sou · GQB390d1 · 2003-01-01 00:00:00 — DU betraktades nu av säkerhetspolisen som en kommunistisk täckorganisation som av taktiska skäl alltmer tagit över SKU:s verksamhet bland ungdom.68 började polisen åter avlyssna SKP:s telefon nu i anknytning till misstankar mot en person som i samband med den s.k. Enbomsrättegången döm- des mot sitt nekande till och åtta månaders straffarbete för spioneri och delaktighet i spioneri. Avlyssningen av SKP kunde dock även framgent hängas upp på denne, möjligen med tanke på att domen överklagats.69 hade säkerhetspolisen emellertid kommit fram till att eftersom mannen nu suttit i häkte var det inte längre sannolikt att något av vikt för utredningen skulle fram- komma genom avlyssningen av 52 00 95. När det gällde H hade avlyssning inga nya omständigheter framkommit. Misstankarna kvarstod dock med oförminskad styrka med hän- visning till att det ansågs känt att mycket kunde gå mellan olika kontakttillfällen. Däremot fanns ingen anledning att tro att den sovjetiska underrättelsetjänsten skulle släppa en agent som en gång rekryterats. Detta fick alltså motivera fortsatt avlyssning av de kommunistiska ungdomsorganisationerna. När det gällde SKP och nummer 52 00 95 gällde det att hitta nå- gon annan lämplig person att hänga upp tillståndet på. I promemo- rian pekade kriminalöverkonstapel på vissa slutsatser som kunde dras av rättegångarna mot Fri- tiof Enbom m. fl. Det hade här visat sig med stor tydlighet att funktionärer inom SKP eller knutna till den kommunistiska pres- sen av ideologiska skäl villigt medverkat i det sovjetiska spioneri- et mot . Mot bakgrund av detta hade nu statspolisen i gjort en inventering av berörda klientel. Den som främst ansågs motsvara bilden av en sovjetisk spion var förre parti- sekreteraren . Denne skulle bl.a. enligt en källa haft för vana att sammanträffa med sin sovjetiske motpart på varuhuset skoavdelning. För säkerhets skull plockades även ytterligare ett namn fram, P, som tidigare skulle ha stått i förbindelse med den ovan nämnde . Till yttermera visso var P också gift med en ryska, fungerade som Lagers personlige sekrete- rare samt hade besökt den sovjetiska ambassaden. 68PM av 2/7 1952. P 4968, löpnr C 1 1. 69Högsta domstolen ändrade senare domen till straffarbete. misstankarna mot och P i bagaget kunde nu avlyssningen av och SKP:s partitelefoner fortsätta som förut.70 Systemet med att använda telefonavlyssning som en metod att kartlägga det började nu allt mer att finna sin form. synes informationsmängden blivit så stor att en uppdelning på flera fiktiva meddelare ansågs nödvändig. delades materialet upp på ett flertal nya meddelare med namn som E Hil- ding och E . Överskottsinformationen rörande Ny Dag, ungdomsförbundet, den kommunistiska arbetarkommunen etc. placerades nu i skilda akter. Som kommer att framgå av detta och följande kapitel skulle in- samlandet av överskottsinformation från telefonavlyssning få mycket stor betydelse. Inte bara för kartläggningen av SKP utan för övervakningen av all verksamhet som i någon mån involverade kommunister. Detta gäller också fredsrörelsen. Fredskongressen i var den första men den skulle snart följas av fler. Farhågor yppades även för att höll på att göras till något av ett centrum för aktiviteter.71 Det var inte bara frågan om stora internationella kongresser i opi- nionsbildande syfte. WPC förlade också en del interna byråmöten till . Sammanlagt hölls omkring ett 20-tal större kon- gresser och WPC-möten . Vilka övervak- ningsinsatser gjordes då från säkerhetstjänsternas sida beträffande dessa konferenser och möten? 1954 hölls två konferenser i Världs- fredsrådets regi i . ägde rum varvid viss övervakning ägde rum från säker- hetspolisens sida. Bl.a. fotograferades deltagarna för senare identi- fiering. I övrigt inkom uppgifter från pressen, från utländska sam- arbetspartner, genom överskotts-information från telefonavlyss- ning samt från förtroliga meddelare framför allt . I konfe- rensen deltog endast en svensk, kväkaren . I samband med kongressen förekom också uppgifter att man från centralt håll inom WPC hade önskat att de svenska kväkarna, , skulle stå som arrangör för kongressen. Enligt källan skulle dock kväkarna ha dragit sig ur när det stod klart att konferensen skulle genomföras helt i WPC:s regi. 70PM av 2/10 1952. P 4968, löpnr C 1 1. 71Se t.ex. , Per : Kampen för fred, s. 243. lighet ansågs dock vara svårbedömd och ytterligare bekräftelse på detta saknas.72 Att WPC var intresserat av att få med sig kväkarna vid evenemang som fredskonferenser är dock klart. I Svenska Fredskommitténs akt ligger en avskrift av ett brev från WPC:s sek- reterare till , sekreterare i . Bre- vet, som naturligtvis tillhandahölls av , är daterat , tyvärr utan årtal. I brevet talas om att WPC önskar få igång propaganda för den s.k. fyrmaktskonferensen. Detta skulle ske ge- nom utfärdandet av en deklaration till stöd för konferensen. Här- vid uttrycktes klart från WPC:s sida att man gärna såg de svenska kväkarna samt socialdemokraten som underteckna- re av en sådan deklaration. Däremot hade man, förklaras i brevet, gett upp tanken på att sammankalla en konferens där kväkarna till- sammans med andra stod som arrangörer. Något som istället var tänkbart var en mottagningskommitté som kväkarna tar initiativ till.73 Även den sovjetiska ambassaden ägnade de svenska kväkarna stort intresse.74 höll WPC en session i med både svenska och utländska deltagare. Säkerhetspolisens inhämtning av underrättelser var i stort sett av samma slag som vid avspännings- konferensen . Det samlade materialet från kongressen uppgår till nära 1000 sidor handlingar varav sammanlagt 208 kom från Jo- han.75 höll WPC byråmöte och dessutom arrangerades en nedrustningskonferens i i . i hade börjat för- beredas av SFK . Vid ett sammanträde rapporterade sekreteraren om WPC:s senas- te byråmöte som ägt rum i i december året innan. På byråmötet hade fattats beslut om att inleda en kampanj i nedrust- ningsfrågan och åtgärder för att verkställa detta skulle nu diskute- ras inom SFK. verkställande utskott beslöt nu om en rad åtgärder i nedrustningens namn och som första punkt stod att offentliggöra ett upprop med en så bred initiativ-kommitté bakom som möjligt. Vid nästkommande sammanträde inom SFK:s verkställande utskott hade planerna nu hunnit längre och det beslu- tades att arrangera en landsomfattande nedrustningskonferens som skulle äga rum . 72Se handlingar i akt 15:024/1, löpnr 2-3. 73Isabelle till 19/1 (avskrift). Akt 15:222/13, löpnr 17. 74Se handlingar i akt P 7618. Se även i ryska arkiv band I s. 90. 75Se handlingar i Akt 15:024/1, löpnr 6, 6a, 7, 8, och 8a. Hur uppropet kom att formuleras är inte känt men i den 18 per- soner starka initiativkommittén ingick kända namn som och . Dessutom fanns där LO:s förre andre ordförande och rektor . De fles- ta av namnen var kända från tidigare upprop i världsfreds-rörelsens och SFK:s regi. Däremot framgick inte på något sätt att konferen- sen egentligen var ett initiativ från och ytterst vilade på ett beslut fattat vid ett byråmöte inom WPC. Tyd- ligt är att SFK nu hade börjat tillämpa den av WPC använda meto- den att arrangera konferenser med användande av föregivet neutrala initiativkommittéer. Av taktiska skäl önskade SFK inte stå som ar- rangör av konferensen. En av dem som ingick i initiativkommittén var som sagt som kontaktades per brev den 24 ja- nuari 1956. I brevet översände SFK:s sekreterare ett förslag till uttalande som han ville att skulle titta på. Bakom detta uttalande borde några personer stå, som har förankring i arbetarrörelsen, den vetenskapliga världen och de pacifistiska rörel- serna. Initiativtagarna, bland vilka vi hoppas också få räkna Dig, kunde sedan lämpligen skicka detta uttalande till en rad organisationer (i främsta rummet fackliga) och enskilda i och för instämmande. Jag vill understryka att inte skall stå för uppropet, även om någon eller några av dess ledande personer också kommer att finnas bland initiativtagarna.76 framhöll också att med sina kontakter kanske kunde försöka intressera för detta projekt. I en skrivelse som senare lät distribuera till intres- senter av olika slag, bl.a. fackföreningar, uppmanades till stöd för konferensen. I skrivelsen förklarades att bakom konferensen stod en särskild initiativkommitté men att SFK:s verkställande utskott beslutat stödja denna konferens som ett värdefullt bidrag till den pågående kampanjen för allmän nedrustning och atom- vapenförbud.77 76Wide , till 24/1 1956. , vol 1. 77Skrivelsen daterad finns i fotokopia i akt 15:222/13 löpnr 20. Konferensen inleddes i i med tre förberedda diskussioner. De tre inledarna, domprosten , med. och , representerade grenar av samhället som SFK ansåg vikti- ga att få med sig i fredsarbetet. SFK hade arbetat för att engagera domprosten i arbetet. Inför konferensen hade han kontaktats med förfrågan om med- verkan. Rundblom bad i sitt svar, som finns fotokopierat i , att få återkomma eftersom han skulle ut på en resa. Men redan nu kan jag säga att jag i princip de- lar Din uppfattning att allt bör göras som nå- gonsin kan göras för att förhindra atomvap- nens utbredning. Riskerna för hela mänsklig- heten är ju direkt överhängande. Det är bara formen för min lilla insats som jag måste tänka igenom. Gör jag något som kan misstänklig- göras som kommunistpåverkat har jag ingen möjlighet att vinna kyrkans uppslutning kring saken.78 Rundbloms budskap var mycket tydligt. Saken i sig var god, men att medverka i konferenser med anknytning till och var meningslöst eftersom det skulle betraktas som propa- ganda för uppfattning i världspolitiken. Brevet från domprosten speglar ganska väl hur situationen kunde uppfattas. SFK betraktades som ett redskap för SKP:s och WPC:s strävanden och det fanns därmed fördelar att vinna med att uppträ- da under neutral flagg. Dessutom kunde det vara förenat med vissa risker att medverka i världsfredsrörelsens arrangemang. som allt mer kommit att engageras inom som bl.a. mötestalare ägnades stor upp- märksamhet i pressen när han undertecknade WPC:s s.k. Wienappell. I en av säkerhetspolisen gjord sammanställning röran- de aktionen för Wienappellen betecknas underskrift så- som varande av mycket starkt propagandistiskt värde. För själv blev dock konsekvenserna värre då han senare tving- ades avgå från sin post som andre ordförande i . 78 till (troligen) , SFK 26/1 1956. I akt 15:222/13, löpnr 21. orsak torde enligt både säkerhetspolisen och tidningen röst ha varit just undertecknandet av Wienappellen.79 Konferensen i pingsthelgen 1956 mynnade ut i en resolution om att stödja strävanden till internationell nedrust- ning och förbud mot massförstörelsevapen. Därtill borde föregå med gott exempel och sänka försvarsanslagen, inledningsvis med 250 miljoner kronor.80 Den andra delen av resolutionen föran- leder vissa kommentarer. I samband med förberedelserna inför konferensen hade SFK:s verkställande utskott fattat beslut om att någon skulle få i uppdrag att förbereda ett inlägg, som visar rust- ningarnas inverkan på ekonomin.81 Ett inlägg om detta gjordes också på konferensen av som framförde just summan som utgångspunkt för den svenska nedrust- ningen.82 Konferensen tillsatte också ett utskott bestående av , och . Utskottet fick i uppdrag att fullfölja de beslut som fattats vid konferensen, och kom snart att inrikta verksamheten på att bedriva opinionsbildning mot planerna på en svensk atombomb.83 Vilka övervakningsinsatser ägnade då säkerhetspolisen kon- ferensen i ? Intressant nog finns inga spanings- insatser över huvud taget dokumenterade när det gäller denna kon- . Det förefaller heller inte som om polisen haft någon meddelare vare sig med på konferensen eller direkt involverad i arbetet. lämnade in en komplett lista över de 237 deltagarna. Listan vidarebefordrades senare till avdelningarna ute i landet för vidare bearbetning. En mera fullständig dokumentation över arbetet inför konferensen erhöll säkerhetspolisen . I säkerhetspolisens akt över Svenska Fredskom- mittén finns en stor mängd avfotograferade handlingar märkta och med datumet . I ett svep synes stora mängder korrespondens samt protokoll från verk- ställande utskottet ha fotograferats av och överlämnats till polisen. Hur detta gick till, om fotograferade själv, lånade hem handlingarna eller rent av släppte in polisen i har inte gått att klarlägga. Med hjälp av protokollen och korrespondensen blev det nu i alla händelser möjligt för säkerhetspolisen att klart 79Sammanställning rörande aktionen för den s.k. Wienappellen. Kriminalassistent 16/3 1956. Akt 15:222/13, löpnr 20. 80Se handlingar i akt 15:222/13 löpnr 20. 81Kopia av protokoll från SFK:s vu 2/5 1956. I akt 15:222/13, löpnr 21. 82Ett inom SFK uppgjort referat av konferensen finns avfotograferat i akt 15:222/13 löpnr 83Mer om detta i kapitlet om antikärnvapenrörelsen. ser möjligt för säkerhetspolisen att klart fastställa sambandet mel- lan SFK och nedrustningskonferensen. En liknande konferens hölls , , i Eriksdalshallen i . Denna konferens var dock internatio- nell och av betydligt större omfattning. Upplägget var emellertid detsamma. Varken WPC eller SFK stod officiellt som arrangörer. Som initiativtagare hade skapats en internationell stödkommitté med kända namn som , samt no- belpristagarna . Däremot hade , även han nobelpristagare, hoppat av i pro- test mot WPC:s ovilja att kritisera den Sovjetiska inmarschen i . Från svensk sida ingick i stödkommittén riksdags- männen (s) och , rektor , författaren samt ordföranden för . Till skillnad mot den mindre, nationella konferensen tidi- gare blev denna kongress noga övervakad. Bl.a. införskaffades en spaningslägenhet på varifrån övervakarna kunde iakt- ta in- och utpassering i Eriksdalshallen. Särskild uppmärksamhet riktades därvid mot vilka svenskar som besökte kongresslokalen el- ler dess kansli.84 Som vanligt bidrog men även andra med- delare med information om vad som förevarit under kongressen. Från inkom också i vanlig ordning en mängd interna kon- gresshandlingar. I säkerhetspolisens material finns även en stor mängd fotografier tagna inne i Eriksdalshallen under pågående kongress. Vem som tagit bilderna eller hur säkerhetspolisen fått tag på dem framgår inte. Däremot kan konstateras att en av bilderna också finns återgiven i Ny Dags reportage från kongressen. Redan på ett tidigt stadium torde det ha stått klart i ganska bre- da kretsar vilka grupper som egentligen låg bakom kongressen. LO gick ut med ett meddelande där man påpekade att var ett instrument för kommunistisk verksamhet varför fackföreningsrörelsen inte hade någon anledning att stödja kongressen. SAP beslutade vid ett sammanträde med verkställande utskottet att göra ett liknande offent- ligt avståndstagande från SFK och kongressen. Kongressen och världsfredsrörelsen över huvud taget var uppenbarligen ett problem för den svenska socialdemokratin och regeringen. Ett byråmöte inom WPC som planerats äga rum i fick ställas in på grund av att de svenska myndigheterna vägrade delega- 84 Se övervaknings-PM i akt 15:222/13 löpnr 18b. terna visum till . Av dagboksanteckningar framgår att utrikesminister hade övervägt att gå förbi utlän- och använda sin rätt som utrikesminister att utfärda viseringar till kommunisternas fredskonferens.85 Vid fredskongressen 1958 ingick, som nämnts tidigare, två socialdemo- kratiska riksdagsmän i stödkommittén tillsammans med ordförand- en i . Därtill hade två andra riksdagsmän utsatts för en mängd inviter från SFK:s sida att också ställa sig till för- fogande i kommittén. Dessa två hade dock tackat nej i sista stund. Att frågor om dessa ting var svårhanterliga för SAP och reger- ingen förefaller klart. tar i sin dagbok upp ett sam- manträffande 1955 med ledamoten av andra kammaren, . hade tidigt förekommit i WPC-sammanhang och vad som var uppe till diskussion var medverkan vid världsfredsmötet i . Det mest intressanta i går var mitt samtal med . Han blev först en smula överraskad över mitt meddelande, att jag efterhört VU:s reaktion inför eventuella deltagande i . Han hade endast tänkt sig att få ett privat råd av mig. Jag svara- de, att han velat ha besked, om hans deltagande kunde framkalla liknande uttalande från parti- ets sida, som dem handlings- sätt utlöst. tycktes helt förstå, att om VU tillfrågades, kunde inte VU annat än avrå- da. Däremot var han ganska bitter över att hans lojalitet hade besvarats så illa av partiets ledning. Han hade endast gjort följande som kunde bryta partilinjen. 1)Moskvatelegrammet 1942 (hade tillkommit som en reaktion mot serviliteten mot tys- karna). 2)Spanienhjälpen. 3)Zacco-Vanzetti-affären. 4)Marshallhjälpen. Jag svarade att ingendera av dessa åtgärder kunde skada honom i partiets ögon. Br: Då måste den nuvarande partiledningen ärvt motsatsförhållande från Per , som i 85 5/3 1957. sin tur blev min motståndare på grund av stri- der med . TE: Men är det inte så, att Du alltid haft gans- ka lätt att förstå kommunisternas synpunkter på världsutvecklingen, men mycket svårt att förstå motsidan. Br: Är det inte till gagn både för ryssarna och oss om någon socialdemokrat umgås med dem och försöker att förstå deras synpunkter? På det sättet får man ju reda på vad de tänker och kan klargöra våra egna avsikter. Under Fin- lands fredstrevare var Per mycket glad över mina kontakter. TE: Säkert. Men just nu har väl ryssarna endast det taktiska målet att förbättra sina positioner inför en oundviklig slutuppgörelse. tror väl inte själv på möjligheten av koexistens. Br Hur har vi det själva? Tror vi på att det ka- pitalistiska systemet kan bli bestående? Måste inte förr eller senare samhällets inflytande bli dominant även i ekonomin? TE: Sannolikt, men allt beror ju på sättet för samhällsomdaningen. Sker det så att friheten går under, har anpassningen köpts för dyrt. Br: Oberoende av detta måste väl ryssarnas in- tresse för ett nu neutralt vara tilltalan- de för oss. TE: Vi gläder oss åt den höga uppskattningen av neutralitetspolitiken, men jag kan inte und- gå att känna oro inför ett neutralt block helt dominerat av . T.o.m. när våra tyska partivänner framför åsikter, som vi delar, gör de det på ett sätt som framkallar rysningar hos envar som hört i radio. återkom till skälen till hans black- listning. Han hade umgåtts med socialisten i , i , men det kunde ju inte vara förklaring nog. Han hade gärna velat delta i internationella kon- ferenser och i utrikesnämnden.86 86 28/5 1955. En av de två socialdemokrater som ställde sig till förfogande vid kongressen 1958, prosten och riksdagsmannen , ut- gjorde också ett särskilt problem för militären. Mogård tillhörde de kyrkans män som i likhet med upp- vaktats av SFK. Emellertid tycks han först ha ansett tiden mogen att med sitt namn ge stöd åt en konferens. Problemet ur mi- litär synvinkel var att Mogård inte bara var prost och riksdagsman utan också ledamot av och (). Nämnden hade tillsatts 1949 i syfte att skapa bättre samordning av den statliga och den privata försvarsupp- lysningen. I FUP fanns pålitliga antikommunister som och från Folk och Försvar, chefen för svarsstabens sektion III samt representanter för press och kyrka. I dessa kretsar var det mera naturligt att engagera sig i motåtgärder mot världsfredsrörelsen och sådana kunde också tänkas diskuteras i nämnden. Ur denna synvinkel var det naturligtvis mycket olyckligt att en av ledamöterna hade kommit att ta ställning för Världsfreds- rådet. Försvarsstabens och ÖB:s åtgärder kan i viss mån följas i efter- lämnade dagböcker. Av försvarsstabschefen an- teckningar framgår att han informerades om Mo- gårds roll i den kommande kongressen. I en senare anteckning från veckan efter kongressen framgår att cheferna för inrikes- avdelningen respektive sektion III inom försvarsstaben, Grude- mark och , besökt Mogård för ett samtal. anteckning anger att Mogård tog intryck men avsåg kvarstå i nämnden tills mandatet gick ut under 1959.87 Även agerade i fallet Mogård. Av hans anteckningar framgår att han vid tre besök hos försvarsminister tog upp frågan om Mogård och dennes kvarblivande i FUP. Någon framgång hade emellertid inte ÖB och regeringen valde att inte agera i frågan.88 höll i med anledning av att världsfredsrörelsen fyllde . Från inkom som vanligt interna konferenshandlingar och från meddelaren en mycket noggrann uppteckning av vad som förevarit under konferensen. Bland handlingarna rörande kon- ferensen finns också fotografier av konferensens presidium tagna 87Curt anteckningar 28/5 och 28/7 1958. 88Nils Swedlunds anteckningar 4/6, 8/9, 16/9 1958. Den 16/9 1958 skriver Swedlund efter ett besök hos : Mogård? Ingen åtgärd av reger- ingen . M visste icke vad han gjort. inne i konferenslokalen. Säkerhetspolisen fotograferade också på egen hand konferensdeltagarna på trappa när de lämnade konferensen. Att döma av bildvinklarna disponerade sä- kerhetspolisen för detta ändamål ett rum på där man också hade en kontakt.89 för avrustning som ägde rum i Medborgar- huset i var SFK tillbaka i traditionen med att låta en kommitté med kända namn stå som arrangör. bestod av 25 personer som i ett upprop manade alla intresserade oberoende av trosbekännelse och politisk uppfatt- ning att delta. 11 av de 25 var författare som t.ex. Andra kända namn var skådespelerskan och bankiren . Noter-bart är också att fyra av undertecknarna bar titlar med anknytning till kyrkans värld. De flesta namnen kunde knytas till tidigare aktiviteter i Freds- kommitténs regi. Ingen av undertecknarna var känd som kommu- nist. Med uppropet fanns en blankett för anmälan av deltagande som efter ifyllande skulle skickas in till rektor . tog även emot bidrag från enskilda och föreningar som önskade stödja kongressen.90 I sin historik över nämner utan att närmare kom- mentera dess bakgrund. Och möjligen var det inte alldeles lätt för utomstående att bedöma vad som egentligen låg bakom det hela. Genom den centralt placerade meddelaren hade däremot säkerhetspolisen helt andra möjligheter att göra sig en god bild av sammanhangen i bakgrunden. kunde Jo- han lämna en rapport till kommissarie . Man förbereder på Svenska Fredskommitténs expedition en kongress för avrustning, som är avsedd att äga rum i . Av någon anledning har man icke ansett det lämpligt att fredskommittén själv fram- träder som arrangör, utan upprop och inbjud- ningsbrev sänds ut i namn. Hennes insats består i att hon undertecknar breven - allt övrigt arbete sköts av fredskom- mittén, som också givetvis står för alla kost- 89Se handlingar rörande konferensen i akt 15:222/13, löpnr 27. 90Uppropet finns i akt 15:222/13, löpnr 28. överlämnade en fotokopia av ett brev från SFK:s sekreterare, , till motsvarig- het i , Fredskämparna. I brevet tog Strand upp frågan vem som skulle representera på en konferens i och med- delade att denne skulle utses på vår kongress . Som en bilaga översände Strand vårt upprop till kongressen och meddelade glatt att man fått med fyra personer från AMSA och två från IKFF. Jo- han kunde också meddela att allt arbete med att värva bidrag och representanter sköttes från i där man tvingats hyra in extra personal för att hinna med alla utskick. Breven med inbjudningar skickades ut i särskilt anskaffade bruna kuvert utan avsändare. , endast före kongressen, rapporterade Jo- han att förberedelserna nu var klara. Att allting officiellt skulle gå via hade dock varit problematiskt och hade försenat arbe- tet. Från SKP:s sida hade Axel deltagit i arbetet och sedan rapporterat vidare till partiet. hade inget läckt ut om att endast var en front och att det egentligen var som låg bakom kongressen. Man hade till och med, berättade , lyckats få anmälningar från socialde- mokratiska organisationer samt från den helt opolitiska . Efter kongressen kunde lämna listor över deltagande organisationer samt vilka organisationer som bi- dragit med pengar till kongressen.92 Även från meddelaren inkom en mycket noggrann redogörelse för vad som tilldragit sig under kongressen.93