sou · GQB390d1 · 2003-01-01 00:00:00 — var emellertid också knuten till den hemliga underrättelsetjänsten . 15Wittner, : One World or None. A History of the World Nuclear Disarmament Movement Through 1953. 1993, s. 171-180. 16Fogelström, Per : Kampen för fred. Berättelsen om en folkrörelse. SFSF, 1983, s. 242-244. chef, , för att utverka tillstånd att resa men också för att efterhöra om eventuellt resebidrag kunde utverkas. dagboksanteckningar innehåller ingen upp- gift om huruvida T-kontoret i någon mån bekostade Wiebes resa. Dock finns noteringar i dagboken om att Wiebes resa uppmärk- sammades inom försvarsstabens inrikesavdelning samt att gav i uppdrag åt en medarbetare att orientera kommissarie vid statspolisen.17 Sannolikt skrev någon form av rapport efter resan. Någon sådan har dock inte återfunnits vilket tyder på att sä- kerhetspolisen i alla fall inte fick del av den. Vid tiden för kongressen i hade i Sverige SKP:s fredskam- panj redan några månader på nacken. hade det svens- ka dragit igång en kampanj mot planerna på ett skandinaviskt försvarsförbund och deltagande i Mars- hallplanen. förklarade att partiet den 20 ja- nuari skulle starta en landsomfattande fredskampanj, ett kraft- uppbåd mot krigshetsarna: folk får inte tillåta att dess styresmän spänner landet för dollarimperialisternas krigs- vagn. En opinionsstorm måste skapas i syfte att mobilisera främst arbetare och småfolk till insikt om att krigshetsarna i vårt land måste slås tillbaka.18 Det gällde att hindra att de styrande medelst skandinavisk (ameri- kansk) paktbildning driva vårt land in i ett krigsblock. Vidare gäll- de det att slå tillbaka den förgiftning av folkopinionen som pågår i den borgerliga och socialdemokratiska pressen. Dessutom skulle partiet sprida upplysning om konsekventa freds- politik och dess insatser i FN för fred och avrustning. deltagande i Marshallplanen ansågs vara att slå in på en farlig väg. Avtalet borde sägas upp och istället ge sitt stöd åt den sov- jetiska politiken, förkunnade Ny Dag.19 kunde Ny Dag berätta om ett helhjärtat och aktivt understöd åt fredspolitik vilket konstaterats vid ett fredsmöte i i dagen innan. Mötet beslöt också tele- grafera en hälsning till med följande lydelse: 17Thede 11/4 och 13/4 1949. arkiv, KrA. Utdrag gjorda av Fred- rik , . 18Ny /1 1949. Klipp i 15:222/13 (SFK) löpnr 1. Fredsmötet i med 3.000 deltagare hälsar generalissimus såsom ledare för och sovjetfolkens fredspoli- tik, och uttalar sin glädje över sovjetregering- ens initiativ för att hålla de skandinaviska län- derna utanför de imperialistiska blocksträvan- dena. Mötet uttalar sin solidaritet med kamp för fred och samar- bete mellan alla folk, för de små folkens lik- aberättigande, för nedrustning och förbud mot atomvapenkrigföring.20 hölls fredsmöte på i med och som talare. se- nare var tiden mogen för det som hade beslutats på i , nämligen att nationella fredskommittéer skulle bildas runt om i världen. genom ett upprop un- dertecknat bl.a. av författare som och , konstnärer som och , skåde- spelerskan samt även kända kommunister som och . Att använda kända kul- turpersonligheter som affischnamn skulle visa sig vara en ofta före- kommande metod för den kommunistiska fredsrörelsen i försöken att vinna inflytande och acceptans i bredare kretsar. I den arbetande ledningen, sekretariatet, skulle dock alltid pålitliga partiarbetare placeras och vid starten var det redaktören som fungerade som sekreterare. , som från starten anslöts till världsfredsrörelsen inledde en mö- teskampanj och från julen utkom tidskriften och kultur (Leva i Fred). 1951 bytte den svenska kommittén namn i samband med den s.k. Fredsriksdagen (mer om denna längre fram) och antog det nuvarande namnet (). Den internationella rörelsen, vilken gått under nam- net , blev vid den andra världs- fredskongressen i (, WPC). var ursprungligen stationerat i men flyttade 1951 till och 1954 till . 1957 förbjöds WPC verka i med motiveringen att verksam- 20 Ny /2 1949. Klipp i 15:222/13 löpnr 1. heten påverkade andra länders interna förhållanden och över huvud taget verkade på ett sätt som hotade statsintressen. Ef- ter att ha övervägt att placera WPC på annan ort blev lösningen att grunda en ny organisation, för Fred (IIF), vars stadgar godkändes av det österrikiska inrikesministeriet den 19 juni 1957.21 IIF, hade samma adress och i stort sett samma personal som WPC och kom att fungera som en frontorganisation för WPC.22 I detta kapitel analyseras säkerhetstjänsternas övervakning av och verksamhet i Sve- rige. Vissa bitar har jag dock valt att lyfta ut och istället presentera i andra kapitel. Det gäller SFK:s verksamhet med anknytning till an- tikärnvapenrörelsen som analyseras i anslut- ning till AMSA:s och KMA:s verksamhet. Det som berör Viet- namkriget tas upp i särskilt kapitel liksom frågan om den nyväckta fredsrörelsen . En hotbild tar form skulle bli föremål för säkerhets- tjänsternas intresse är naturligtvis inte ägnat att förvåna. Inled- ningsvis skedde kartläggningen genom öppna källor, t.ex. kommu- nistpressen men inflöt den första rapporten från en förtrolig meddelare. Källa Johan23 kunde meddela att inte bara varit delegat vid kongressen i utan också fått i uppdrag att organisera det fortsatta fredsarbetet på nationell nivå runt om i världen och då särskilt i Sverige.24 skulle med ti- den bli en mycket viktig källa till säkerhetspolisens kunskap om . Den intensifierade kommunistiska fredsverksamheten var san- nolikt den huvudsakliga orsaken till att statspolisens 3:e rotel i sep- tember 1949 lät sammanställa en PM angående de i ver- kande fredsorganisationerna. Dessa kunde schematiskt delas in i tre grupper, alla med internationell anknytning. I den första gruppen kunde exempelvis återfinnas Svenska Freds- och Skiljedomsföre- ningen som karakteriserades som en erkänt ideell sammanslutning av betydande styrka. Den andra gruppen bestod av organisationer 21PM om 9/8 1957. 15:024/1. 22Om IIF och relationerna till WPC, se , : och fredsrörelsen. Timbro, 1985 s. 194-197. 24Johan 21/6 1949. Akt 15:222/13, löpnr 1. med skapandet av en världsregering på agendan t.ex. den Svenska Arbetsgruppen för och Världsmedborgarrörelsen. Ingen av dessa två kategorier upplevdes såsom utgörande nå- got allvarligare hot mot det svenska statsskicket. Annorlunda låg det däremot till med den tredje gruppen med världsfredsrörelsen och dess svenska kommitté. Denna inriktning inom fredsrörelsen förklarades vara den mest aktiva och bedrevs av de kommunistiska partierna och de kommunistiska täckorganisationerna genom kongresser och konferenser. Denna form av fredsarbete avviker högst vä- sentligt från de förstnämnda två huvudlinjer- nas, är utpräglat politisk och ingenting annat än en opportun arbetsform för den sovjetryska propagandan. Enligt statspolisen utnyttjade världsfredsrörelsen den krigströtthet och fredsvilja som fanns runt om i världen särskilt i pacifistiska kretsar. Arbetet för fred sågs enbart som en täckmantel för en verksamhet till förmån för de sovjetryska statsintressena. Dele- gaterna till de internationella kongresserna hämtades enligt stats- polisen huvudsakligen från den intellektuella medlöparkadern och täckorganisationerna. De internationella fredskongresserna var dock inte bara propagandaföreställningar utan också fora för att anvisa riktlinjer för det lokala arbetet. På hemmaplan skulle däref- ter de lokala kommunistorganisationerna genom sina fredskam- panjer och fredsoffensiver i press och på möten föra denna pro- paganda vidare.25 Den bild som presenterades i denna orientering skulle med mindre förändringar ligga fast som hotbild för överskådlig tid framåt. Bilden av de intellektuella som en särskilt problematisk ka- tegori skulle även göra sig gällande i andra sammanhang vilket jag får anledning att återkomma till. sammanställdes en ny rapport över befintliga fredsorganisationer i . var fram- ställningen något mera förenklad och delade inte längre upp freds- rörelsen i tre huvudlinjer. Kriminalassistent nöjde sig istället med två kategorier som var mera anpassade till de hotbilder säkerhetspolisen arbetade med. skilde helt enkelt på kom- munistiska eller kommunistinfluerade fredsorganisationer å ena si- dan och ickekommunistiska fredsorganisationer å den andra. 25 Aktuella fredsorganisationer. Statspolisen i 3:e roteln, 1:a byrån. 4/9 1949. Akt 245:6, löpnr 5, omslag 22. het med uppfattningen orientering framhölls Världs- fredsrådets och dess svenska sektions funktion som propagandaor- gan för den sovjetiska synen på säkerhetspolitiken.26 Denna bild av världsfredsrörelsen avviker inte från dem som presenterades i över- sikter respektive 1969 då visserligen Svenska Fredskom- mittén kraftigt minskat sin verksamhet.27 När säkerhetspolisen 1955 började skicka ut periodiska sammanställningar över kommu- nistisk och nazistisk verksamhet, först och därefter kvartalsvis, var det helt oproblematiskt att placera under rubriken täckorganisationer. Inom försvarsstaben fanns en liknande uppfattning vilket fram- går mycket väl av en översikt upprättad över SKP och fredsrörelsen.28 I översikten poängterades att flera av de svenska re- presentanterna vid Världsfredskongressen i var kända som aktivt arbetande kommunister. Vidare framhölls att världsfreds- rörelsen i huvudsak hade lagt sig mycket nära den linje som Sovjet- unionen drev i FN. Det var alltså inte överraskande att SKP enga- gerat sig hårt i världsfredsrörelsen och inlemmat detta arbete i det allmänna partiarbetet. Det intensiva arbetet från SKP:s sida visade också hur viktigt fredsarbetet ansågs vara inom partiet. Det fanns också en risk att det hängivna arbetet skulle bära frukt i form av en opinionsförändring inom det svenska folket: I hela landet arbetar kommunisterna målmed- vetet med fredens försvar såsom täckmantel för partiets politik i övrigt. Genom denna ak- tion för världsfreden är det möjligt att den kri- tiska inställningen till kommunismen i vårt land avtrubbas i allt vidare kretsar. Partiet ska- par nya kontakter i skilda läger, vinner sympa- tisörer och nya medlemmar, speciellt bland de intellektuella, och nästlar sig in i ideella sam- manslutningar och organisationer allt enligt den tidigare av partiet använda metoden att inom dessa och fackföreningarna skapa kom- munistiska fraktionerDet före- tagna angreppet på utgör ett klart be- 12/3 1955. Akt 245:6, löpnr 5, omslag 22. 27Pacifistiska, antimilitaristiska och närstående organisationer. En kort orientering. RPS/Säk Rotel A II. Ärendet berett av fkra . Akt 245:6, löpnr 5, omslag 22. Aktuella organisationer mm 1969. HSC 64/1969. 28Översikt rörande SKP. Partiet och fredsrörelsen. Nr 8 26/6 1950. Akt 15:222/13, löpnr 6. Med blyerts står skrivet på handlingen: Översänd hit av majoren . lägg för den fredspolitik som företrädes av och de kommunistiska partierna i andra länder. Under devisen kamp för freden gäller det främst att utvidga maktsfär samt kommunismens fortsatta utbre- dande såsom led i arbetet för världsrevolutio- nen. Inte heller försvarsstabens bild av och Svenska Fredskommitténs funktion som en viktig del av det sovjetiska pro- pagandaarbetet genomgår någon större förändring . I en PM upprättad av kapten 1962 behandlas frågan om front- och täckorganisationer. Promemorian var en bilaga till en skrivelse undertecknad av och kontrasignerad av , chefer för försvarsstabens sektion II respektive inri- kesavdelning, och får därför anses representera rådande uppfattning inom försvarsstaben. Det finns ett dussin stora internationella orga- nisationer, som är redskap för utsprid- ning inom vida kretsar av sådana idéer, tankar, synpunkter, påståenden, som kan skada motståndare eller som kan stödja poli- tik. De tar aktiv del i det och har därför kallats frontorganisationerDe inter- nationella frontorganisationerna utger sig för att vara ideella rörelser och kan därför locka icke-kommunistiska idealister att samarbeta (idealister som inte förstår att de därigenom går kommunisternas ärenden, eller som, ifall de misstänker en viss kommunistisk inblandning, ändock vill tro att den ideella tanken är rörel- sens huvudintresse och att det, för den goda sakens skull, kan vara motiverat att ta en risk).29 Förutom var tre andra internationella frontorgani- sationer verksamma i : Den världsfackliga rörelsen, Kvin- nornas samt Demokratisk Ungdoms 29 PM angående de internationella frontorganisationerna och deras verksamhet i . Kapten /In 1962. Fst/In 25/5 1962 nr H 8100-5. Front- och täckorganisationer. F I vol 22. Rudbeck pekade vidare på tre särskilda uppgifter för de internationella kommunistiska frontorganisationerna: 1.Stödja politik i någon viss punkt. 2.Inverka på den allmänna opinionen i kom- munistisk riktning. 3.Vara rekryteringsbas för partifunktionärer.30 I promemorian framhöll också Rudbeck att även om propaganda var en mycket gammal företeelse så var frontorganisationernas me- toder nya liksom den stora spridning som propagandan fått. Utan motåtgärder innebar den en oavbruten nedsmutsning av den aktu- ella idédebatten. Avslutningsvis pekade Rudbeck på de risker som frontorganisationernas verksamhet utgjorde för försvarsviljans för- svagande. Att propaganda kan i mycket hög grad påverka folkmeningen är ett väl dokumenterat förhål- lande. Fullt klarlagt är också, att nu pågående propaganda måste betraktas som ett väsentligt riskmoment, därför att den kan verka förla- mande och undergrävande på försvarsviljan. God kännedom om propagandaläget är följ- aktligen av vikt för försvarsmakten. En fortlö- pande insamling och bearbetning rörande pro- pagandan torde vara betydelsefull. Studiet av frontorganisationers verksamhet kunde också ingå som en del i säkerhetstjänstens larmklockefunktion. framhölls allt mer att säkerhetstjänsten kunde utgöra ett komplement till den på utrikesverksamhet inriktade underrättelse- tjänsten i dess förvarningssystem. Detta var också en av de uppgif- ter som lades på den inrättade detalj inom Fst/In som under ledning av inhämtade säkerhetsunderrättelser. Att den militära säkerhetstjänsten därmed kom att breda ut sig över civila områden och inkräkta på säkerhetspolisens domäner ledde till en rad konflikter och revirstrider. I ett litet hemarbete daterat tog chefen för försvarsstabens inrikesavdelning, , upp bl.a. frågan om förvarning. Grudemark framhöll att frågan om förvarningstiden var av oändlig betydelse för to- Hur tidigt förberedelser från främmande makts sida kunde upptäckas berodde enligt Grudemark på tre faktorer. De två första var den verksamhet som bedrevs av den egna utrikes under- rättelsetjänsten samt vänligt sinnade nationers underrättelse- tjänst. Den tredje frågan sammanhänger med säker- hetstjänstens förmåga att eventuellt uppfånga de skiftningar i atmosfären inom underrättel- sekretsarna, som kan betyda, att en aggression är under uppsegling. Denna sista synpunkt torde knappast ha tillräckligt studerats för att ett slutligt omdöme skall kunna grundas. Emellertid torde man kunna våga det påståen- det, att i den mån säkerhetstjänsten har möj- lighet att följa den inre för att icke säga den in- nersta verksamheten i de kretsar, som kan be- räknas understödja en aggression så finns där en källa till komplettering av andra underrät- telser. Kan säkerhetstjänsten bli en larmklocka, som ger stats- och militärledning en klar upp- fattning om ändringar i den politiska tempe- raturen så är mycket vunnet.31 Bland dem som i detta sammanhang borde övervakas var personer inom , ambassadpersonal, personer inom front- organisationer, personer som medverkat vid delegationsbesök i eller som på olika sätt genom uttalanden, genom författar- verksamhet, föredragsverksamhet osv. ansluta sig till sådana ideolo- giska uppfattningar och verka för dessa som i sig själva innebära, att den främmande maktens intressen gynnas under täckmantel av nå- gonting annat. Med den sista meningen kunde man också sakligt motivera en övervakning riktad mot kretsar där det inte fanns be- lägg för koppling till kommunism eller främmande makts ambassad t.ex. delar av fredsrörelsen. Till detta finns det anledning att an- knyta längre fram i undersökningen. I en PM förde , då vid Fst/In, dessa tankar vidare. Wenblad hävdade här att inför ett anfall mot skulle vissa förändringar inträda. Dels inom underrät- telseorganisation och -verksamhet, dels inom SKP:s och medlöpa- 31 PM angående önskvärda uppgifter (informationer) för Fst/In verksamhet. 5/5 1958. HK nr 18/1960. Denna PM har ställts till mitt förfogande i avskrift av . res organisation, personalia, medel och metoder. Genom en studie av dessa förändringar skulle viss vägledning kunna ges vid en be- dömning av om, var, hur och när ett anfall mot var aktuellt. Exempel på indikationer var förändringar i den från öst och SKP utgående propagandan.32 Som framgått ovan utgjordes hotbildens kärna av en föreställning om en intim relation mellan och re- spektive WPC. Hur pass välunderbyggd var då säkerhetspolisens och försvarsstabens uppfattning att i själva verket var en del av SKP:s propagandaverksamhet för sovjetiska intressen i ? Inom ramen för detta arbete har det inte varit möjligt att göra en total genomgång av SKP:s och i syfte att full- ständig klarlägga relationerna mellan de två organisationerna. Där- emot har jag gjort en snabb genomgång av protokoll från SKP:s ar- betsutskott och sekretariat under de för formativa . Dessutom har en genomgång gjorts av några vo- lymer i Svenska Fredskommitténs arkiv som i likhet med materialet från SKP förvaras på och bibliotek i . Syftet har alltså varit att se hur relationerna mellan SKP och SFK framstår i ljuset av organisationernas interna handlingar som de har bevarats i de egna arkiven. Den bild som därigenom fram- kommer kan sedan jämföras med den bild som säkerhetspolisen byggde upp med hjälp av olika källor. En genomgång av protokoll från SKP:s arbetsutskott och sek- retariat ger stöd för tanken att i den kommunistiska partikontexten var fredsarbete och sovjetpropaganda två sidor av samma mynt och i själva verket oupplösligt förenade. presente- rade partiledaren för arbetsutskottet en PM med ti- teln Riksdagsvalets lärdomar. I promemorian hävdade att ett problem varit den bristfälliga upplysning som ägt rum rö- rande betydelse för freden och socialismen. Detta var viktigt särskilt med hänsyn till svenska folkets nationella in- 32 PM angående Fst/In möjligheter att erhålla indikationer för att förebygga överraskande anfall. Fst/In Det I. 11/3 1961. Serie Ö III vol 9. För en diskussion av frå- gan om säkerhetstjänstens roll när det gäller förvarning vid tiden före och efter invasionen i se , : Den militära underrättelsetjänsten. Fem kriser under det . , 2000, s. 190-201. tresse av vänskap och samarbete med för bevarande av vårt lands frihet och oberoende.33 var frågan åter uppe inom arbetsut- skottet med Linderot som föredragande. beslutades att ge i uppdrag att förbereda frågan om startande av en bred massrörelse för sympati och vänskap med Sovjetunionen.34 Ytter- ligare i tiden var det som före- drog planerna på en anti-krigskampanj. hade varit SKP:s representant vid fredskongressen i tidigare och arbetsutskottet beslutade nu att som ett led i kampen för freden in- leda en fredskampanj . Som framgått ovan drog kampanjen mycket riktigt i gång . Den 25 janu- ari behandlade arbetsutskottet frågan om eventuella åtgärder med anledning av att det norska tagit ställning för med- lemskap i NATO. Som en av flera motåtgärder beslöt arbetsutskot- tet att förstärka propagandan för och folkdemokra- tierna och deras kamp för freden.35 Komintern hade visserligen upplösts 1943 och det svenska var aldrig medlem av efterföljaren, Kominform. Det betyder dock inte att SKP stod självständigt i förhållande till de resolutioner som Kominform lade fram. behandlades frågan i partiets arbetsut- skott som beslutade att inrikta verksamheten i överensstämmelse med dessa resolutioner. fattades beslut om att till bedriva en kampanj för att popularisera och bl.a. framhålla dess betydelse som fredsfaktor. Det finns alltså fog för slutsatsen att fredsarbetet och propagandan för gick hand i hand för det svenska . Vid ett sammanträde i central- kommittén uttryckte det på följande sätt: Kampen för fred och kampen för socialismen är oupplösligt sammanknutna med varandra. För rådde inget tvivel om att det var som stod i spetsen för en världsomfattande fredsfront. Ett knappt år senare förklarade han att kriget visserligen hotade men att det på inget sätt var oundvikligt. Att freden kunnat bevaras hade 33Protokoll SKP:s au 18/10 1948. Serie A 3 vol 4. 34Protokoll SKP:s au 11/11 1948. Serie A 3 vol 4. 35Protokoll SKP:s au 25/2 1949. Serie A 3 vol 4. det svenska folket och alla andra folk i första hand att tacka den socialistiska med kamrat i spetsen.36 Med kunskap om detta är det kanske inte förvånande att SKP hanterade som en integrerad del av parti- arbetet. Det var alltså inom SKP:s arbetsutskott eller sekretariat som beslut fattades om vem som skulle fungera som sekreterare i den formellt fristående . Som exempel kan nämnas att beslutade SKP:s arbetsutskott att skulle lämna sitt arbete som ombudsman för att istället övergå till ständigt arbete i fredskommittén.37 Inom SKP:s sekre- tariat hade också en av sekreterarna på sin lott att särskilt ansvara för fredsarbetet. Således meddelades i en skri- velse till arbetsutskottets medlemmar märkt konfidentiellt att ansvarade för förbindelsen och samord- ningen av kommunisternas verksamhet i fredskommittén, , Greklandskommittén.38 genomfördes den s.k. Fredsriksdagen med repre- sentanter för och andra organisationer som arran- görer. Protokoll från SKP:s arbetsutskott visar dock att beslutet att kalla till en fredsriksdag i själva verket fattades av partiets arbetsut- skott . Vid detta sammanträde beslutades ock- så att organisera en initiativkommitté som skall framträda som in- bjudare till denna riksdag. Genom denna kommitté skulle in- bjudningar till Fredsriksdagen skickas till fackföreningar och andra organisationer. beslutade också att vidtaga åtgär- der för att bilda flera fredskommittéer. be- handlades Fredsriksdagen ånyo av SKP:s arbetsutskott. Beslut fat- tades nu att partiet som organisation inte skulle delta. Däremot, vilket bör särskilt noteras, beslutade arbetsutskottet att i princip godkänna förslaget till uttalande som skall antagas på fredsriksda- gen. och fick också i uppdrag att medverka vid det slutliga utformandet av manifestet.39 Fredsarbetet framstår som en av de verkligt viktiga frågorna för SKP . Partiets 15:e kongress som ägde rum hölls under devisen kämpa för freden. I kongresshäftet förklaras att vi har ingenting att invända mot den grundval som Fredsriksdagen lade för arbetet. 36Protokoll 9-10/8 1952. Serie A 2 vol 6. 37Protokoll SKP:s au 8/12 1950. Serie A 3 vol 5. Se även protokoll SKP:s sekretariat 5/12 1950, 16/1, 30/1, 6/3, 16/4 1951. Serie vol 1. 38Protokoll SKP:s au 7/1 1950. Serie A 3 vol 5. 39Protokoll SKP:s au 1/12 1950 samt 27/2 1951. Serie A 3 vol 5. vis inte ägnat att förvåna med tanke på att SKP:s arbetsutskott be- handlat och godkänt uttalandet innan det lades fram för Fredsriks- dagen. Det var också SKP som drev frågor som att samla under- skrifter till världsfredsrörelsens olika appeller eller bilda nya lokala fredskommittéer. fastställdes planerna för en vår- offensiv för freden för perioden till : Alla partiorganisationer och enskilda parti- medlemmar förpliktas att hörsamma den ap- pell, som utfärdats av om genomförande av besluten från Nordiska om intensifiering av underskriftskampanjen för en fredspakt mellan de fem stormakterna, om organisatorisk utbyggnad av fredsrörelsen och om genomfö- rande av en särskild fredsmånad. Kommunis- tiska partiet ger sin anslutning till Svenska Fredskommitténs appell och uppställer samti- digt inom dess ram följande uppgifter:40 Här följde sedan fem punkter som gav SFK:s appell ett konkret in- nehåll.