sou · GQB361d2 · 2003-01-01 00:00:00 — Enligt kommitténs mening är frågeställningar som rör den grad av utbildning och kunnande som krävs för uppdraget något som skall hanteras och lösas inom ramen för den utbildning och information som domstolarna skall svara för. Genom denna kan exempelvis klargöras för nämndemännen att de inte förväntas bedriva några mer ingående enskilda studier. Som särskilt påpekats är det viktigt att den utbildning som erbjuds nämndemännen är enhetlig över landet. Detta är ett av syftena med den genomförda regleringen. Utbildnings- och informa- tionsansvaret skall enligt förordningstexten utövas av lagmännen eller domstolarna efter samråd med DV. Enligt kommitténs mening lägger denna formulering ett relativt stort ansvar på DV, inte minst när det gäller möjligheten att uppnå enhetlighet över landet. Det förhållandet att DV tillhandahåller domstolarna ett material bidrar i sig till att uppnå enhetlighet. Det är därför viktigt att detta informationsmaterial också beaktas och används av dem som är ytterst ansvariga. När det gäller den närmare utformningen av och innehållet i detta material bör DV vara lyhörd för önskemål som framförs från domstolarnas sida om förändringar och förbättringar. Inom ramen för DV:s ansvar får anses ligga att följa upp domstolarnas verksamhet beträffande den introduktionsutbildning och information som erbjuds nämndemännen. Det framstår som naturligt att denna verksamhet också utvärderas med jämna mellanrum. Information om brister eller missförhållanden kan komma till DV:s kännedom genom såväl domstolarna som nämndemännen. I sammanhanget bör understrykas att det är lagmännen och domstolarna som (efter samråd med DV) skall svara för den utbildning och information som nämndemännen behöver för sin tjänstgöring. Nämndemannaföreningarna däremot har inte något egentligt ansvar för detta. Det sagda hindrar emellertid inte att Nämndemännens introduktionsutbildning och information samarbete med föreningarna sker i dessa frågor. Med hänsyn till att utbildnings- och informationsansvaret numera är reglerat bör det för nämndemännen dock alltid klargöras när det handlar om utbildning eller information enligt förordningarna. Av betydelse för målsättningen om nationell enhetlighet när det gäller den utbildning och information som riktas till nämnde- männen är ersättningsvillkoren. Enligt 6 § förordningen (1982:814) om ersättning till nämndemän och vissa andra uppdragstagare inom domstolsväsendet m.m. får ersättning lämnas när nämndemän kallas till information. Kommittén har i avsnitt 5.2.10 föreslagit ett språkligt förtydligande av denna bestämmelse så att det klart framgår att ersättning får beslutas också beträffande nämnde- männens introduktionsutbildning. Vid tillämpningen av bestäm- melsen är det självklart att domstolarnas ekonomiska resurser inte skall tillåtas styra graden av utbildning och information. DV uttalade beträffande den plan som föreslogs att den speglade hur det redan går till vid många domstolar runt om i landet. På många håll synes nämndemannaföreningarna vara mycket aktiva när det gäller att anordna föredrag, studiebesök och liknande. Denna verksamhet bekostas av föreningarna själva. Bidrag utgår från bl.a. NRF som har ett utbildningskonto varifrån föreningarna kan söka pengar till olika utbildningsaktiviteter. En del kommuner bidrar också till denna verksamhet men på många håll är det kommunernas uppfattning att nämndemännen är en statlig angelägenhet (alla nämndemän väljs inte heller av kommunfullmäktige). NRF har pekat på risken med att de nyvalda nämndemännen inte hinner ta del av någon introduktionsutbildning eller information under den oftast mycket korta tid som står till buds mellan valet och den tidpunkt då de skall påbörja sin tjänstgöring. Risken är att nämndemannen inledningsvis får medverka i beslut som han eller hon inte är förberedd för. Till undvikande av detta har NRF föreslagit att nämndemännen skall tillträda året efter valet. Årets första månader kan då ägnas åt att ge nämndemännen utbildning, information och även praktisk erfarenhet av uppdraget genom att t.ex. sitta med under en eller . Nämndemännens introduktionsutbildning och information Enligt kommitténs mening krävs för att nämndemännen skall kunna utföra sina uppdrag på ett rättssäkert sätt att dessa får den introducerande utbildningen innan de påbörjar sin tjänstgöring. Detta torde också vara innebörden av ordet introduktions- utbildning i förordningarna. Efter valet av nämndemän bör därför landets domstolar se till att få till stånd introduktionsutbildning för de nytillträdda nämndemännen. Med god planering bör en sådan kunna hållas året efter valet. En introduktionsutbildning, med innehåll enligt , torde vidare inte vara mer omfattande än att den ryms under 1–, beroende på hur tiden disponeras. Därmed bör den hur som helst utan svårighet kunna hinnas med innan de nyvalda nämndemännen skall påbörja sin tjänstgöring. Att senarelägga tillträdet för nämndemännen med motiveringen att dessa först måste hinna utbildas ter sig med hänsyn till detta inte som motiverat. 8Nämndemän som inte är lämpliga Kommittén har i uppdrag att utreda och lämna förslag om hur man skall hantera en situation när något inträffar eller framkommer som gör att den valde nämndemannen inte längre framstår som lämplig för uppdraget. Regeringen konstaterar i direktiven att något krav på lämplighet för att tjänstgöra som nämndeman inte har uppställts, eftersom det har förutsatts att endast personer som är lämpade för uppdraget väljs. Även om den förutsättningen uppfylls kan det naturligtvis uppkomma något som gör att den valde inte längre framstår som lämplig, t.ex. att han eller hon gör sig skyldig till brott. Regeringen konstaterar att det saknas klara regler för hur en sådan situation skall hanteras. I remissbehandlingen av betänkande fram- kom, utan att utredningen egentligen behandlat detta, en del synpunkter med avseende på nämndemän som visar sig olämpliga (Ds 1995:17). Flera remissinstanser tog upp frågeställningar om på vilket sätt man skall förfara med nämndemän som visat sig olämpliga. Länsrätten i (s. 877): Eftersom det inte kan vara en uppgift för domstolarna att välja bort behörigen valda och behöriga nämndemän är det en ytterst grannlaga uppgift för nominerings- och valorganen att undvika att personer, som av det ena eller andra skälet är olämpliga, utses till nämndemän. Under det fortsatta utredningsarbetet borde undersökas om det är möjligt att tillskapa ett förfarande som medger att nämndemän som visat sig Nämndemän som inte är lämpliga olämpliga ställs åt sidan eller ersätts eller att de i alla händelser inte blir omvalda. (s. 923): Frågan om sättet på vilket olämpliga nämndemän skall entledigas bör särskilt uppmärk- sammas. (s. 960): Det saknas enligt tingsrättens mening en tillfredsställande reglering av vilka åtgärder som kan vidtas om en nämndeman visar sig olämplig att vara nämndeman, t.ex. om vederbörande är misstänkt för ett brott av ej bagatellartad beskaffenhet. I kommentaren till RB (m.fl. s. 4:17) anges att rätten i sådana fall kan underlåta att kalla in nämndemannen till tjänstgöring. Eftersom nämndemannens tjänstgöring som regel är fastställd för är det rekommenderade förfarandet inte tillräckligt. Enligt tingsrättens mening bör det utredas om det går att införa en föreskrift som ger domstolen eller annan myndighet möjlighet att avstänga en olämplig nämndeman från tjänstgöring. Ett sådant beslut om avstängning bör av rättssäkerhetsskäl kunna överklagas av nämndemannen. I remissbehandlingen av departementspromemorian Nämnde- mannamedverkan i domstol m.m. (Ju96/4545) framkom också synpunkter med avseende på nämndemän som visar sig olämpliga. : Enligt tingsrättens mening lär en radikal förändring av nämndemannakårens sammansättning endast kunna ske genom djupgående reform av formerna för utseendet av nämndemännen. Tingsrätten vill erinra om att en förutsättning för att allmänheten skall ha förtroende för den dömande verksamheten givetvis är att de som tjänstgör i domstolarna anses lämpliga för sin uppgift. Enligt den nuvarande ordningen kan nämndeman som begått brott och därigenom visat sig uppenbart olämplig för sitt uppdrag inte skiljas från uppdraget. Det bör därför övervägas att införa någon form av reglering som medger åtgärder för att skilja olämplig nämndeman från uppdraget. Med förmodad hänvisning till det återgivna yttrandet från har vidare i en riksdagsmotion framförts att den utredning som bör tillsättas för att se över hur nämndemännen skall utses också bör ta upp om åtgärder skall kunna Nämndemän som inte är lämpliga vidtas för att skilja en olämplig nämndeman från uppdraget (mot. 1996/97:Ju28). Kommittén har inom ramen för sina undersökningar ställt ett par frågor till de nominerande organen, dvs. de politiska partierna på lokal och regional nivå, och till domstolarna med avseende på nämndemän som visar sig olämpliga. Frågorna har syftat till att i någon mån få klarhet i hur de agerar som närmast berörs när en nämndeman på ett eller annat sätt framstår som olämplig. Endast svaren från domstolarna kan sägas ha givit någon vägledning. Av de domstolar som tillfrågats säger sig endast två ha egentlig erfarenhet av en situation med nämndemän som visat sig olämpliga. I dessa båda fall har nämndemän vid domstolarna ansetts olämpliga att tjänstgöra sedan de själva åtalats för brott. I det ena fallet kom lagmannens agerande att bli föremål för () prövning sedan nämndemannen gjort en anmälan mot domstolen (se vidare avsnitt 8.1.3). Domstolarna i undersökningen har givit andra exempel på olämplighet och flera pekar på behovet av tydliga regler för dessa situationer. 8.1.2Vilka nämndemän är inte lämpliga? En av de stora fördelarna med det nuvarande sättet för val av nämndemän anses vara att de nominerade är väl kända för valförsamlingen och att endast personer som är lämpliga för uppdraget kommer i fråga för nominering. Något grundläggande krav på lämplighet för att tjänstgöra som nämndeman har däremot inte uppställts i lag. Beträffande de nämndemän som tjänstgör i fastighetsdomstol anges dock bl.a. att dessa bör vara allmänt betrodda (3 § fjärde stycket lagen [1969:246] om domstolar i fastighetsmål). Även beträffande jurymän finns en beskrivning i lag av de egenskaper som dessa förväntas besitta. I tryckfrihetsförord- ningen anges att de personer som utses till jurymän bör vara kända för omdömesgillhet, självständighet och rättrådighet (12 kap. 5 § TF). Den domared som avläggs av alla domare, även nämndemän, kan sägas ställa vissa krav på lämpligt beteende. Genom att avlägga eden lovar man på heder och samvete bl.a. att vara ärlig och uppriktig och döma efter lag och laga stadgar (4 kap. 11 § [RB]). Av det nu anförda framgår att man kan skilja mellan å ena sidan den allmänna lämplighet som i och för sig förutsätts för att någon Nämndemän som inte är lämpliga skall väljas till nämndeman och å andra sidan den allmänna eller särskilda lämplighet som förutsätts eller till och med krävs under tjänstgöringens gång. Exempel på det senare är de särskilda krav som ställs på nämndemän i ungdomsmål.1 Emellertid kan det uppkomma något som gör att den valde nämndemannen inte längre framstår som lämplig. I direktiven anges som exempel att han eller hon gör sig skyldig till brott. Frågan inställer sig vilka andra situationer förutom den nu beskrivna som kan göra att en vald nämndeman inte längre framstår som lämplig. I kommentaren till rättegångs- balken anges konkurstillstånd som en grund för att inte kalla nämndemannen till tjänstgöring (, 1, 4:17). var konkurstillstånd en obehörighetsgrund, men denna bestämmelse togs bort i samband med att motsvarande villkor för riksdagsmannauppdrag och kommunala förtroende- uppdrag togs bort. I förarbetena angavs att det kunde förutsättas att, om en nämndeman råkar i konkurs, han inte kommer att kallas till tjänstgöring så länge konkurstillståndet varar (prop. 1969:44 s. 378). Det bör inflikas att konkurstillstånd för en lagfaren domare medför att denne inte får utöva domarämbetet (4 kap. 1 § andra stycket RB). I kommentaren framhålls vidare att det även i övrigt givetvis kan finnas skäl för rätten att underlåta att kalla in en nämndeman till tjänstgöring, t.ex. om vederbörande är misstänkt för ett brott av icke bagatellartad beskaffenhet. Brottslighet och konkurstillstånd kan alltså grunda sådan olämplighet som är i fråga hos en nämndeman. Men i vilka andra situationer kan det bli aktuellt att bedöma en nämndeman som olämplig för uppdraget? De domstolar som medverkat i kommitténs undersökning har givit en del exempel på olämpligt uppträdande hos nämndemän och även beskrivit tillvägagångssätt för att hantera situationer som kan uppstå. De flesta av dessa exempel är av mindre kvalificerad art än brottslighet och konkurs- tillstånd, undantaget brott mot tystnadsplikten som framhållits av flera domstolar. Som exempel på olämpligt uppträdande har anförts upprepad utevaro eller upprepade sena ankomster, ålderdom/ 1 Fram till gällde att nämndemän som anlitades för tjänstgöring i sådana mål skulle, med avseende på intresse och fallenhet för arbete med unga lagöverträdare, vara särskilt lämpade för uppgiften. Sedan nämnda tidpunkt gäller i stället att nämndemän som anlitas för sådan tjänstgöring skall vara särskilt utsedda av domstolen (25 § lagen [1964:167] med särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare). Regeringen uttalade i samband med ändringen att den särskilda erfarenhet beträffande kriminella ungdomars särskilda problem m.m. som kan krävas för att avgöra frågor i ungdomsmål inte bara gäller för de lagfarna domarnas del utan också för nämndemännen. Nämndemän som inte är lämpliga sjukdom som leder till att nämndemannen ofta somnar, förakt mot domareden genom vägran att döma efter gällande lag eller allmänt vedertagen praxis samt uttalad beslutsångest som äventyrar den dömande verksamheten Av exemplen framgår att olämplighet hos en nämndeman kan grunda sig på olika typer av beteenden eller tillstånd och vara av mer eller mindre allvarlig grad. 8.1.3Hur hanteras nämndemän som inte är lämpliga ? En nämndemans lämplighet är inte uttryckt som något behörig- hetskrav såsom exempelvis medborgarskap eller folkbokföring, för vilket fall brister i denna behörighet med automatik leder till att uppdraget förfaller (4 kap. 8 § första stycket RB, 21 § första stycket lag [1971:289] om allmänna förvaltningsdomstolar [AFDL]). Det förtroende nämndemannen fått genom att utses till uppdraget kan inte heller återkallas av valförsamlingen under mandatperiodens gång. Vid de flesta av de tillfrågade domstolarna i kommitténs under- sökning har inte någon situation uppstått där nämndemän visat sig olämpliga att fortsätta sin tjänstgöring. Några domstolar har emellertid svarat utifrån en tänkt situation. Domstolarnas svar visar att situationer med nämndemän som framstår som olämpliga att fortsätta sin tjänstgöring hanteras på lite olika sätt, delvis beroende på hur allvarlig olämpligheten anses vara. Förfarandet är som framgått oreglerat men har visst stöd i motivuttalanden. I första hand reagerar domstolen genom berörd domare och eventuellt lagmannen på nämndemannens olämplighet och agerar också på något sätt. I en del fall finner även nämndemannens politiska parti anledning att agera. Slutligen förekommer det att nämndemanna- föreningen på något sätt engageras i förfarandet. De senare aktörernas agerande initieras genom att de underrättas om det inträffade av domstolen. Det förekommer också att enskilda nämndemän påtalar förhållanden beträffande nämndemanna- kollegor. Det vanligaste förefaller vara att nämndemannen i en inträffad situation väljer att självmant avsäga sig sitt uppdrag. Eftersom det är en skyldighet att fullgöra nämndemannauppdrag har en nämndeman endast i vissa fall rätt att avgå. Enligt 4 kap. 8 § första stycket RB (21 § första stycket AFDL) får rätten entlediga Nämndemän som inte är lämpliga nämndemannen – förutom om nämndemannen fyllt – om denne uppvisar giltigt hinder. Uttrycket giltigt hinder avsåg vid bestämmelsens tillkomst den situationen att en högre ämbets- eller tjänsteman av tjänsten ansåg sig hindrad att fullgöra ett uppdrag som nämndeman (, 1, 4:12). När en nämndeman begär sitt entledigande utan att något av dessa skäl anses föreligga synes det vanligaste tillvägagångssättet vara att kommunerna på något sätt underrättas om nämndemannens önskan och att fullmäktige därefter beviljar nämndemannens begäran. Entledigande i denna ordning kan förmodas ske med stöd av kommunallagen (1991:900). I 4 kap. 9 § anges nämligen att fullmäktige skall befria en förtroendevald från uppdraget när den förtroendevalde önskar avgå, om det inte finns särskilda skäl mot det (jfr, i det följande, JO-fallet där fullmäktige beslutade godta nämndemannens avsägelse av uppdraget). Eftersom bestämmelsen i kommunallagen inte omfattar nämndemän torde det vara fråga om en analog tillämpning. Det synes emellertid också förekomma att rätten med stöd av 4 kap. 8 § första stycket RB (21 § AFDL), möjligen i en något vidare omfattning än vad bestämmelsen ger stöd för, fattar beslut om entledigande av nämndemannen. När en nämndeman självmant väljer att avsäga sig sitt uppdrag torde domstolen ofta sakna anledning eller grund för att vidare agera i saken. Problem uppstår dock när nämndemannen inte inser (eller delar bedömningen) att han eller hon bör lämna sitt uppdrag. Domstolen agerar ofta genom att ha ett samtal med nämnde- mannen och påtala vad som befunnits olämpligt i nämndemannens beteende eller i övrigt. Det kan röra sig om att nämndemannen upprepade gånger kommit för sent till förhandlingen eller inte dykt upp alls. Samma tillvägagångssätt används även beträffande en nämndeman som visat svårigheter att hålla sig vaken under förhandlingarna eller som visat förakt mot domareden genom vägran att döma enligt svensk lag eller enligt vedertagen praxis. kan emellertid dessa beteenden vara av så allvarlig art att de bedöms äventyra den dömande verksamheten, något som anses fordra mer ingripande åtgärder. Vid fall av olämplighet som uppfattas som mer allvarlig, exempelvis även i de fall en nämnde- man misstänks för något brott, fattas beslut om att nämndemannen under en inte skall kallas till tjänstgöring. Detta beslut fattas i en del fall formlöst. Förfarandet, som enligt vad som framgått ovan omtalas i kommentaren till rättegångs- balken som en möjlighet i vissa fall, synes också användas i en del Nämndemän som inte är lämpliga fall då en nämndeman på något sätt uppträtt olämpligt och visserligen inte därigenom gjort sig skyldig till något allvarligare övertramp men där vederbörande inte velat rätta sig efter tillsägel- ser från domstolen. Som en åtgärd från domstolens sida synes också förekomma att en nämndeman som visat sig olämplig för fortsatt tjänstgöring uppmanas att avsäga sig sitt uppdrag. Nämndemannens olämplighet kan vara av sådan art att veder- börandes politiska parti finner anledning att agera på något sätt. Detta synes oftast ske vid fall av mer allvarlig olämplighet genom att nämndemannen uppmanas att avsäga sig sitt uppdrag. I en del fall, vid mindre kvalificerad olämplighet, kanske samtalet stannar vid att nämndemannen får rådet att ändra på sig i ett eller annat avseende. Detta har kommittén dock ingen närmare kunskap om. Det skall här återigen anmärkas att det förtroende nämndemannen fått genom att utses till uppdraget inte kan återkallas under mandatperiodens gång. Vid omval kan en nämndemans olämplighet emellertid få den konsekvensen att han eller hon inte nomineras på nytt. Det förekommer slutligen att nämndemannaföreningen på något sätt deltar i förfarandet, ofta säkerligen för att stötta nämnde- mannen i fråga men i en del fall även för att föra fram och förklara domstolens syn på det som befunnits olämpligt. Inom Nämnde- männens riksförbund (NRF) har bildats en etikgrupp vars syfte är att, om så efterfrågas, ge nämndemannaföreningarna råd om hur de kan agera i dessa fall. Etikgruppen är sammansatt av ledamöter med egen erfarenhet av liknande situationer. En domstol i kommitténs undersökning har beskrivit en konkret situation där en nämndeman vid domstolen blev åtalad för brott och där lagmannens agerande i anledning härav, efter anmälan från nämndemannen, kom att bli föremål för prövning av JO (beslut ). Omständigheterna var i korthet följande. Sedan åklagaren väckt åtal mot nämndemannen i fråga för grovt rattfylleri och nämndemannen kallats att inställa sig personligen till huvudförhandling vid domstolens tingsställe underrättade nämndemannen lagmannen om detta. Att nämndemannen stod under åtal hade inte uppmärksammats av tingsrätten. Vid sin genomgång fann lagmannen att nämndemannen var kallad att tjänstgöra vid tingsstället före det att hans mål skulle företas till huvudförhandling. Ett av de mål som nämndemannen skulle vara med och handlägga rörde grovt rattfylleri. Lagmannen beslutade överta den fortsatta handläggningen och avvaktade att Nämndemän som inte är lämpliga nämndemannen möjligen själv skulle anmäla förhinder att tjänstgöra. Eftersom nämndemannen emellertid inte anmälde förhinder tog lagmannen kontakt med denne, varvid nämnde- mannen förklarade att den omständigheten att han stod under åtal för grovt rattfylleri vid tingsrätten alls inte utgjorde något hinder för honom att delta som nämndeman vid tingsrättens huvudförhandlingar den aktuella dagen. Nämndemannen anförde som skäl för sin uppfattning bl.a. att det tvärtom kunde vara en fördel om en nämndeman själv stått åtalad, eftersom denne då har bättre möjligheter att sätta sig in i hur det är att stå som tilltalad inför domstolen. Lagmannen redovisade utförligt sin inställning som han grundade bl.a. på kommentaren till och framhöll att han ansåg nämndemannen vara förhindrad att tjänstgöra vid de huvudförhandlingar som han kallats till. Därefter kom åtalet mot nämndemannen att prövas av en domare som inte tjänstgjorde vid tingsrätten i fråga vid en förhandling som hölls på annan plats än vid tingsstället. Förhandlingen hade flyttats och hölls som nämndemannen ursprungligen hade blivit kallad att tjänstgöra. Nämndemannen dömdes för grovt rattfylleri till fängelse en månad. kom det till tingsrättens kännedom att nämndemannen avsagt sig uppdraget som nämndeman vid tingsrätten och att kommunfullmäktige beslutat godkänna denna avsägelse. I sin anmälan till JO uppgav nämndemannen bl.a. att lagmannen uppmanat honom att avsäga sig uppdraget som nämndeman. Detta tillbakavisades av lagmannen. Lagmannen utvecklade i ärendet att vägledande för hans sätt att hantera den uppkomna situationen hade varit att det inte rört sig om ett formellt domarjäv enligt 4 kap. 13 § RB. I stället var det fråga om domaretik där han som chef för tingsrätten har att tillse att man så långt möjligt förhindrar uppkomst av situationer där rättens oväld på något sätt skulle kunna ifrågasättas till skada inte enbart för det enskilda fall som rätten har att bedöma utan även till skada för allmänhetens tillit till och förtroende för rättsskipningen i ett vidare perspektiv. I sin bedömning av ärendet hade JO inte något att erinra mot lagmannens agerande i den uppkomna situationen. När det gällde påståendet om att lagmannen skulle ha uppmanat nämndemannen att avsäga sig sitt uppdrag som nämndeman konstaterade JO att lagmannen bestämt tillbakavisat detta. JO fann inte anledning att utreda saken vidare. Nämndemän som inte är lämpliga Ytterligare en domstol i kommitténs undersökning har beskrivit en konkret situation där en nämndeman vid domstolen blev åtalad för brott. Omständigheterna i det fallet var delvis annorlunda. Domstolens beskrivning lyder som följer. Vid senaste valet valdes en nämndeman som, innan han hunnit kallas till sin första tjänstgöring, ställdes under åtal för ett brottsbalksbrott. Lagmannen beslutade, sedan nämndemannen beretts tillfälle att yttra sig, att nämndemannen inte skulle kallas till tjänstgöring i avbidan på att brottmålet avgjordes.