sou · GQB33d1 · 2003-01-01 00:00:00 — I det fåtal fall där gärningsmannens psykiska tillstånd har varit sådant att verklighetsuppfattningen helt har förändrats eller präg- lats av en synnerligen höggradig tvångsmässighet i handlandet framstår det inte som etiskt försvarbart att över huvud taget döma ut något straffrättsligt ansvar. Essensen i den för moderna rättsstater så viktiga s.k. skuldprincipen är att endast den som kan rå för sin gärning skall hållas ansvarig och straffas för denna. Om skuldprincipen tillåts få ett större genomslag och ansvarsledet därigenom får ökad tyngd även för psykiskt störda lagöverträdare, skulle det medföra en solidare och mer etiskt försvarlig grund för den straffrättsliga hanteringen av denna grupp. I det sammanhanget är det värt att notera att en gärningsman, som utan att vara psykiskt störd utan av annan anledning är tillfälligt sinnesförvirrad i gärningsögonblicket, normalt går fri från ansvar redan enligt gällande rätt. Samhällsskyddet skall beaktas vid grova brott mot liv eller hälsa Frågan om och i så fall på vilket sätt som intresset av samhällsskydd skall tillåtas påverka den straffrättsliga hanteringen av psykiskt störda lagöverträdare är komplicerad och förknippad med svåra etiska konflik- ter. Man kan emellertid inte bortse från samhällsskyddsintresset i detta sammanhang. Samhället har legitima skäl att ta hänsyn till samhälls- skyddsaspekten, framför allt vid grova brott mot liv eller hälsa. Mot bakgrund av de svårigheter som dock alltid är förknippade med att för- utse återfall i brott måste en utgångspunkt vara att det är fråga om allvarlig brottslighet av särskilt integritetskränkande slag, dvs. i princip måste det röra sig om brott som riktar sig mot någons liv eller hälsa. Dessutom bör det krävas att återfallsrisken bedöms som påtaglig. I dessa situationer kan man nämligen försvara att samhällsskyddet sär- skilt beaktas. Ett mer renodlat reaktionssystem I ett reformerat system bör så långt det är möjligt göras tydliga skill- nader mellan omständigheter som rör straffrättsligt ansvar, vårdbehov och intresset av samhällsskydd. I viss utsträckning torde risken för etiska och andra konflikter mellan dessa olika aspekter därigenom minska. I andra fall innebär en ökad renodling att man på ett tydligare sätt än i dagens system uppmärksammar de konflikter som kan finnas, vilket i sin tur bör leda till att en tydlig prioritering mellan de olika aspekterna måste göras. Och även om de olika aspekterna till slut på något sätt måste vägas samman, innebär sannolikt en ökad renodling och tydligare gränser dem emellan att systemet blir mer logiskt uppbyggt, öppnare och enklare att tillämpa. Vårt förslag till ett reformerat system Ett restriktivt krav på tillräknelighet införs Vi föreslår att tillräknelighet eller ansvarsförmåga åter blir ett krav för straffrättsligt ansvar. Tillräknelighetsregeln utformas restriktivt. Den kommer därför att träffa en mindre grupp än den som omfattas av det s.k. fängelseförbudet i 30 kap. 6 § BrB. Ansvarsfrihet föreligger enligt den föreslagna regeln, om gärningsmannen till följd av en allvarlig psykisk störning, en tillfällig sinnesförvirring, en svår utvecklingsstörning eller ett allvarligt demenstillstånd saknade förmåga att förstå innebörden av sin gärning eller att anpassa sitt handlande i enlighet med en sådan förståelse. Ett undantag från regelns tillämplighet gäller om gärningsmannen genom rus eller på annat liknande sätt själv vållat sin bristande förmåga. Som en konsekvens av att tillräknelighetsrekvisitet införs upphävs fängelseförbudet och övriga inskränkningar i påföljdsvalet för psykiskt störda lagöverträdare som döms för brott. Den som inte fälls till ansvar, eftersom tillräknelighetskravet inte är uppfyllt, men som har ett behov av psykiatrisk vård skall normalt få detta behov tillgodosett enligt den allmänna vårdlagstiftningen, dvs. hälso- och sjukvårdslagen (1982:763) och lagen (1991:1128) om psykiatrisk tvångsvård. I de fall det rör sig om gärningar som riktat sig mot eller medfört fara för någon annans liv eller hälsa skall dock åtgärder som grundas på intresset av samhällsskydd kunna dömas ut. Allmänna påföljdsregler skall tillämpas om brott föreligger Vi föreslår att de normala reglerna om påföljdsbestämning i princip skall gälla även psykiskt störda lagöverträdare som döms för brott. Överlämnande till rättspsykiatrisk vård avskaffas som särskild påföljd. Rättspsykiatrisk vård skall dock finnas kvar som benämning på sådan psykiatrisk tvångsvård som ges under verkställigheten av påföljder som innefattar frihetsberövande, under anhållnings- eller häktningstid och när en rättspsykiatrisk utredning görs. Psykiatrisk vård skall tillgodoses oberoende av straffrättslig reaktion Psykiskt störda lagöverträdare som döms till fängelse och som har behov av psykiatrisk vård skall i ett reformerat system ges sådan vård under verkställigheten av fängelsestraffet, antingen i frivillig form enligt hälso- och sjukvårdslagen (1982:763) eller i form av tvångsvård enligt lagen (1991:1129) om rättspsykiatrisk vård. Frågan om vård- behovet skall avgöras efter en rent medicinsk bedömning, antingen i form av ett särskilt vårdbeslut i en rättspsykiatrisk utredning eller genom ett vårdintyg. För att erforderlig vård skall komma till stånd måste också kriminalvården bli bättre på att hantera frågor kring psykiskt störda. Kriminalvårdens ansvar i detta hänseende skall betonas ytterligare i lagen (1974:203) om kriminalvård i anstalt. Här- utöver krävs organisatoriska och ekonomiska förändringar av den rättspsykiatriska vården som innebär att staten tar ett större ansvar för vården och att resurserna för denna fördelas annorlunda än . Psykiatrisk vård skall kunna utgöra ett särskilt skäl för skyddstillsyn och för skyddstillsyn med särskild behandlingsplan (kontraktsvård) samt särskilt beaktas vid placering enligt 34 § lagen om kriminalvård i anstalt. Psykiatrisk vård som inletts i anslutning till brottet skall också kunna påverka påföljdsbestämningen enligt 29 kap. 5 § . Slutet boende – en ny form av verkställighet av fängelse Vi föreslår att en ny form för verkställighet av fängelse, slutet boende, införs för vissa funktionshindrade. Modellen skall vara ett slutet grupp- boende uppbyggt enligt principerna i lagen (1993:387) om stöd och service till vissa funktionshindrade. Personalen skall ha särskilda kun- skaper om funktionshindrade, och de boende skall erbjudas habilite- rings- och rehabiliteringsåtgärder. skall ansvara för verkställigheten. Beslutet om att verkställigheten av ett fängelsestraff skall ske i ett slutet boende kan fattas antingen i form av ett särskilt omsorgsbeslut i en rättspsykiatrisk utredning eller av kriminalvården. Kriminalvårdens ansvar att uppmärksamma funktionshindrades behov skall regleras i lagen (1974:203) om kriminalvård i anstalt. Samhällsskyddsåtgärder – en ny reaktion i det straffrättsliga systemet Vi anser att intresset av samhällsskydd i särskilda fall bör kunna beak- tas som en självständig, kompletterande faktor. Detta bör vara möjligt i samband med påföljdsbestämningen och verkställigheten av straffrätts- liga reaktioner för mycket allvarliga gärningar vilka riktat sig mot eller medfört fara för någon annans liv eller hälsa. En särskild form av reaktion, benämnd samhällsskyddsåtgärd, skall därför införas i det straffrättsliga systemet. Samhällsskyddsåtgärder skall, om inte ett väsentligt intresse av sam- hällsskydd kan tillgodoses genom straff eller andra åtgärder, kunna beslutas för den som begått straffbelagda gärningar i två olika situa- tioner. Dels som en åtgärd i samband med gärningar som inte medför ansvar på grund av otillräknelighet men där samhällets intresse av skydd gör sig starkt gällande. Dels som en tidsobestämd påföljd vid synnerligen allvarliga brott mot liv eller hälsa i fall det föreligger en påtaglig återfallsrisk som det frihetsberövande som annars skulle ha dömts ut inte är tillräckligt för att tillgodose samhällsskydds- intresset. Åtgärderna kommer därför att kunna omfatta även psykiskt störda lagöverträdare som döms till tidsbestämda straff, t.ex. per- soner med personlighetsstörningar. Rättspsykiatrisk vård skall vara ett viktigt inslag i verkställigheten, om ett psykiatriskt vårdbehov föreligger. Åtgärderna regleras i ett sär- skilt kapitel i BrB och i en särskild verkställighetslag. Både frågan om en samhällsskyddsåtgärd skall dömas ut i ett brott- mål och frågan om den skall bestå vid senare kontinuerliga ompröv- ningar skall prövas av allmän domstol. Beslut om verkställighet eller vistelser i frihet skall beslutas av respektive verkställighetsmyndighet. Om åklagaren motsätter sig ett sådant beslut i ett särskilt fall, skall dock frågan i stället prövas av allmän domstol. Rättspsykiatriska utredningar i ett reformerat system Två nya utredningsformer införs, ansvarsutredning och samhälls- skyddsutredning, i stället för dagens rättspsykiatriska undersökningar. En ansvarsutredning skall ge underlag för att pröva frågan om tillräknelighet och en samhällsskyddsutredning för att bedöma behovet av en samhällsskyddsåtgärd. Staten tar ett större ansvar för den rättspsykiatriska vården Staten skall ta ett större ansvar för den rättspsykiatriska vården genom att överta finansieringen av vården. Driften skall dock ligga kvar hos sjukvårdshuvudmännen. Som ett första steg bör en förstärkt statsbi- dragsmodell ligga till grund för det ökade statliga ansvaret. Om de nuvarande problemen inte kan lösas på ett tillfredsställande sätt med en sådan modell, bör i stället en mera renodlad myndighetsmodell införas. En organisationskommitté bör omgående tillsättas med uppgift att genomföra förändringen. Kommittén bör också få till uppdrag att fortlöpande följa verksamheten och utvärdera denna. När det gäller skadestånd, förverkande och andra följder av en gärning skall en generell bestämmelse införas som med brott jämställer en gärning då gärningsmannen inte uppfyller det föreslagna kravet på tillräknelighet. En möjlighet till fastställelsedom i brottmål införs för att kunna pröva frågan om gärningsmannaskap i sådana fall och när det gäller vissa samhällsskyddsåtgärder. Den nuvarande påföljdsförbuds- regeln i 1 kap. 6 § BrB som avser lagöverträdare under görs om till en ansvarsfrihetsregel. Följdändringar görs beträffande reglerna om förverkande av arv så att dessa skall omfatta också den som inte uppfyller kravet på tillräknelighet. Våra förslag bör leda till en bättre och mer ändamålsenlig fördelning av de resurser som satsas på psykiatrisk vård för lagöverträdare. Detta bör medföra att fler lagöverträdare som har behov av psykiatrisk vård också får sådan vård, såväl under verkställigheten av en frihets- berövande påföljd som vid verkställighet ute i samhället. De totala kostnaderna för rättspsykiatrisk vård och annan psykiatrisk vård för lagöverträdare kommer inte att öka, men resursfördelningen blir annor- lunda än i dagens system. Att genomföra vårt förslag innebär relativt omfattande förändringar. Det är dock mot bakgrund av de problem som finns med dagens system angeläget att detta sker snabbt. Mot bakgrund av att rimlig tid skall avsättas för remissbehandling, fortsatt beredning inom och behandling i bedömer vi att reformen i sin helhet kan träda i kraft först . Lag om ändring i Härigenom föreskrivs i fråga om brottsbalken1 dels att 30 kap. 6 § och 31 kap. 3 § skall upphöra att gälla, dels att det skall införas ett nytt kapitel, 32 kap., av följande lydelse, dels att det i övrigt skall införas fem nya paragrafer, 1 kap. 2 a och 9 §§, 34 kap. 8 och 9 §§ samt 35 kap. 11 §, av följande lydelse, dels att 1 kap. 3, 6 och 8 §§, 29 kap. 3 och 5 §§, 30 kap. 1 och 9 §§, 33 kap. 6 §, 34 kap. 1, 10 och 11 §§, 36 kap. 11, 12, 13 och 14 §§ samt rubriken närmaste före 1 kap. 1 § skall ha följande lydelse. Om brott och brottspåföljder Om brott, brottspåföljder och samhällsskyddsåtgärder m.m. En gärning skall inte medföra ansvar för den som till följd av en allvarlig psykisk störning, en tillfällig sinnesförvirring, en svår utvecklingsstörning eller ett allvarligt demenstillstånd har saknat förmåga att inse gär- ningens innebörd eller att an- passa sitt handlande efter en sådan insikt. 1 Senaste lydelse av 30 kap. 6 § 1991:1138 31 kap. 3 § 1991:1138 Vad som sagts gäller inte om gärningsmannen i anslutning till gärningen själv vållat sin bristande förmåga genom rus eller på något annat liknande sätt. Med påföljd för brott förstås i denna balk straffen böter och fängelse samt villkorlig dom, skyddstillsyn och överlämnande till särskild vård. En straffbelagd gärning kan också föranleda en samhälls- skyddsåtgärd enligt 32 kap. För brott som någon begått innan han fyllt får inte dömas till påföljd. En gärning som någon begår innan han fyllt skall inte föranleda straffrättsligt an- svar för honom. En sådan gär- ning får inte heller leda till att en samhällsskyddsåtgärd döms ut. Förutom påföljd kan brott, enligt vad därom är stadgat, föranleda förverkande av egendom, före- tagsbot eller annan särskild rätts- verkan, så ock medföra skyldig- het att gälda skadestånd. Förutom påföljd kan brott, enligt vad som är föreskrivet därom, föranleda förverkande av egen- dom, företagsbot eller annan sär- skild rättsverkan samt medföra skyldighet att betala skadestånd. I fall som avses i 2 a § första stycket och 6 § gäller vad som sagts om brott i stället en straff- belagd gärning. Vad som i denna balk eller an- nan författning föreskrivs om brott skall i tillämpliga delar gälla också sådana gärningar som avses i 2 a § första stycket och 6 §. 29 kap. Om straffmätning och påföljdseftergift Såsom förmildrande omständigheter vid bedömningen av straffvärdet skall, vid sidan av vad som är föreskrivet för vissa fall, särskilt beaktas 1. om brottet föranletts av någon annans grovt kränkande beteende, 2. om den tilltalade till följd 2. om den tilltalade till följd av psykisk störning eller sinnes- av sinnesrörelse eller av någon rörelse eller av någon annan or- annan orsak haft starkt nedsatt sak haft starkt nedsatt förmåga förmåga att kontrollera sitt att kontrollera sitt handlande, 3. om den tilltalades handlande stått i samband med hans uppenbart bristande utveckling, erfarenhet eller omdömesförmåga, 4. om brottet föranletts av 4. om brottet föranletts av stark mänsklig medkänsla eller stark mänsklig medkänsla, 5. om gärningen, utan att vara 5. om gärningen, utan att vara fri från ansvar, är sådan som fri från ansvar, är sådan som avses i 24 kap. avses i 24 kap, eller 6. om den tilltalade till följd av psykisk störning haft starkt nedsatt förmåga att inse gär- ningens innebörd eller att an- passa sitt handlande efter en Om det är påkallat med hänsyn till brottets straffvärde, får dömas till lindrigare straff än som är föreskrivet för brottet. Vid straffmätningen skall rätten utöver brottets straffvärde i skälig om- fattning beakta 1.om den tilltalade till följd av brottet drabbats av allvarlig kropps- skada, 2.om den tilltalade efter förmåga sökt förebygga eller avhjälpa eller begränsa skadliga verkningar av brottet, 3.om den tilltalade frivilligt angett sig, 4.om den tilltalade förorsakas men genom att han på grund av brottet utvisas ur riket, 5.om den tilltalade till följd av brottet drabbats av eller om det finns grundad anledning anta att han kommer att drabbas av avskedande eller uppsägning från anställning eller av annat hinder eller synnerlig svå- righet i yrkes- eller näringsutövning, 6.om den tilltalade till följd av hög ålder eller dålig hälsa skulle drabbas oskäligt hårt av ett straff utmätt efter brottets straffvärde, 7. om en i förhållande till 7. om en i förhållande till brottets art ovanligt för- brottets art ovanligt för- flutit sedan brottet begicks eller flutit sedan brottet begicks, 8. om den tilltalade i anslut- ning till brottet har genomgått eller genomgår frivillig psykiat- 8. om någon annan omstän- 9. om någon annan omstän- att den tilltalade får ett lägre att den tilltalade får ett lägre Föreligger omständighet som avses i första stycket, får rätten, om särskilda skäl påkallar det, döma till lindrigare straff än som är före- skrivet för brottet. 30 kap. Om val av påföljd Vid val av påföljd är fängelse att anse som en svårare påföljd än villkorlig dom och skyddstillsyn. Bestämmelser om använd- ningen av överlämnande till vård finns i 31 kap. Vid val av påföljd är fängelse att anse som en svårare påföljd än villkorlig dom och skyddstillsyn. Bestämmelser om använd- ningen av överlämnande till vård och samhällsskyddsåtgärder finns i 31 och 32 kap. Vid val av påföljd skall rätten som skäl för skyddstillsyn beakta om det finns anledning att anta att denna påföljd kan bidra till att den tilltalade avhåller sig från fortsatt brottslighet. SOU 2002:3 Författningsförslag 41 Som särskilda skäl för skyddstillsyn i stället för fängelse kan rätten beakta 1. om en påtaglig förbättring skett av den tilltalades personliga eller sociala situation i något hänseende som kan antas ha haft samband med 2. om den tilltalade undergår 2. om den tilltalade undergår behandling för missbruk, psykisk annat förhållande som kan antas ha samband med hans brottslig- som kan antas ha samband med 3. om missbruk av beroende- 3. om missbruk av beroende- störning eller något annat särskilt kräver vård eller annan behand- förhållande som kräver vård eller ling i väsentlig grad har bidragit annan behandling i väsentlig grad till att brottet har begåtts och den har bidragit till att brottet har be- tilltalade förklarar sig villig att gå gåtts och den tilltalade förklarar igenom lämplig behandling som sig villig att gå igenom lämplig enligt en för honom uppgjord behandling som enligt en för ho- plan kan anordnas i samband med nom uppgjord plan kan anordnas i samband med verkställigheten 4. om den tilltalade samtycker till att skyddstillsynen förenas med en föreskrift om samhällstjänst och en sådan föreskrift är lämplig med hänsyn till den tilltalades person och övriga omständigheter. 32 kap. Om samhällsskyddsåt- gärder Om straff eller andra åtgärder som vidtas i anledning av en straffbelagd gärning inte är till- räckliga för att tillgodose ett väsentligt intresse av samhälls- skydd, får rätten besluta om en samhällsskyddsåtgärd enligt bestämmelserna i detta kapitel. Har någon begått en straffbe- lagd gärning som riktat sig mot eller medfört fara för någon an- nans liv eller hälsa, men skall gärningen enligt 1 kap. 2 a § första stycket inte föranleda an- svar för honom, får rätten be- sluta om en samhällsskyddsåt- gärd, om det med hänsyn till gärningsmannens psykiska till- stånd, tidigare begångna gär- ningar eller omständigheterna i övrigt föreligger en påtaglig risk för att han återfaller i sådana gärningar av allvarligt slag. En samhällsskyddsåtgärd som avses i 2 § får inte utan särskilt beslut om förlängning pågå längre än . Rätten får medge förlängning med sex må- nader i sänder efter ansökan av åklagare. Samhällsskyddsåtgärden skall dock upphävas när förutsättningar enligt 2 § inte längre föreligger. Om intresset av samhällsskydd inte är tillräckligt tillgodosett genom längden av det frihetsbe- rövande som annars skulle dömts ut, får rätten, i stället för att döma till fängelse , besluta att en samhälls- skyddsåtgärd skall utgöra på- följd för brottet under följande förutsättningar. Den dömde har gjort sig skyldig till ett synnerligen all- varligt brott som riktat sig mot eller medfört fara för någon an- nans liv eller hälsa, 2. den dömde har tidigare dömts för sådant brott av all- 3. det nu aktuella brottet har begåtts under påverkan av en psykisk störning och 4. det med hänsyn till hans psykiska tillstånd och övriga omständigheter föreligger på- taglig risk för att han återfaller i sådant brott av allvarligt slag. Rätten skall i domslutet ange den minsta tiden för samhälls- skyddsåtgärden (minimitiden). Denna skall pågå under minst den tid som svarar mot det fäng- elsestraff som skulle ha dömts ut med tillämpning av 26 och 29 kap. En sådan samhällsskyddsåtgärd som avses i 4 § får inte upphäv- as innan tvåtredjedelar av den minimitid som anges i domslutet har passerats. När denna tid- punkt har passerats, skall dock samhällsskyddsåtgärden ome- delbart upphävas om förutsätt- ningar enligt 4 § 4 inte längre föreligger. Om åtgärden upphävs innan minimitiden har passerats skall bestämmelserna om villkorlig frigivning enligt 26 kap. BrB tillämpas på motsvarande sätt beträffande den upphävda åt- gärden. Vad som återstår av minimitiden skall därvid anses som straffåterstod. En samhällsskyddsåtgärd som avses i 4 § får pågå längst till minimitidens slut utan särskilt beslut om förlängning. Rätten får medge förlängning i sänder efter ansökan av åklagare. Närmare bestämmelser om verk- ställighet av samhällsskyddsåt- gärder finns i lagen (2002:000) om verkställighet av samhälls- skyddsåtgärder. Om undanröjande av samhälls- skyddsåtgärder och om vissa andra åtgärder, när den dömde har begått andra straffbelagda gärningar, föreskrivs i 34 kap. 33 kap. Om avräkning av anhållnings- och häktestid m. m. Om någon döms till fängelse eller till sluten ungdoms- vård eller om rätten med tillämp- ning av 34 kap. 1 § 1 förordnar att sådan påföljd skall avse yt- terligare brott, och den dömde med anledning av misstanke om brott som prövats genom dom i målet har varit berövad friheten på sätt som enligt 19 a § första stycket lagen (1974:202) om be- räkning av strafftid m.m. får till- godoräknas som tid under vilken påföljden verkställts i anstalt eller vid ett särskilt ungdoms- hem, får rätten förordna att på- följden skall anses helt verkställd genom frihetsberövandet. En förutsättning för ett sådant för- ordnande är att den tid som den Om någon döms till fängelse eller till sluten ungdoms- vård eller om rätten med tillämp- ning av 34 kap. 1 § 1 förordnar att sådan påföljd skall avse yt- terligare brott, och den dömde med anledning av misstanke om brott som prövats genom dom i målet har varit berövad friheten på sätt som enligt 19 a § första stycket lagen (1974:202) om be- räkning av strafftid m.m. får till- godoräknas som tid under vilken påföljden verkställts i anstalt, i slutet boende eller vid ett särskilt ungdomshem, får rätten förordna att påföljden skall anses helt verkställd genom frihetsberö- vandet. En förutsättning för ett sådant förordnande är att den tid 9 Senaste lydelse 2000:175 som den utdömda påföljden frihetsberövandet med är ringa. Om rätten undanröjer en villkorlig dom eller en skyddstillsyn och i stället dömer till fängelse eller till sluten ungdomsvård, gäl- ler första stycket även i fråga om sådana frihetsberövanden som anges i 19 a § andra stycket lagen (1974:202) om beräkning av strafftid m.m. Om någon döms till böter och med anledning av misstanke om brott, som prövats genom dom i målet, har varit berövad friheten på sätt som enligt första stycket får tillgodoräknas som verkställighet av påföljd, får rätten förordna att påföljden skall anses helt eller delvis verkställd ge- nom frihetsberövandet. 34 kap. Vissa bestämmelser om sammanträffande av brott och för- Har den som för brott dömts till Har den som för brott dömts till skyddstillsyn eller sluten ung- domsvård begått annat brott före domen eller begår han nytt brott begått annat brott före domen efter domen men innan påfölj- eller begår han nytt brott efter den till fullo verkställts eller domen men innan påföljden till annars upphört, får rätten, med fullo verkställts eller annars iakttagande av vad för vissa fall upphört, får rätten, med iaktta- är föreskrivet i 2–7 §§, efter om- gande av vad för vissa fall är föreskrivet i 2–9 §§, efter om- 1. förordna att den tidigare 1. förordna att den tidigare också det andra brottet, också det andra brottet, 2. döma särskilt till påföljd 2. döma särskilt till påföljd för detta brott, eller för detta brott, eller 3. om den tidigare domen 3. om den tidigare domen vunnit laga kraft, undanröja den vunnit laga kraft, undanröja den brotten döma till påföljd av an-