sou · GQB312 · 2003-01-01 00:00:00 — Förespråkarna för utökad semester pekar på det viktiga i att fortsättningsvis värna skyddsaspekten, dvs. systemet med de fyra veckornas sommarsemester, men öppnar för möjligheten att den enskilde skall kunna ta ut den femte, den tilltänkta sjätte semesterveckan samt sparad semester som lediga timmar. Man anser att en sådan förändring skulle skapa möjlighet till en regelmässigt kortare arbetsdag eller arbetsvecka för många löntagare. Möjligheten att kunna göra om semesterdagar till semestertimmar är med andra ord en nyckelfråga i sammanhanget. Ytterligare en nyckelfråga är vilken part som skall ha den slutliga bestämmanderätten över den utökade semesterns förläggning. tillkommer den arbetsgivaren, men flera aktörer pekar på nödvändigheten av att stärka den enskilde arbetstagarens rätt att själv bestämma över förläggningen av den utökade ledigheten. Ökat inflytande för den enskilde samt ökad möjlighet att vara ledig genom en utökning av semestern, men ingen direkt minskning av normalarbetstiden är med andra ord ett möjligt alternativ med facklig och politisk förankring . Det bär fram mot en syn där arbetstagaren i större utsträckning än tidigare själv får ha inflytande över hur mycket och när han eller hon skall arbeta. De lösningar som passar individen får företräde framför det regelverk som kollektivt bestämmer hur ordningen skall vara. Man skulle kunna formulera det som så, att fackens uppfattning innebär krav på företagen att organisera verksamheterna på ett så flexibelt sätt att arbetstagaren både kan arbeta och leva ett gott liv i övrigt. Ett alternativt sätt att gå tillväga för att minska arbetstiden genom ökad ledighet är att rikta ledigheten mot några bestämda grupper. Det kan ske genom att bygga vidare på de system för t.ex. föräld- raledighet, studieledighet och pension som finns. Denna väg kräver att man från politiskt håll markerar att vissa grupper i samhället är i större behov av en minskning av arbetstiden än andra grupper är. Det måste i så fall kunna kopplas till att de föreslagna förändringarna löser problem av allmän art och inte endast innebär en selektiv välfärdsökning. Motiven för en selektiv minskning av arbetstiden för barnfamiljer, äldre och yrkesverksamma kan vara att öka födelsetalen, förhindra att äldre slås ut från arbetslivet samt att göra det möjligt för yrkesverksamma att förbli attraktiva på arbetsmarknaden. Men det råder ingen samsyn om huruvida arbetstiderna är boven i dessa dramer. Det finns dock inte några väl utarbetade förslag på minskning av arbetstiden genom riktade satsningar till olika grupper. Flera aktörer framhåller dock att man vill prioritera barnfamiljer på denna punkt. 6.2Generell förkortning av den ordinarie arbetstiden En generell förkortning av den ordinarie arbetstiden innebär en i lag föreskriven minskning av veckoarbetstiden. Den skulle alltså komma att gälla i princip samtliga arbetstagare, vilket av dess förespråkare framhålls som en av de stora fördelarna. Dessutom skulle den påverka alla löntagare lika i så måtto att den fixerar ett maximalt antal arbetstimmar . Men lagstiftningen skulle reglera veckoarbetstiden, varför det alltså inte är fråga om att i lag införa en maximal längd på själva arbetsdagen. Detta tillvägagångssätt för att minska arbetstiden förespråkas främst från politiskt håll. föreslår en lagstiftad sänkning av arbetstiden till . Dagens höga arbetslöshet gör att det bör vara möjligt att sänka arbetstiden i en första etapp.12 antog vid sin senaste kongress en 12 : Gröna blad – Arbeta mindre, lev mer. valplattform av vilken framgår, att målet är sex timmars arbetsdag uppnådd genom en sänkning av den ordinarie veckoarbetstiden.13 Man bör hålla i minnet att även hos andra aktörer finns stånd- punkter där man hävdar nödvändigheten av lagstiftad förkortad ordinarie veckoarbetstid. LO pekar på den historiska utvecklingen, där kollektivavtalsbundna arbetstidsförkortningar kodifierats genom lagstiftning, och menar att lagstiftningsmetoden åter kan bli aktuell. TCO:s förslag bygger på införandet av ett lagstöd om att den enskilde och arbetsgivaren kan välja mellan 37,5 timmars arbetsvecka med genomsnittsberäkning eller 40 timmars arbetsvecka utan denna ökade flexibilitetsmöjlighet. Socialdemokraterna, slutligen, framhåller att målet – en arbetstidsförkortning till – står fast. Motiven bakom en generell sänkning av den ordinarie veckoarbets- tiden är flera. Förespråkarna nämner i sina motivtexter den ökade stressen och ohälsan i arbetslivet som ett grundläggande motiv. Men det särskiljer dem knappast från andra organisationer som har alternativa ståndpunkter. Samtliga är bekymrade över stress och ohälsa i arbetslivet och ser sin förespråkade metod som en möjlig väg till förbättring på denna punkt. I någon mån kan detsamma sägas vara fallet beträffande jäm- ställdhetsmotivet. Samtliga aktörer menar att en minskning av arbetstiden skulle påverka framför allt fördelningen mellan obetalt och betalt arbete. Följande ståndpunkt från är typisk: Sänkt arbetstid skulle öka förutsättningarna för jämställdheten eftersom det skulle jämna ut skillnaderna i arbetstider mellan män och kvinnor, med större möjlighet för männen att ta ökat ansvar för hem, familj och barn. Tid utgör en bristvara i många familjer, vilket framför allt drabbar barnen. Kortare arbetsdag ger större möjlighet för föräldrar och barn att umgås och för föräldrarna att klara av sin föräldraroll.14 En möjlig skillnad mellan förespråkarna för ledighetslinjen å ena sidan och förespråkarna för förkortning av veckoarbetstiden å den andra, är att de senare ser förändringarna i arbetstidslagstiftningen som en bättre garant för att någon förändring avseende fördelningen mellan betalt och obetalt arbete verkligen kommer till stånd. 13Vänstern: Valplattform 2002. 14Miljöpartiet: Gröna blad – Arbeta mindre, lev mer. att maximera antalet arbetstimmar för varje individ, skapas ett ökat veckovist utrymme för männen att ta ökad del i hushållsarbetet. Med ledighetslinjen som grund är det osäkrare om denna effekt uppnås eftersom den utökade semestern kan tas ut i en längre sammanhängande period. För ledighetsförespråkarna är istället förbättrade individuella påverkansmöjligheterna viktigt, något som inte framgår lika tydligt när det gäller förespråkarna för en förkortning av veckoarbetstiden. Ett motiv som starkt skiljer förespråkarna åt är sysselsättnings- frågan. Förespråkarna för en lagstiftad sänkning av veckoarbetstiden framhåller att en minskning av denna – rätt hanterad – kan innebära en betydande minskning av arbetslösheten. Man pekar på att den spridning av arbetslösheten som finns geografiskt och branschmässigt gör det troligt att arbetslösa med tillräcklig kompetens finns inom de flesta regioner och branscher. av det bortfall i arbetskraft som en minskning av arbetstiden förorsakar direkt skall kunna täckas upp av arbetslösa räknar man med. Andra ser möjligheten till frivillig arbetsdelning mellan olika individer som en tänkbar effekt av en minskning av arbetstiden. Från olika fackliga organisationer uttrycks, slutligen, att den olika styrka som skilda grupper av arbetstagare har på arbetsmarknaden kan vara ett motiv för lagstiftning om veckoarbetstiden snarare än ökad ledighet. En minskning av arbetstiden innebär, enkelt uttryckt, att samma mängd arbete måste utföras av arbetstagare som står till förfogande . Sker denna förändring på basis av en lagstiftad sänkning av normalarbetstiden kommer den att påverka samtliga medarbetare lika. I detta läge nödgas varje arbetsgivare ta sig en ordentlig fundering på hur organisationen egentligen bör vara bemannad för att kunna lösa sina uppgifter, dvs. hur många anställda som krävs och vilken kompetens dessa skall ha givet de nya reglerna för arbetstider. Sker förändringen istället på basis av t.ex. ökad semester eller andra ledigheter i kombination med ökat inflytande för den enskilde så finns risk för att arbetsgivaren tillstyrker omfattande ledigheter för de arbetstagare som så önskar, men belastar övriga anställda med de arbetsuppgifter som den lediga medarbetaren skulle ha utfört. Trycket på arbetsgivaren att verkligen anpassa organisationen till de nya villkoren kan man förutsätta blir mindre starkt då minskningen av arbetstider medger stora individuella skillnader i omfattning och påverkansmöjligheter. En arbetstidsförkortning genom generell sänkning av den ordinarie arbetstiden kan åstadkommas genom att staten, facket och näringslivet samverkar. Staten åtar sig att stifta en ny arbetstidslag, sänka eller differentiera arbetsgivaravgifterna för att skapa incitament att nyanställa arbetskraft samt skapa utbildning och kompetensutveckling åt de arbetslösa som inte får arbete som en direkt konsekvens av minskningen i utbudet av arbetskraft. Facket måste acceptera viss ökad flexibilitet samt hålla lönekraven på en sådan nivå att de inte överstiger produktivitetsutvecklingen. Näringslivet, i sin tur, måste i första hand bättra på nyanställningsförmågan. En annan skiljelinje går mellan de som önskar se en lagstiftad minskning av arbetstiden, antingen som ökad ledighet eller en för- kortning av veckoarbetstiden, och de som menar att en sådan av olika skäl inte är önskvärd. Till de senare hör bl.a. arbetsgivar- organisationerna. Huvudargumentet är att lagstiftningen på detta område kringgärdar de enskilda individernas och företagens möjlig- heter att agera utifrån sina givna förutsättningar och önskemål. Förespråkarna för denna uppfattning förordar individuella eller kollektivavtalsbaserade lösningar på frågan om arbetstider: Den anställde och arbetsgivarna skall tillsammans, via individuella eller kollektiva förhandlingar, komma överens om arbetstidens längd och utformning. En allmän lag om minskad arbetstid tar bort rätten att själv bestämma över sitt eget liv.15 I konsekvens med detta förordas att den nuvarande arbetstidslag- stiftningen stryks och att frågan om arbetstider förs till arbetsmil- jölagstiftningen, såsom en fråga om skydd och hälsa. Vidare menar man att en generell och allmän förkortning av arbetstiden kommer att få negativa effekter på samhällsekonomin och näringslivet. Från arbetsgivarorganisationerna finns en betydande skepsis mot ytterligare lagstiftning på området som, menar man, ytterligare kommer att minska möjligheten till ett flexibelt utnyttjande av arbetskraften. Denna flexibilitet måste i själva verket öka. För arbetsgivarna är arbetstiden, förr liksom , en fråga om tillgång på arbetskraft för att kunna bedriva verksamheter av olika slag. 15 : till ; En flexibel och individuell arbetstid, 2001/02: m114. huvudsakligen industriella samhället var det ändamålsenligt med den kombination av lagregler och specificerande kollektivavtal som slöts. Under har stora förändringar ägt rum som i sin tur ändrat produktionssystem och arbetsorganisation. Det är främst globaliseringen som inneburit ökad konkurrens, snabb teknisk utvecklingen som lett till krav på ökad förändringstakt och anpassning av verksamheter samt ökade kundkrav som innebär krav på att kunna erbjuda ett mer diversifierat utbud. Detta, hävdar arbetsgivarna, har inneburit att produktionssystem och arbetsorganisation måste ändras så att det blir möjligt att bedriva produktionen när kunderna efterfrågar produkterna eller tjänsterna. Det betyder att mängden arbete måste tillåtas variera i förhållande till hur konjunkturen utvecklar sig. För arbetstidsfrågan faller detta ut som en fråga om att dels kunna variera arbetstidens längd och dels kunna påverka arbetstidens förläggning. Med flexibla, företagsanpassade arbetstider ökar konkurrenskraften. Med generella, lagstadgade arbetstidsförkortningar eller generella begränsningar av övertid förlorar företagen kompetens och får ökade kostnader och därmed försämrad konkurrenskraft.16 Man ställer sig även tveksam till om en minskning av arbetstiden kommer att få några positiva effekter på hälsan för enskilda arbets- tagare och framhåller att flera studier anger detta som en mycket osäker faktor. De höga kostnaderna för arbetsohälsa är med andra ord inte ett giltigt argument i sammanhanget. Förespråkarna för denna linje hävdar att redan har en internationellt sett förhållandevis kort faktisk arbetstid, vilket har uppnåtts genom gradvisa ökningar av olika ledigheter. är den ordinarie lagstiftade arbetstiden ungefär lika som i jämförbara länder. Arbetstidens omfattning, menar förespråkarna, kan inte vara själva huvudproblemet. Den metod som man förordar när det gäller att kunna minska arbetstiden för den enskilde är kopplad till skattepolitiken. Grundidén är enkel; den enskilde bör genom sänkta skatter ges ett ökat ekonomiskt utrymme och därmed ökade möjligheter att själv välja – och bekosta – en minskning av arbetstiden. Det är svårt att värdera denna ståndpunkt utifrån vad den skulle innebära för företagen eller för den enskilde arbetstagaren. Det är möjligt att flera branscher skulle uppnå högre lönsamhet och till- växtmöjligheter med ett ökat flexibelt utnyttjande av arbetskraften, 16 SAF: En arbetsmarknad utan AMS. 1997, s. 39. liksom det i sammanhanget säkert kan finnas grupper av löntagare som på basis av detta skulle kunna öka sina inkomster. Fackliga organisationer har dock påpekat att den flexibiliseringsmodell som eftersträvas kommer att försätta arbetstagaren i ett underläge i för- hållande till arbetsgivaren och att arbetstagaren därmed tvingas gå med på arbetsvillkor som han/hon inte önskar. Vad gäller idén om arbetstidens koppling till skattetrycket så är det uppenbart att minskade skatter skulle öka utrymmet för att bekosta egna arbetstidslösningar. är det svårt att se hur de saker som (de lägre) skatterna avser att finansiera skulle kunna ersättas av annat än t.ex. privata försäkringslösningar. Dessa kräver i sin tur finansiering av individen, varför nettopåverkan möjligtvis inte blir så stor. Hur de faktiska arbetstiderna utvecklas i landet synes dock inte vara poängen med denna linje. Istället är arbetstiden här ett exempel på eftersträvade relationer i arbetslivet; att arbetstiden är en fråga mellan den enskilde medarbetaren och arbetsgivaren och förändringar av arbetstiden måste bekostas av den part som önskar en sådan. 6.4Ökat inflytande för den enskilda medarbetaren Som framhölls har frågan om ett förstärkt individuellt inflytande kommit att spela en självständig roll i arbetstidsdebatten, vid sidan av att den ingår som en viktig komponent i framför allt ledighetslinjen. sagt samtliga aktörer vill stärka den enskildes inflytande över arbetstidens längd och förläggning. Men till skillnad från de aktörer som önskar individualisera arbetstiderna och som vill åstadkomma detta genom att avveckla lagstiftning i kombination med andra åtgärder, vill andra organisationer förstärka lagstiftningen på detta område. Man anser att människor måste får större inflytande över främst arbetstidens förläggning (vilka tider eller dagar man ska arbeta). Bland de fackliga organisationerna framhåller LO det förstärkta inflytandet över arbetstidens förläggning i anslutning till förslag om utökad semester och TCO framhåller likaledes att arbetstagaren ska kunna få sina önskemål prövade på sakliga grunder. Om arbetsgivaren avvisar den anställdes önskemål skall detta motiveras. Motiven till att yrka på förstärkt inflytande för den enskilde på arbetstidernas område utgår från föreställningen om att det är individens bristande kontroll och påverkansmöjligheter på sina arbetsvillkor som är grundorsak till ohälsan i arbetslivet, snarare än mängden arbete. Arbetslivet och den bristande kontrollen över detta kommer i sin tur i konflikt med livet utanför arbetet och framför allt med familjelivet, som i ökande utsträckning kännetecknas av att både män och kvinnor arbetar och bidrar till familjen försörjning. Kring vår försörjarmodell har sociala stödsystem i form av t.ex. föräldraförsäkring och utbyggd barnomsorg byggts upp. Tvåförsörjarmodellen har funnits ganska länge i vårt land, men möjliggjorde det kvinnliga deltidsarbetet en ganska friktionsfri fördelning av försörjningsansvar och ansvar för hem och barn. I takt med att deltidsarbetet har minskat till förmån för kvinnligt heltidsarbete, har friktionen och konflikterna ökat. Den bild man får är att problemen för många familjer består i att villkoren i arbetslivet med avseende på arbetstidernas omfattning och förläggning inte harmoniserar med livet vid sidan av arbetet. För allt fler går detta pussel, livspusslet, inte ihop. Akut blir det när den samlade arbetsinsatsen ökar, som . Några vill tolka in de sjunkande födelsetalen i just detta sammanhang. Fler kvinnor och män än tidigare avstår från att skaffa barn. Än fler väljer att skjuta upp barnafödandet, vilket obönhörligt får till resultat att färre barn föds. I korthet ser de alternativa förslag till förändringar på arbetstids- regleringens område som lanseras ut som följer. Några alternativ har större politisk och facklig förankring än andra och får av det skälet ses som mer tänkbara vad gäller den framtida utvecklingen. N Ökad ledighet åstadkommes genom införandet av en sjätte semestervecka. Den femte och den sjätte semesterveckan samt sparad semester kan tas ut som del av dag eller i timmar. Förstärkta inflytanderegler möjliggör för den enskilde att starkt påverka förläggningen av den ledighet som överstiger de fyra veckornas sommarsemester. N Den ordinarie veckoarbetstiden sänks till i första hand 35 eller genom en förändring i arbetstidslagen. I ett senare skede sänks den ordinarie veckoarbetstiden . N Individualisering av arbetstiderna genom avskaffandet av dagens arbetstidslagstiftning. Individuell minskning av arbetstiden görs möjlig genom ökade inkomster via sänkta skatter. Ökat flexibilitet i arbetstidernas längd och förläggning.