sou · GQB35d1 · 2003-01-01 00:00:00 — Anställningstiden är begränsad till den tid under vilken rehabili- teringsbidrag lämnas. En arbetsgivare vars personalstyrka uppgår till minst 100 års- arbetare skall till länsarbetsnämnden göra en anmälan, som skall ligga till grund för nämndens arbete med och uppföljning av kvotering. I anmälan skall lämnas uppgifter om antalet årsarbetare, antalet redan anställda med rehabiliteringsbidrag eller lönebidrag samt om vilken sysselsättning som kan erbjudas personer för vilka det lämnas rehabiliteringsbidrag. skall påföra en arbetsgivare avgift, om denne inte gör anmälan till länsarbetsnämnden eller utan godtagbart skäl underlåter att uppfylla kravet på viss kvot anställda med rehabili- teringsbidrag. Vid bedömning av om en arbetsgivare har uppfyllt denna kvot skall arbetsgivaren tillgodoräknas även anställda med lönebidrag. Sanktionsavgiften skall uppgå till av högsta belopp för rehabiliteringsbidrag för och anställning för vilken denna skyldighet inte har iakttagits. Vid utebliven anmälan skall avgiften uppgå till . Beslut om sanktionsavgift skall kunna överklagas till allmän för - valtningsdomstol. Avgiften skall inte påföras, om det föreligger ursäktlighet för arbetsgivaren. För att säkerställa tillkomsten av en kompletterande arbetsmarknad kan det finnas behov av kraftigare styrinstrument, om treparts- samtalen inte ger önskat resultat. HpH anser att arbetsgivare med många anställda generellt måste anses ha möjlighet att bereda per- soner med nedsatt arbetsförmåga lämpligt arbete för vilket det lämnas rehabiliteringsbidrag. I andra länder, t.ex. och Överväganden och förslag SOU 2002:5 , förekommer system med kvotering på så sätt att arbets- givare som har ett visst minsta antal anställda skall anställa handi- kappade personer till en viss kvot av antalet anställda. En ordning med rehabiliteringsbidrag i kombination med kvote- ring skapar goda förutsättningar att ge människor med begränsad arbetsförmåga en meningsfull sysselsättning, som bryter en annars passiviserande sjukskrivning. Mot ett kvoteringssystem kan riktas den invändningen att det är en i sammanhanget väl kraftig åtgärd med för stort tvång mot arbetsgivarna. Det kan också anföras etiska invändningar mot ett sådant system. De som ingår i den grupp som skall stödjas genom kvotering kan känna sig utpekade på ett negativt sätt. HpH anser att i ett väl fungerande samhälle skall människor kunna anställas på egna meriter utan stöd av kvoteringssystem. I sammanhanget kan nämnas att arbete behandlas under regel 7 i för att tillförsäkra människor med funktionsnedsättning delaktighet och jämlikhet. Där sägs bl.a. att staterna bör aktivt stödja att människor med funktionsnedsättning integreras i den öppna arbetsmarknaden. Enligt dessa regler kan stöd ges på olika sätt, t.ex. genom yrkesutbildning, stimulansskapande kvoteringssystem, befattning som reserveras för dessa människor, lån eller bidrag till småföretag, ensamrätt eller förmånsrätt till viss tillverkning, skattelättnader, kontroll av kontraktsuppfyllelse eller annat tekniskt eller ekonomiskt bistånd till företag som anställer perso- ner med funktionsnedsättning. Staterna bör också uppmuntra arbetsgivare att göra tillräckliga anpassningar för att människor med funktionsnedsättning lättare skall kunna komma in i arbets- livet. Enligt HpH:s uppfattning låter sig ett kvoteringssystem väl förenas med ovannämnda regel 7. Emellertid anser HpH att det vore att föredra ett system utan kvotering. I första hand bör man klara av dessa problem vid trepartssamtalen genom frivilliga över- enskommelser, varvid det skulle bli onödigt med ett kvoterings- system. I den mån frivilliga överenskommelser inte visar sig vara en framkomlig väg kan man införa ett beredskapssystem för kvotering enligt vad som redovisas i det följande. Ett sådant system kan då vid behov snabbt sättas i kraft genom att ett kvottal fastställs. HpH anser att det för arbetsgivare skall införas en skyldighet att anställa personer för vilka det lämnas rehabiliteringsbidrag. Detta skall gälla arbetsgivare vars personalstyrka uppgår till minst 100 årsarbetskrafter. Dessa skall vara skyldiga att anställa ett visst antal personer med rehabiliteringsbidrag i förhållande till antalet års- Regeringen, eller den myndighet regeringen bestäm- mer, skall fastställa det antal personer med rehabilite- ringsbidrag arbetsgivarna skall vara skyldiga att anställa. Detta mått skall anges till en viss andel av arbetsgivarnas personalstyrka uttryckt i påbörjat hundratal årsarbetskrafter (rehabiliterings- kvoten). Denna kvot skall fastställas senast före det år för vilket den skall tillämpas. Om ett system med kvotering skall kunna fungera, måste arbets- givarna vara skyldiga att till länsarbetsnämnden i anmälan lämna de uppgifter som nämnden behöver för att kunna medverka vid arbetsgivarnas rekrytering av personer med rehabiliteringsbidrag och för att kunna följa upp att kvoteringsskyldigheten följs. En sådan anmälan skall lämnas , . Vid ändrade förhållanden som påverkar skyldigheten att anställa personer med rehabiliteringsbidrag skall arbetsgivaren lämna en särskild anmälan. meddelar närmare före- skrifter om vilka uppgifter som skall ingå i en anmälan samt när särskild anmälan skall lämnas. skall anvisa de personer som kan anställas med rehabiliteringsbidrag. Arbetsgivaren skall svara för rekrytering och att kvoten uppfylls. Är rehabiliteringskvoten inte uppfylld, skall en avgift påföras arbetsgivaren. Samma gäller om arbetsgivaren inte inom föreskriven tid lämnar anmälan till ledning för läns- arbetsnämndens arbete med och uppföljning av rehabiliterings- kvoteringen. Vid bedömning av om rehabiliteringskvoten är uppfylld skall arbetsgivaren även tillgodoräknas anställda med lönebidrag. På så sätt undviks att ordningen med kvotering av anställda med rehabi- literingsbidrag skall försämra anställningsmöjligheter för personer med lönebidrag. Avgift skall inte påföras om det kan anses ursäktligt att en arbetsgivare inte uppfyllt sin kvot eller inkommit med en anmälan. I detta ligger att avgift inte skall påföras om exempelvis en arbets- givare inte har kunnat uppfylla rehabiliteringskvoten på grund av brist på personer för vilka det lämnas rehabiliteringsbidrag. HpH redovisar i bilaga 1:9 ett utkast till bestämmelser om reha- biliteringsbidrag och kvotering. Sjukskrivningsinstrumentet är utomordentligt kraftfullt och påver- kar både individ och samhälle. De senaste årens dramatiska ökning av sjukfrånvaron innebär att många individer långsiktigt stöts ut från arbetslivet. Utvecklingen äventyrar också tillgången på arbets- kraft och innebär stora påfrestningar på samhällsekonomin. Sjuk- försäkringens kostnader överstiger och den genomsnittliga ökningstakten för sjukpenning, rehabili- teringsersättning och förtidspension har – 2001 varit . HpH anser att det såväl från individ- som samhällsperspektiv är ytterst angeläget att vidta kraftfulla åtgärder i syfte att begränsa den negativa utvecklingen. HpH menar att detta kan ske i sådana former som i grunden förstärker individens berättigade krav på arbete och stöd vid ohälsa. Mot denna bakgrund anser HpH att sjukskriv- nings/rehabiliteringsprocessen måste effektiviseras och i högre grad utgå från relationen individ/arbetsplats. 4.8.1Sammanfattande beskrivning av föreslagen sjukskriv- ningsprocess En försäkrad med arbetsgivare som drabbas av nedsatt arbetsför- måga på grund av sjukdom skall med HpH:s förslag ha rätt till sjuklön från arbetsgivaren för dag 2 t.o.m. dag 60. (är karensdag) Sjuklön skall utgå med högst av anställningsför- månerna dag 2 t.o.m. dag 14 och med högst av 10 pris- basbelopp dag 15-60. En försäkrad är skyldig att liksom lämna läkarintyg fr.o.m. den åttonde dagen i sjukfallet. Läkarintyget skall innehålla uppgifter om patientens tillgång till och kontakt med företagshälsovård samt medicinskt syfte med rekommenderad sjukskrivningsperiod i syfte att säkerställa en tidig kontakt med företagshälsovården och en välgrundad sjukskriv- ningsrekommendation. Arbetsgivaren skall senast påbörja ett rehabilite - ringsunderlag i syfte att starta en process på arbetsplatsen som påskyndar den anställdes återgång i arbete. Underlaget skall inne- hålla uppgifter om arbetstagarens arbetsförmåga relaterat till arbetsuppgifter, prognos för återgång till arbetet, eventuellt vid- tagna och planerade åtgärder på arbetsplatsen samt eventuella behov av rehabiliteringsinsatser. Underlaget skall också innehålla ett yttrande från företagshälsovård om ovanstående uppgifter och med tillägg av de eventuella synpunkter och förslag som företags- hälsovården anser vara erforderliga. Till underlaget skall arbetsgivaren bifoga de läkarintyg som erhållits under den aktuella sjuklöneperioden. Arbetsgivaren skall lämna underlaget till . Arbetsgiva- rens sjukanmälan skall också innehålla uppgift om den anställdes inkomst och arbetstid hos arbetsgivaren. Den som inte har rätt till sjuklön, men har en sjukpenning- grundande inkomst, gör sjukanmälan till . För- säkringskassan skickar en försäkran till den försäkrade. Försäkran och läkarintyg (med de tillkommande uppgifter som föreslagits ovan) utgör underlag för bedömning av rätt till ersättning. Sjukpenning utgår med högst av 10 prisbas- belopp från dag 2 (är karensdag). Vid sjukskrivning skall påbörja ett rehabiliterings- underlag. Detta förutsätter en kontakt med den försäkrade. Un- derlaget skall vara klart räknat från sjukfallets början. Efter dag 60 har ansvaret för bedömning av rätt till sjukpenning och samordning av rehabiliteringsinsatser, vid behov, för alla sjukskrivna. skickar då ut en för- säkran till den försäkrade. Denna försäkran skall bl.a. innehålla den inkomstuppgift som arbetsgivaren lämnat. Den försäkrade får därmed tillfälle att verifiera/komplettera denna uppgift. En personlig koordinator skall utses i samtliga fall för att den försäkrade skall få kontinuitet i sin rehabiliteringsprocess. Försäk- ringsläkaren skall som bistå koordinatorn med medicinsk sak- kunskap. skall vid längre sjukskrivningar regelmässigt inhämta underlag från företagshälsovården avseende den försäkra- des arbetsförmåga m.m. Underlag skall inhämtas vid behov och alltid när sjukperioden uppgår och inför den s.k. ett- årsprövningen. Underlagen skall bekostas av försäkringen. primära uppgift är att tillgodose den försäk- rades rätt till ersättning och att samordna erforderliga rehabilite- ringsinsatser. skall ansvara för att den enskildes förutsättningar för och behov av rehabiliteringsinsatser utreds, planeras, genomförs och följs upp. Sjukförsäkringen skall ha möjlighet att köpa försäkringsme- dicinska utredningar, underlag från företagshälsovård och rehabili- teringsåtgärder i de fall försäkringen träder in i arbetsgivares ställe, dvs. genom småföretagsskyddet (se avsnitt 4.4.2). skall genom en särskild prövning av samtliga sjukpenningfall under den tolfte månaden av sjukskrivnings- perioden förvissa sig om att aktiv rehabilitering planeras eller pågår i de fall där inte en medicinskt motiverad sjukskrivning är den mest adekvata och för patienten bästa behandlingsmetoden. Syftet skall vara att få underlag för prognos och beslut om hur sjukpenning- perioden skall avslutas. Sjukpenning skall således endast i undantagsfall och efter särskild prövning kunna lämnas än trehundrasextio- i en sjukperiod. I de fall en fortsatt medicinsk och/eller arbetslivsinriktad rehabilitering är möjlig och meningsfull skall ett program/plan fastställas och fortsatt ersättning utgå. För de som behöver fortsatt medicinsk rehabilitering skall beslut fattas om fortsatt sjukpenning. Fortsatt sjukpenning skall utgå fram till den tidpunkt då den försäkrade kan återgå till arbete, arbetslivsinriktad rehabilitering kan ske och rehabiliteringspenning utgå, eller tills fattar beslut om aktivitetsersätt- ning/sjukersättning (förtidspension). HpH föreslår vidare att regeringen i anslutning till arbetet med en vidgad arbetsmarknadspolitik överväger en ny form av bidrag, rehabiliteringsbidrag, som omfattar nyanställning av personer som vid ettårsprövningen bedöms kunna klara ett mindre krävande arbete än vad den reguljära arbetsmarknaden kan erbjuda. 4.8.2Förbättrade underlag för bedömning av rätt till sjuk - penning och behov av rehabilitering förbättrade underlag för bedömning av rätt till sjukpenning genom att rehabiliteringsunderlag från arbetsgivare med yttrande från företagshälsovård införs (se avsnitt 4.3.1). att vid längre sjukskrivningar regelmässigt skall inhämta underlag från företagshälsovården avseende den för- säkrades arbetsförmåga m.m. Underlag skall inhämtas vid behov och alltid när sjukperioden uppgår och inför den s.k. ettårsprövningen. Beträffande försäkrad som saknar anställning får sådant underlag inhämtas från institution som har särskild kompe- tens att bedöma arbetsförmåga och behov av rehabilitering. Underlagen skall bekostas av försäkringen. att medicinska underlag (läkarintyg) skall innehålla uppgifter om patientens tillgång till och kontakt med företagshälsovård samt medicinskt syfte med rekommenderad sjukskrivningsperiod. Ersättning från sjukförsäkringen förutsätter att sjukdomen/skadan innebär sådan funktionsnedsättning/förändring att arbetsförmågan påverkats. Sjukdom i sig utgör således ingen grund för ersättning. Nedsättningen av arbetsförmågan skall också ställas i relation till den försäkrades arbete och möjligheterna att med olika former av stöd eller hjälpmedel trots den nedsatta funktio- nen/arbetsförmågan ändå kunna utföra arbetet. I bedömningen måste också möjligheterna att anpassa arbetsförhållandena till den aktuella funktionsnedsättningen ingå. Ett sedvanligt läkarintyg är mot den bakgrunden egentligen inte tillräckligt som underlag för sjukskrivningsbeslut. Läkarens primära uppgift är att diagnostisera och behandla sjuk- och olycksfall. Inom läkarens kompetensområde ligger också att beskriva de funktions- nedsättningar som följer av diagnosen. Läkaren har däremot mer sällan sådan kunskap om arbetsförhållanden och arbetsuppgifter att hon/han kan bedöma arbetsförmågan i relation till arbetet. Det är inte heller rimligt eller rationellt att kräva denna djupare kunskap i enskilda fall av den behandlande läkaren. Den rent medicinska bedömningen skall därför utifrån försäkringsperspektivet alltid kompletteras med en bedömning av arbetsförmågan. HpH anser att dessa två områden bör ses som skilda kompe- tensområden. HpH menar att företagshälsovården är och kan vida- reutvecklas som den specialistresurs som skall utnyttjas för indivi- duell arbetsförmågebedömning och arbetsplatsanpassning i sam- band med sjukskrivning och rehabilitering. HpH föreslår i avsnitt 4.3.1 att rehabiliteringsutredningen skall ersättas av ett rehabiliteringsunderlag med yttrande från företags- hälsovård med de synpunkter och förslag som företagshälsovården anser vara erforderliga. HpH föreslår att vid längre sjukskrivningar regelmässigt skall inhämta underlag från företagshälsovård avse- ende den försäkrades arbetsförmåga m.m. Underlag skall inhämtas vid behov och alltid när sjukperioden uppgår och inför den s.k. ettårsprövningen (se avsnitt 4.8.5). Underlagen skall bekostas av försäkringen. Om den försäkrade inte har någon kopp- ling till en viss företagshälsovård, får motsvarande underlag inhämtas från annan institution som har särskild kompetens att bedöma arbetsförmåga och behov av rehabilitering. Beträffande arbetssökande som är arbetslösa torde arbetsmarknadsmyndig- heten ofta kunna erbjuda sådan kompetens. HpH föreslår vidare att medicinska underlag (läkarintyg) skall innehålla uppgifter om patientens tillgång till och kontakt med företagshälsovård samt medicinskt syfte med rekommenderad sjukskrivningsperiod. Syftet med förslaget är att säkerställa en tidig kontakt med företagshälsovården och en välgrundad sjukskriv- ningsrekommendation. skall efter det att ett rehabiliterings- underlag har inkommit från den försäkrades arbetsgivare fastställa en rehabiliteringsplan. I planen skall anges tidplaner och beräknade kostnader för alla de rehabiliteringsåtgärder som är aktuella i det enskilda fallet. Arbetsgivaren skall vara skyldig att genomföra och finansiera de åtgärder som enligt rehabiliteringsplanen arbetsgivaren skall svara för. Underlåter en arbetsgivare att vidta de rehabiliteringsåtgärder som enligt rehabiliteringsplanen ankommer på honom, skall för- säkringskassan svara för att åtgärderna genomförs. Arbetsgivaren skall i sådant fall vara skyldig att ersätta kostna- der för de rehabiliteringsåtgärder som enligt rehabiliteringsplanen ankommer på honom. Ett beslut om rehabiliteringsplan får överklagas av den arbets- givare och den försäkrade som planen avser. Sådant överklagande görs till allmän förvaltningsdomstol. Enligt nuvarande regler skall upprätta en rehabi- literingsplan om den försäkrade behöver en arbetslivsinriktad reha- biliteringsåtgärd. Planen skall innehålla uppgifter om vilka åtgärder som skall vidtas, vem som bär ansvaret, tidsplan och kostnader för rehabiliteringen. Därefter kan den försäkrade ansöka om rehabili- teringspenning. HpH föreslår att i alla sjukfall skall upprätta en målinriktad rehabiliteringsplan för att säkerställa en mer aktiv sjukskrivningsperiod. Ett sådant krav på obligatorisk rehabili- teringsplan i samtliga fall bör kunna genomföras inom ramen för nuvarande resurser eftersom får en väsentligt minskad arbetsbörda genom att sjuklöneperioden förlängs. Dessa förändrade arbetsuppgifter kräver givetvis en kompetensutveckling av personal. Rehabiliteringsplanen skall upp- rättas efter att ett rehabiliteringsunderlag har kommit in från den försäkrades arbetsgivare. HpH har övervägt om det skall sättas en tidsgräns när senast skall vara klar med sin rehabiliteringsplan, men funnit att en sådan gräns kan anstå tills vidare erfarenheter vunnits. Planen skall fastställas i samråd med den försäkrade. I planen skall ansvar, kända uppkomna och beräk- nade kostnader samt tidsplaner redovisas för alla de rehabiliterings- åtgärder – medicinska, sociala och arbetslivsinriktade – som är aktuella. har ansvaret för att planerade åtgärder samordnas och följs upp. Rehabiliteringsplanen skall fortlöpande följas upp och vid behov revideras. I rehabiliteringsplanen skall i förekommande fall anges de åt- gärder som en arbetsgivare skall svara för. I syfte att göra rehabili- teringsplanen till ett mer kraftfullt styrinstrument och att göra arbetsgivarens ansvar för rehabiliteringsåtgärder mer effektivt före- slår HpH att skall svara för att rehabiliterings- åtgärder genomförs, om arbetsgivaren underlåter att vidta de åtgär- der som ankommer på honom. Detta skall kombineras med en möjlighet för att besluta att arbetsgivaren skall ersätta för dess kostnader för rehabiliterings- åtgärder med anledning av att arbetsgivaren inte genomfört rehabi- literingsåtgärder. Ett sådant ersättningsbeslut skall, efter att det har vunnit laga kraft, kunna läggas till grund för indrivning, om betal- ning inte sker frivilligt. Med hänsyn till den ovan föreslagna ersättningsskyldigheten får rehabiliteringsplanen i praktiken en bindande verkan för en arbets- givare. Det är därför viktigt att de åtgärder som anges i planen uttrycks på ett klart sätt. Vidare får genom planen en arbetsgivare inte åläggas ett mer omfattande rehabiliteringsansvar än som följer av nuvarande lagstiftning. Liksom är det främst fråga om åtgärder som kan vidtas inom eller i anslutning till den egna verk- samheten. Vidare skall inriktningen, liksom , vara att den anställde skall beredas fortsatt arbete hos arbetsgivaren och att andra alternativ skall prövas först när denna möjlighet är uttömd. I planen skall anges beräknade kostnader för åtgärderna. Detta är viktigt bl.a. för att arbetsgivaren skall få en uppfattning om hur omfattande åtgärderna är. Däremot ankommer det på arbetsgivaren att själv ombesörja upphandling av åtgärderna och således avtala om kostnaderna för dessa. Såväl arbetsgivare som den försäkrade skall ha möjlighet att överklaga beslut om rehabiliteringsplan till allmän förvaltnings- domstol. 4.8.4 ansvar för rehabilitering HpH vill markera följande primära uppgift inom sjukförsäkringen är att otillgodose den försäkrades rätt till ersättning och att samordna erforderliga rehabiliteringsinsatser och oansvara för att den enskildes förutsättningar för och behov av rehabiliteringsinsatser utreds, planeras, genomförs och följs upp. En personlig koordinator skall utses i samtliga sjukfall. Koordina- torn skall ansvara för beslut och samordning av åtgärder under hela sjukfallsperioden. Sjukförsäkringens möjlighet att köpa tjänster skall begränsas till o försäkringsmedicinska utredningar o underlag från företagshälsovård orehabiliteringsåtgärder i de fall försäkringen träder in i arbetsgivares ställe. primära uppgift är att tillgodose den försäkra- des rätt till ersättning och att samordna erforderliga rehabilite- ringsinsatser. skall ansvara för att den enskildes förutsättningar för och behov av rehabiliteringsinsatser utreds, planeras, genomförs och följs upp. Inom ramen för sjukförsäkringen kan den försäkrade erbjudas stöd i form av utredning av rehabiliteringsbehov och arbetslivs- inriktade åtgärder som t.ex. arbetsträning eller omskolning. För att underlätta att rehabiliterande åtgärder kommer till stånd har möjlighet att köpa arbetslivsinriktade rehabi- literingsåtgärder för en begränsad summa varje budgetår. Åtgärden skall syfta till att underlätta återgång i arbete. Vad som ryms inom definitionen arbetslivsinriktad rehabilitering och var gränsen går mellan medicinsk och arbetslivsinriktad rehabi- litering behöver klargöras. Nuvarande ordning innebär att nödvän- diga insatser riskerar att fördröjas eller helt utebli. finansiering blir också föremål för förhandling vilket innebär stora risker för godtycke och olika behandling beroende på arbetsgiva- rens vilja och ekonomiska möjligheter, kassans tillgång på medel och enskilde handläggaren. Gränsdragningen bör därför förtydli- gas. Antingen bör utrymmet för köp av tjänster omfatta alla de åtgärder, medicinska eller arbetslivsinriktade, som bedöms erfor- derliga för en snabb återgång till arbetet eller begränsas till enbart köp av utredningar. I det senare fallet tydliggörs och utkrävs andra aktörers ansvar för rehabiliteringsåtgärdens finansiering, (arbets- givarens, sjukvårdens och arbetsförmedlingens). HpH vill understryka att ansvaret för genomförande och finan- siering av medicinska och arbetslivsinriktade åtgärder åligger sjuk- vården, arbetsgivaren och arbetsförmedlingen enligt nu gällande lagstiftning. I de fall oklarheter förekommer bör lagstiftningen förtydligas. HpH föreslår att sjukförsäkringens möjlighet att köpa tjänster skall begränsas till o försäkringsmedicinska utredningar o underlag från företagshälsovård orehabiliteringsåtgärder i de fall försäkringen träder in i arbetsgi- vares ställe. Se förslaget avseende särskilda åtgärder för mindre företag, avsnitt 4.4.2. Utredningen om Den Arbetslivsinriktade Rehabiliteringen lämnade i betänkandet Rehabilitering till arbete (SOU 2000:78) förslag om att det inom försäkringsadministrationen skall inrättas nya tjänster i form av koordinatorer som skall samordna och driva på rehabili- teringsprocessen i det enskilda fallet. Enligt förslag skall den regionala organisationen förstärkas med nära 800 koordinatorer utöver befintlig personal vid försäkringskassorna. Rehabiliteringsproces- sen skall enligt förslaget samordnas och drivas på, om så behövs, av en kompetent person hos försäkringsgivaren. Denna person – koordinatorn - skall vara utbildad för sin roll. Försäkringsgivaren har i sin organisation personer som blir koordinator i varje enskilt ärende där så krävs. Denne bör ha god förmåga att självständigt driva rehabiliteringsprocessen med respekt för individens rättigheter och integritet, gärna med erfarenhet från olika delar av arbetslivet. Kunskaper om den lokala arbetsmarknaden och samhällets olika sektorer är en bra grund.