Enligt sa att den ursprungliga ordern om att upphöra med verksamheten grundade sig på okunnighet om underrättelsetjänst – den kan inte upphöra vid gränsen. hade inget med att göra men han hade sett en sorts bläddergrej i dennes kontor vilket hade förklarat var dennes register. hade något senare, då också sekreteraren började arbe- ta på , frågat vilka arbetsuppgifter de hade, varvid denne svarade att de registrerar kommunister.27 , som vid den aktuella tidpunkten var departe- mentsråd vid försvarsdepartementet, har i samtal med SÄKO häv- dat att inrikesverksamheten återupptogs som en följd av gruv- strejken 1969 samt avgrundsvänsterns framväxt. Enligt ska också statssekreteraren i försvarsdepartementet , i närvaro 1971 ha informerats om inrikesverksam- hetens återupptagande. Thunborg var dock väldigt nervös och angelägen om att verksamheten inte skulle få för stor omfattning. har senare talat med Thunborg om denna episod och vidare lämnat uppgifterna till SÄKO under sannings- försäkran.28 Likväl har Thunborg under sanningsförsäkran förnekat att han skulle ha varit involverad i diskussioner om att åter starta upp inrikesdelen. Han hävdar att han informerades om detta sent då skulle ha lättat sitt hjärta för honom om IB. har från IB-avslöjandet och fram till förnekat att han skulle ha tagit initiativ till eller ens varit införstådd i att verksamheten fortsatte. Han placerar, som vi snart ska se, ansvaret hos försvarsminister . har alltid förnekat att man återupptog inrikesverksamheten. Denna hållning förtjänar dock ingen tilltro. 9.4Fortsatt inrikesverksamhet inom Fst/Säk Trots beslutet inom Fst/Säk om att upphöra med uppföljning och registrering av enskilda personer, fortsatte denna Det var framför allt inom avdelningens Analysdetalj under majoren ledning som detta skedde. Det var mycket nära att denna verksamhet avslöjades i samband med värnpliktskonferens i . förde ett arbetsregister eller kartotek över personer med en kritisk inställning till försvaret. Registret skall ha omfattat ett par tusen personer, varav dock endast ungefär hälften var fullständigt identifierade. Registerkorten hänvisade till akter med kronologiskt gjorda anteckningar om observationer.29 fick RPS/Säk kännedom om detta register.30 Trots att registreringsverksamheten undgick upptäckt efter värnpliktskonferensen, fick den massmediala uppmärk- samheten konsekvenser för och . Han har inför SÄKO uppgett att han efter konferensen av expedi- tionsofficeren beordrades att förstöra allt personanknutet material. Även om han inte själv ombesörjde förstöringen, torde en sådan ha genomförts. Han uppsöktes också av som upprört frågade honom vad han höll på med. Då Synnergren fick besked härom, tyckte han att det var hemskt. Verksamheten vid detaljen ebbade därefter ut och förflyttades från Försvarsstaben.31 Det är oklart vad Synnergren egentligen uppfattade som så hemskt. Att man inom Fst/Säk följde för- svarsfientliga strömningar och olika organisationer torde knappast ha varit okänt för Synnergren. Möjligen var det bredden i Falks registreringsverksamhet som upprörde överbefälhavaren. har nämligen själv hävdat att det upptog pacifister och andra som i föredrag eller artiklar gjort försvarsnegativa uttalanden, miljö- vänner som pläderat för att försvarsanslagen kunde användas till betydligt mer angelägna ändamål, misstänkta sabotörer etc. Mest intressanta var enligt de som låg långt ut på vänsterkanten, t.ex. KFML(r), Clarté och SKP (vars medlemmar under grundut- bildningen försökte visa sig duktiga och vinna kamraternas för- troende), men det fanns underliga grifflar också på högerkanten som exempelvis inom EAP. På registerkorten fanns i övre hörnet 30En reservofficer hade i samtal med en företrädare för säkerhetspolisen uppgett bl.a. följande: Inom den militära säk/und-verksamheten har man bedrivit och be- driver en allt intensivare registrering på person och företeelser i samhället. Denna registre- ring är absolut omöjlig att komma åt och få närmare insyn i. Det finns inga bestämmelser på vad i dessa register får finnas och inte finnas. Reservofficeren hyste stora betänkligheter beträffande dessa register. SK 14/70. 31Så sent som inhämtade dock uppgifter från RPS/Säk i anledning av en vid Lv 3 upphittad handling Direktiv till soldatklubbarna inför värnpliktskonferensen bl.a. rörande personer, PM 31.5.1974, 15:4/6a, löpnr 9. en cirkel som fyllde i med färg, t.ex. rött för kommunister, gult för maoister och grönt för pacifister.32 Någon tid efter värnpliktskonferensen kontaktades av . De träffades på på och frågade om var intresserad av att börja vid IB. Det talades inte närmare om vilka arbetsuppgifter som hade i åtanke men håller för otroligt att det skulle ha rört sig om något annat område än det han tidigare sysslat med. hade haft visst samarbete med IB. Redan från den tid då han började att följa den försvarsfientliga verksamheten - omkring 1965 – kom eller en gång en eller ett par personer från IB och ville ha uppgifter från om stämningar, organisationer och händelser som föreföll märkliga. I enstaka fall handlade det också om enskilda personer som enligt utmärkt sig särskilt jävligt och som var till identifierade. Avdelningschefen vid /Säk, , för- klarade att det inte förelåg några hinder att lämna ut uppgifter till IB och att skulle svara på allt de frågade om. Inga handlingar ska dock ha överlämnats. Kommunikationen var enkelriktad – fick inga uppgifter från IB.33 9.5Vem låg bakom beslutet att återuppta IB:s inrikesverksamhet? har, som nämnts, förnekat att han haft något som helst med IB:s fortsatt inrikesverksamhet att göra. Den ende som med någon bestämdhet pekar ut är . Han har hävdat att det efter konflikten i malmfälten från flera håll krävdes att IB:s inrikesverksamhet skulle återupptas. Bakom dessa krav låg bl.a. framstående fackföreningsmän, stats- tjänstemän, envoyén som då var VD för , Synnergren samt . Thunborg tror att Synnergren beordrade ett återupptagande av denna verksamhet på egen hand, säkert dock efter samråd med har vidare inför kommissionen sagt att Synnergren misstrodde nämligen polisens förmåga att klara detta och tog, troligen enligt vad han själv berättat för Thunborg, på sig ansvaret för att verksamheten återupptogs. Han kan tänka sig att Synnergren 33Samtal med och . förankrade beslutet hos men känner inte säkert till om så skedde. Dock, borde ha vetat. I varje fall köpte senare Synnergrens argumentation och accepterade dennes syn. Thunborg antar att också kan ha känt till återupptagandet av inrikesverksamheten eftersom han brukade bli informerad om viktigare frågor.35 Hur ställer sig Thunborg då till uppgifter om att de två redan omkring 1971 diskuterade återupptagandet med ? Thunborg förklarar att han kan ha hört om det redan då men att han varit skeptisk. Informerad om uppgift till kommissionen, att Thunborg också ska ha känt till att en ung socialdemokrat, , rekryterades till IB, för- klarar sig Thunborg inte minnas detta.36 Vid ytterligare ett samtal med SÄKO säger att om hade förbjudit Synnergren att återuppta verksamheten, hade denne inte drivit saken vidare. Eftersom inte sade nej till Synnergrens förslag var det fritt fram för denne.37 har ombetts precisera vad han känner till om återupptagandet av inrikesverksamheten. har då uppgivit att han inte kan erinra sig eller hört talas om huruvida tog kontakt med någon inom försvarsdepartementet eller i övrigt , med en propå om att åter starta upp IB:s /1970 avvecklade inrikesverksamhet. Inte heller i det – eller de – samtal han hade om saken med och , kan han säkert säga att Synnergrens namn förekom. Han kan inte heller erinra sig att beslutet om att återuppta inrikesverksamheten förmedlades till Synnergren, men han utgår från att så var fallet. Han har dock inga konkreta belägg för detta.38 Såvitt känner till finns alltså inte Synnergren alls med i händelseförloppet. Hölls denne – och försvarsstaben – helt utanför beslutet? Kommissionen har fört långa och ingående samtal med om detta. Han hävdar bestämt att han aldrig haft något med detta beslut att göra. Han förstår inte vad menar med att han (Synnergren) skulle ha initierat ett åter- upptagande av IB:s inrikesverksamhet.39 Han säger vidare att (p)å Thunborg har i kompletterande samtal den 7november 2002 förklarat att hans uppgifter om roll i sammanhanget bygger på antaganden. denna punkt ljuger , möjligen för att skydda . Synnergren säger också att Thunborg skyller på honom, men det var de själva som gjorde det. Själv hade han inget att göra med att återupptog inrikesverksamheten.40 Thunborg har kommenterat detta med att han inte är säker på att det verkligen var Synnergren som låg bakom återupptagandet av IB:s inrikesverksamhet, detta är snarare ett antagande.41 Man ska erinra sig att Synnergren konsekvent hävdat att IB aldrig återupptog inrikesverksamheten. Utredare tycks all- mänt ha förutsatt att om så ändå skulle ha skett, hade det varit under militär ledning. Då Synnergren 1973 tillfrågades av försvars- utskottet i saken sade han att man efter SÄPO-debatten gjorde en klarare boskillnad mellan militären och polisen och att det varit rent på detta område.42 Frågan är om Synnergren ens som försvarsstabschef hade någon särskild insyn i och kunskap om IB/03:s verksamhet. I samband med utredningarna om sjukhusaffären fick han åter anled- ning att diskutera saken. Inför justitiekansler för- nekade han med bestämdhet att IB:s inrikesverksamhet återupp- tagits: Antydningarna från RPS/Säk:s sida om IB-inblandning i Göteborgs- affären gjorde Synnergren irriterad. Han visste att man 1970 gjort rent hus. För allt vad han kunnat finna ut - bl.a. efter samtal med - har IB helt och hållet rent mjöl i påsen. Det är en annan sak att han inte kan känna till och kontrollera hur enskilda medarbetare utnyttjar och använder sina kunskaper.43 Problematiskt blev det emellertid för Synnergren då sekreterare inför berättade att IB fortsatt med inrikesverksamheten. Hennes uppgifter har varit föremål för kontrovers, då hon först inför JK 1979 berättade att inrikesverk- samheten återupptagits men sedan inför den Wieslanderska jurist- kommittén 1980 hävdade att det inte alls varit på det sättet. På den punkten hade hon blivit missförstådd av JK och dennes protokoll- förare, byråchefen , menade hon. I skenet av de nya uppgifter som presenterats i den här studien finns det dock skäl att redovisa hennes vittnesmål igen. Detta berättade hon för JK: 41Kompletterande samtal med . 42Försvarsutskottets utfrågning av . Samtalsuppteck- ningen förvaras i arkivmaterialet (FöU 1973:25). 43JK:s utredning om den s.k. sjukhusspionen i , arkivmaterialet (JK:s samtal med ). 1969 upphörde politiska åsiktskontrollen. Så vitt hon vet låg den nere i vart fall två (år). Sen återanställdes 1972 . Kontroll av de allra mest extremistiska vänstergrupperna. Verksam- heten var av samma slag som men alltså inriktad på andra grupper. Inget personregister, det var nog mera rörelserna än personerna som övervakades ... Med vilket stöd återupptog kontroll över yttersta vänstern får själv svara på.44 Varför sedan inför den påstod att denna uppteckning inte stämde med vad hon sagt är inte helt klarlagt. Uppenbarligen hade ju JK uppfattat henne precis så som det faktisk förhöll sig med IB:s inrikesverksamhet. har förhörts av SÄKO men säger sig inte minnas vad hon sagt i de olika utredningarna.45 Förre rikspolischefen och förre chefen för säkerhetspolisen P-G hävdar att de vet att utsattes för påtryckningar efter sitt uttalande inför JK och att hon därför ändrade sin historia. Det är enligt min mening också den enda slutsatsen man kan dra av agerande. Frågan är dock vem som egentligen påverkade henne. En tidigare okänd upp- gift är att – som då avgått som ÖB – ringde upp strax efter att han tagit del av JK:s utredning. Detta berättade själv inför För- svarets dagen därpå. Av en uppteckning han då överlämnade till FUN framgår: Vid telefonsamtal med i går meddelade hon mig att ingen aktiv övervaktning (sic) skett, att ingen uppgiftsinhämtning skett, men att och hon diskuterat internt vad som pågick inom vissa vänstergrupper.46 Vem lämnar oriktiga uppgifter – till Synnergren eller Synnergren till FUN? Om vi ska tro Synnergren så är det och hennes uppgifter till Synnergren stämmer ju inte alls överens med de hon lämnade till JK endast . De stämmer inte heller överens med de faktiska förhållandena. var inte fullt så säker på upp- gifter som betänkandet ger sken av. Kommitténs sekreterare, , har inför kommissionen uppgivit att anteckningar från samtalet med och hans underhandsuppgifter till kommitténs ordförande 44Ibid., JK:s samtal med och . uppger att hennes minne sviktar starkt efter en svår sjukdom. 46PM upprättad av inför samtal med . KH 3/79. gav dock knappast utrymme för tvivel om vad hon sagt vid JK-för- höret. Hennes uppgifter inför kommittén framstod därför inte som trovärdiga. Vad hon uppgett inför JK ansågs dock, i brist på annan bevisning, inte tillräckligt för att konstatera att inrikesverksamheten återupptagits.47 Här kan nämnas att en annan av IB:s tidigare anställda, , var med vid JK:s förhör med . uppger för SÄKO att då sade att IB:s inrikesverksamhet hade återupptagits i begränsad omfattning. Det gällde bl.a. kon- takter med fackföreningsrörelsen. Det var enligt ingen tvekan om att uttryckte sig så. hade då sagt hörde jag verkligen rätt, ta om det där varvid upprepade vad hon sagt. När och därefter var på väg från för- höret sade att det kanske var dumt att berätta det där.48 har inför kommissionen uppgivit att han aldrig talade med Synnergren om ett återupptagande av inrikesverksam- heten. Den kontakten hade i så fall haft. skulle enbart rapportera till . De motstridiga uppgifterna om Synnergrens roll i samband med återupptagandet av IB:s inrikesverksamhet, kan säkerligen förklaras med beslutet 1969 om att Fst/Säk inte längre skulle föra register över svenskar. Detta var föranlett av åsiktsregistreringsförbudet i den då ikraftträdande Personalkon- trollkungörelsen.