sou · GQB310 · 2003-01-01 00:00:00 — För att betraktas som räddnings- tjänst måste ett ingripande bedömas som en i hög grad angelägen och försvarlig samt tidsmässig nödåtgärd för att hindra eller be- gränsa direkta och preciserade skador. Andras agerande skall inte kunna avvaktas utan risk. Konsekven- serna av en olycka skall inte lämpligen kunna avvärjas och behovet av att hindra eller begränsa skador skall inte kunna tillgodoses på annat sätt än genom samhällets räddningstjänst. Skyldigheterna att ingripa från samhällets sida föreligger dessutom endast om det med hänsyn till behovet av ett snabbt ingripande, det hotade intressets vikt, kostnaderna för insatserna och omständigheterna i övrigt är påkallat att staten eller kommunerna svarar för insatserna. Om en olycka inte redan har inträffat har samhället enligt Ut- redningens mening skyldighet att ingripa först om olyckan är iden- tifierbar. Den måste vara konkret och någorlunda bestämd till tid och rum. En olycka måste enligt Utredningens mening kunna uppfattas som mer eller mindre förestående och befa- rade skador måste framstå som mer eller mindre direkta och preci- serade. När en räddningsinsats är avslutad faller ansvaret eller skyldigheten att vidta åtgärder för att bl.a. bevaka eller ta hand om skadad egen- dom i princip på den enskilde. Det är därför enligt Utredningens mening en viktig uppgift för räddningsledaren att klargöra och do- kumentera när det bedöms att en räddningsinsats är avslutad. Äga- ren eller innehavaren av egendom som har berörts av räddningsin- satsen skall underrättas, liksom myndigheter vars ansvarsområden har berörts av räddningsinsatsen. Det är också Utredningens upp- fattning att kommunerna liksom de statliga myndigheter som har ansvar för räddningstjänst bör ha skyldighet att utreda olycksorsa- ker och olycksförlopp samt att analysera hur en räddningsinsats har genomförts. En sådan uppföljning och utvärdering, s.k. olycksför- loppsutredning, har enligt Utredningens mening stor betydelse för bedömningen av en räddningsinsats effektivitet och för bedöm- ningen av om ekonomiska resurser har satsats och använts på rätt sätt liksom för metodutveckling och planering inför framtida rädd- ningsinsatser. Utredningen föreslår att olycksförloppsutredningar blir obligatoriska i räddningstjänstverksamhet. Utredningens förslag innebär att ägare och innehavare av byggna- der eller andra anläggningar, där det med hänsyn till risken för brand eller konsekvenserna av brand bör ställas särskilda krav på en kontroll av brandskyddet, skall se till att brandskyddet dokumente- ras. Genom förslaget tydliggörs den enskildes ansvar för brand- skyddet. Kommunens nuvarande ansvar för brandsyn blir med för- slaget en ren tillsynsfunktion och den enskilde får bevisbördan för att brandskyddet är skäligt och tillfredsställande ordnat. Fördelningen av tillsynsansvaret mellan kommunen, länsstyrel- sen och Utredningens förslag innebär att den principiella fördelningen av tillsynsfunktionen och inriktningen i fråga om de uppgifter som bör åvila kommunen, och såsom tillsynsorgan klargörs. Enligt Utredningens uppfattning måste det i lagstiftningen skiljas på om det är fråga om tillsyn över enskilda eller statlig tillsyn över den kommunala verksamheten. Enligt Utredningens mening bör kommunens tillsyn över den enskilde även fortsättningsvis innefatta en kontroll av efterlevna- den av lagstiftningen och meddelade föreskrifter. Utredningen an- ser emellertid att det är angeläget att tillsynen även präglas av att den enskilde ges stöd för att själv kunna vidta åtgärder till skydd mot olyckor. Det bör ske genom råd och information och andra liknande åtgärder. Länsstyrelsernas tillsyn över kommunernas verksamhet inom räddningstjänstområdet skall med Utredningens förslag avse en bedömning av om kommunerna i sin förebyggande verksamhet och i räddningstjänsten lever upp till målsättningen att tillförsäkra all- mänheten en tillfredsställande och likvärdig säkerhet i fråga om skydd mot olyckor. Det innebär även en granskning av kommu- nens tillsynsfunktion. Tillsynen skall ha karaktär av uppföljning, utvärdering och information men bedrivas med respekt för den kommunala självstyrelsen. Tillsynen skall även syfta till att ge råd till kommunen och inspirera till en positiv utvecklingsprocess inom räddningstjänstområdet. skall enligt Utredningens förslag ha ett centralt tillsynsansvar med avseende på den kommunala verksamheten inom räddningstjänstområdet. Tillsynen skall bl.a. utövas såsom en bevakning av ansvar för tillsynen över kommunerna och en uppföljning och utvärdering av denna. skall lämna länsstyrelserna resursstöd bl.a. i form av särskild kom- petens i länsstyrelsernas tillsynsverksamhet och svara för en konti- nuerlig utbildning av tillsynspersonal. I samverkan med länsstyrelserna skall utveckla metoder och modeller för tillsyn och lämna förslag till inriktning av tillsynsverksamheten. Geografisk avgränsning mellan statens och kommunernas skyl- digheter Utredningen föreslår inte någon förändring i fråga om de nuvaran- de reglerna för den geografiska avgränsningen mellan statens och kommunernas ansvar och skyldigheter i fråga om räddningstjänst. Om ett fartyg i samband med en statlig räddningsinsats förs in på kommunens geografiskt avgränsade ansvarsområde så skall enligt Utredningens mening ansvaret för räddningstjänst övergå från statlig till . Ekonomiska konsekvenser för stat och kommun av det offentli- ga åtagandet inom räddningstjänstområdet Som en principiell utgångspunkt när det gäller den enskildes ansvar inom räddningstjänstområdet skall enligt Utredningens mening gälla att de åtgärder som den enskilde är skyldig att vidta enligt lag- stiftningen skall bekostas av denne. Samhällets åtagande att hålla en organisation för räddningstjänst skall emellertid ses som en viktig del i samhällsservicen. Den princip som gäller och enligt Utred- ningens mening bör gälla i fråga om kostnader för samhällets rädd- ningstjänst är att den enskilde inte betalar ersättning för denna ser- vice. Den principiella utgångspunkten när det gäller de ekonomiska konsekvenserna för staten och kommunerna av det offentliga åta- gandet inom räddningstjänstområdet skall enligt Utredningens mening vara att den som har räddningstjänstansvaret också har fi- nansieringsansvaret. Kommunerna har emellertid enligt nuvarande regler rätt till ersättning av staten dels för medverkan i statlig rädd- ningstjänst, dels om en räddningsinsats i räddnings- tjänst har medfört betydande kostnader. Kommunens rätt till er- sättning kan bli föremål för domstolsprövning. Enligt nuvarande regler saknar staten möjligheter att överklaga ett ersättningsärende. Utredningen föreslår att staten ges sådan möjlighet. Kommunens förebyggande verksamhet (avsnitt 6) Kommunens förebyggande verksamhet består dels i verksamhet där kommunen har ett ansvar för att aktivt vidta förebyggande åtgärder i kombination med ett tillsynsansvar, dels i ren tillsynsverksamhet, dels ock i skyldighet att, utan eget ansvar, mer allmänt främja före- byggande åtgärder inom kommunen. Utredningens förslag när det gäller kommunens ansvar i först- nämnda hänseende tar i första hand sikte på en reformering av brandsyneinstitutet och en minskad detaljreglering av sotnings- verksamheten samt på den enskildes ansvar för anläggningar med farlig verksamhet. Förslaget innebär ett tydliggörande av ansvaret och en precisering av de skyldigheter som åvilar den enskilde re- spektive kommunen. I övrigt innebär förslaget härvidlag en moder- nisering av och minskad detaljreglering i lagstiftningen. Utredningens förslag i fråga om att kommunen allmänt skall främja förebyggande åtgärder innebär att kommunen aktivt skall medverka till ett samarbete mellan olika ansvariga myndigheter för att åstadkomma en samsyn i fråga om tryggheten och säkerheten i kommunen. Det skall enligt Utredningens mening vara en målsätt- ning inom räddningstjänstområdet för kommunen att genom sam- ordning av den olycks- och skadeförebyggande verksamheten åstadkomma en samsyn i fråga om tryggheten och säkerheten. Denna samsyn skall också ligga till grund för kommunens plane- ring för räddningsinsatser. Förtydligat ansvar för sjuktransporter m.m. (avsnitt 7) Utredningens förslag innefattar ett förtydligande av ansvaret för sjuktransporter. Enligt Utredningens mening bör alla former av sjuktransporter, oavsett om de sker i samband med räddningsinsat- ser eller rör sjukdomsfall, omfattas av ett samlat sjuktransportbe- grepp under ett samlat ansvar för hela sjuktransportverksamheten. Dock bör undantag göras för sjuktransporter från fartyg. Genom en sådan ordning undviks att det råder osäkerhet om gränser för ansvaret som ytterst kan leda till men för skadade eller sjuka som snabbt behöver komma under medicinsk vård. Enligt Utredningens mening är det således naturligt och mest ändamålsenligt att ansvaret för sjuktransportverksamheten i sam- band med en räddningsinsats knyts till landstingen såsom huvud- män för hälso- och sjukvården. Anknytningen till sjukvården är enligt Utredningens mening viktig för sjuktransportverksamhetens medicinska standard. Målsättningen måste också vara att sjuk- vårdsinsatser skall påbörjas redan när den skadade hämtas på en olycksplats. Sjukvårdsansvaret bör enligt Utredningens mening gälla oavsett var en olycksplats är belägen. Den kommunala räddningstjänstpersonalens kompetens och utbildning (avsnitt 8) Ett generellt eller övergripande krav som bör ställas på kompetens och utbildning för kommunens personal inom räddningstjänstom- rådet kan enligt Utredningens mening i lagstiftningen formuleras på följande sätt. Den personal, som för kommunens räkning har att utföra olycks- och skadeförebyggande uppgifter, att planera, leda, genomföra och följa upp räddningsinsatser samt att utöva tillsyn, skall genom erfarenhet och utbildning ha förvärvat den kompetens som behövs i kommunen för att tillförsäkra allmänheten en rimlig säkerhetsnivå i förhållande till de risker för olyckshändelser som finns inom kommunen. Regleringen i lag och förordning bör enligt Utredningens me- ning i huvudsak begränsas till generella krav på grundläggande kompetens och utbildning för personalen inom räddningstjänstom- rådet och i övrigt riktas till som skall ha att inrätta de utbildningslinjer som behövs för att leda fram till examen. Detsamma bör gälla i fråga om kompetens och utbildning för personal för rengöring och brandskyddskontroll (sotningsverk- samheten). bör vidare ha att ange utbildningens innehåll i utbildningsplaner som skall bestämmas i samråd med kommunerna och de arbetsgivar- och arbetstagarorganisationer som utbildningen berör. Enligt utredningens mening bör ges uppgifter att föreskriva om de särskilda krav som bör ställas för behörighet som räddningschef, för att kontrollera brandskydd samt för att ut- öva tillsyn och leda räddningsinsatser. Särskilda krav bör ställas mot bakgrund av de befogenheter som är knutna till dessa funktio- ner. Det är fråga om myndighetsutövning som berör enskilda och som bl.a. innebär beslut om tjänsteplikt och ingrepp i annans rätt. Den reglering av personalens kompetens och utbildning som fö- reslås är avsedd att ge förutsättningar och utrymme för en kontinu- erlig anpassning av kraven på kompetens och utbildning hos perso- nalen inom räddningstjänstområdet till olika kommuners olika be- hov. Genom att begränsa regleringen och i stället i allmänna råd och genom en utvecklad tillsyn ge vägledning för kompetens och utbildning med avseende på riskbilder i kommunerna ges enligt Ut- redningen möjligheter till enklare och snabbare anpassning till nya förhållanden inom räddningstjänstområdet. till sjöss (avsnitt 9) För att möjliggöra tidiga insatser för miljöräddningstjänst till sjöss efter en fartygskollision, grundstötning eller annan händelse före- slår Utredningen att räddningstjänstbegreppet i vad det avser mil- jöräddningstjänst till sjöss utvidgas till att omfatta även förbere- dande insatser när olja eller andra skadliga ämnen riskerar att komma ut i vattnet. Den föreslagna lagens disposition och benämning (avsnitt 10) Utredningens förslag till en reformerad räddningstjänstlagstiftning innebär att den enskildes ansvar för att vidta åtgärder till skydd mot olyckor klargörs och betonas. Kommunernas vida och allmän- na ansvar för samhällets räddningstjänst och statens mer begränsa- de ansvar för räddningstjänst i speciella fall tydliggörs också genom förslaget. Kommunernas ansvar för och skyldigheter att medverka till förebyggande åtgärder betonas i Utredningens förslag som kommunerna, mot bakgrund av principen om självstyrelse, ges frihet att själva organisera och bestämma hur räddningstjänstverksamheten skall bedrivas. Med utgångspunkt i att nationella mål i fortsättningen skall styra räddningstjänstverk- samheten föreslår Utredningen att lagen disponeras mot nu angi- ven bakgrund. Det namn på lagen som föreslås är avsett att knyta an till att en reformerad räddningstjänstlagstiftning ges en vidare inriktning och bl.a. betonar vikten av ett olycks- och skadeförebyggande arbete. Utredningen föreslår att lagen benämns lag om skydd mot olyckor som kan föranleda räddningsinsatser. Ekonomiska frågor (avsnitt 11) Den reformering av räddningstjänstlagstiftningen som Utredning- en föreslår leder inte till några förändringar i de ekonomiska åta- gandena för stat respektive kommunen inom räddningstjänstområ- det. Utredningens förslag till en framtida utformning av den nuva- rande brandsynefunktionen kommer att innebära vissa förändring- ar när det gäller statens och kommunernas kostnader för tillsyn. Initialt kommer kostnaderna att öka något. Utredningens förslag ställer framför allt ökade krav på länssty- relserna såsom tillsynsorgan när det gäller den kommunala rädd- ningstjänstverksamheten. Även i övrigt ställs genom förslaget, både när det gäller den statliga och kommunala tillsynsverksamheten, ökade krav på kompetens och resurser hos tillsynsmyndigheterna för uppföljning och utvärdering men också för rådgivning och in- formation. Detta innebär vissa ökade kostnader för tillsynsfunk- tionen. Totalt sett bedöms förslaget för samhället medföra ett bätt- re skydd mot olyckor till lägre kostnader. Sekretess i samband med räddningstjänstverksamhet (avsnitt 12) I räddningstjänstverksamhet kommer personalen ofta i kontakt med information eller uppgifter om enskildas personliga och ekonomiska förhållanden eller förhållanden av ekonomisk na- tur. Detta kan innebära men eller skada för den enskilde om upp- gifterna röjs. Utredningen anser att bestämmelser om sekretess bör införas till skydd mot detta. Skaderekvisitet bör vara utformat som ett rakt rekvisit. 1 Förslag till lag (0000:0000) om skydd mot olyckor som kan föranleda räddningsinsatser Härigenom föreskrivs följande. 1 § Bestämmelserna i denna lag syftar till att det i hela landet upp- rätthålls ett, med hänsyn till de lokala förhållandena, tillfredsstäl- lande och likvärdigt skydd mot olyckor med avseende på männi- skors liv och hälsa samt egendom och miljön. Den enskildes och de olika samhällsverksamheternas förmåga att själva vidta åtgärder till skydd mot olyckor skall stödjas. 2 § I lagen finns föreskrifter om skyldighet för enskilda, kommuner och staten att vidta åtgärder till skydd mot olyckor. Skyldigheterna skall gälla utan att det påverkar det ansvar som var och en har för sin egen säkerhet eller den skyldighet att vidta åtgärder till skydd mot olyckor som eljest är föreskriven i annan lag. 3 § I denna lag används följande uttryck med angiven betydelse. Åtgärder till skydd mot olyckor: Åtgärder som syftar till att före- bygga olyckor samt åtgärder för att förhindra eller begränsa skador till följd av olyckor. : De räddningsinsatser som staten eller kommu- nerna skall svara för vid olyckor och överhängande fara för olyckor för att hindra och begränsa skador på människor eller egendom el- ler i miljön. Till räddningstjänst hänförs också räddningsinsatser som görs enligt 4 kap. 2 – 6 §§ utan att det har inträffat någon olycka eller föreligger överhängande fara för en olycka. Skyldighet för staten eller kommun att göra en räddningsinsats föreligger endast, om det med hänsyn till behovet av ett snabbt in- gripande, det hotade intressets vikt, kostnaderna för insatsen och omständigheterna i övrigt är påkallat att staten eller kommunen svarar för insatsen. 4 § Kommunerna och de statliga myndigheter som svarar för verk- samhet enligt denna lag skall se till att verksamheterna samordnas. De skall också samarbeta med andra som berörs. 5 § Kommunen och de statliga myndigheter, som svarar för rädd- ningstjänst, skall se till att allmänheten upplyses om vilken bered- skap för räddningsinsatser som upprätthålls. Vidare skall upplys- ning lämnas i erforderlig utsträckning om hur varning och infor- mation till allmänheten sker vid allvarliga olyckor. 2 kap. Enskildas ansvar och skyldigheter Allmänna skyldigheter för den enskilde 1 § Det åligger var och en att vidta skäliga åtgärder till skydd mot olyckor. I fråga om att vidta åtgärder till skydd mot olyckor finns det ut- över denna lag även bestämmelser i annan lag. 2 § Den som upptäcker eller på annat sätt får kännedom om en brand eller om en olycka som innebär fara för någons liv eller all- varlig risk för någons hälsa eller för miljön skall, om det är möjligt, varna dem som är i fara och vid behov tillkalla hjälp. Detsamma skall gälla den som får kännedom om att det föreligger en överhängande fara för en brand eller en sådan olycka. Skyldigheter för ägare och innehavare av byggnader och andra anlägg- ningar 3 § Ägare och innehavare av byggnader eller andra anläggningar skall i skälig omfattning hålla utrustning för släckning av brand och för livräddning vid brand eller annan olycka och i övrigt vidta de åtgärder som behövs för att förebygga brand och för att hindra el- ler begränsa skador till följd av brand. 4 § Ägare och innehavare av byggnader eller andra anläggningar, där det med hänsyn till risken för brand eller konsekvenserna av brand bör ställas särskilda krav på en kontroll av brandskyddet, skall se till att brandskyddet dokumenteras. Skyldigheter för ägare och innehavare av anläggningar med farlig verksamhet 5 § Vid en anläggning, där verksamheten innebär fara för att en olycka skall orsaka allvarliga skador på människor eller i miljön, är anläggningens ägare och innehavare skyldiga att analysera riskerna för sådana olyckor samt att i skälig omfattning hålla eller bekosta beredskap med personal och egendom och i övrigt vidta erforderli- ga åtgärder för att hindra eller begränsa sådana skador. Vad som sägs i första stycket skall även gälla flygplatser som har godkänts enligt 6 kap. 9 § första stycket luftfartslagen (1957:297) 6 § Vid utsläpp av giftiga eller skadliga ämnen från en anläggning som avses i 5 § skall anläggningens innehavare underrätta länssty- relsen, polismyndigheten och kommunen, om utsläppet påkallar särskilda åtgärder till skydd för allmänheten. Underrättelse skall också lämnas, om det föreligger överhängande fara för ett sådant utsläpp. 3 kap. Kommunens ansvar och skyldigheter 1 § Kommunen skall främja trygghet och säkerhet för dem som vistas i kommunen. Därvid skall kommunen svara för att förebyg- gande åtgärder vidtas så att bränder och skador till följd av bränder undviks. Kommunen skall också vara verksam för skydd mot andra olyckor än bränder, utan att det påverkar det ansvar som åvilar nå- gon annan. Kommunerna skall ta tillvara möjligheterna att utnyttja var- andras resurser för förebyggande verksamhet. 2 § Varje kommun skall ha ett handlingsprogram för förebyggande åtgärder. Programmet skall redovisa kommunens målsättning för sådana åtgärder samt de risker för olyckor som finns i kommunen och som kan leda till räddningsinsatser. Programmet skall också redovisa hur kommunens förebyggande verksamhet är planerad och hur säkerhetsarbetet är ordnat. Handlingsprogrammet skall antas av kommunen för en viss tids- period och i den omfattning som behövs efter samråd med de myndigheter som kan ha ett väsentligt intresse i saken. Kommun- fullmäktige får oavsett vad som sägs i kommunallagen (1991:900) uppdra åt en nämnd att anta ändringar eller tillägg till handlingsprogrammet. 3 § Kommunen skall i brandförebyggande syfte svara för att fasta förbränningsanordningar med rökkanaler samt imkanaler rengörs regelbundet och tillsammans med tillhörande byggnadsdelar kon- trolleras, när det är påkallat från brandskyddssynpunkt. Rengöring och kontroll skall utföras av en skorstensfejarmästare eller ett bi- träde till denne. Kommunen får i fråga om speciella anläggningar och enstaka avlägset belägna bostadshus medge att någon annan utför rengöringen och kontrollen. Den som utför rengöring och kontroll av brandskyddet får av kommunen ges befogenhet att i verksamheten meddela erforderliga förelägganden och förbud enligt 4 § och har rätt att få tillträde till den anläggning som berörs. skall lämna det bi- träde som behövs. Kommunen får föreskriva att avgift skall erläggas för rengöring och kontroll av brandskyddet. 4 § Kommunen utövar i förebyggande syfte tillsyn inom kommu- nen över efterlevnaden av denna lag och föreskrifter som har med- delats med stöd av lagen. För tillsynen har kommunen rätt att få tillträde till byggnader, lokaler och andra anläggningar. skall lämna den hjälp som behövs för tillträdet. Kommunen har också rätt att få de upplysningar och handlingar som behövs för tillsynen. Kommunen får meddela de förelägganden och förbud som be- hövs i enskilda fall för att denna lag eller föreskrifter som har med- delats med stöd av lagen skall efterlevas. Beslut om föreläggande eller förbud får förenas med vite. Underlåter någon att vidta en åt- gärd som åligger honom eller henne enligt kommunens föreläggan- de, får kommunen vidta åtgärden på dennes bekostnad. Kommunen får föreskriva att avgift skall erläggas för tillsynsbe- sök som föranleds av bestämmelserna i 2 kap. 3 – 5 §§. 5 § Varje kommun skall ansvara för räddningstjänst inom kommu- nen, om inte annat följer av 4 kap. 2 – 7 §§. Kommunerna skall ta tillvara möjligheterna att utnyttja var- andras resurser för räddningstjänst. 6 § skall planeras och organiseras så att rädd- ningsinsatserna kan genomföras på ett effektivt sätt. 7 § Varje kommun skall ha ett handlingsprogram för räddnings- tjänstverksamheten. Programmet skall redovisa målsättningen för verksamheten och de risker för olyckor som finns i kommunen och som kan leda till räddningsinsatser samt vilken förmåga kommunen har att göra sådana insatser. Förmågan skall redovisas med avseende på förhållandena såväl i fred som under höjd beredskap. Handlingsprogrammet skall antas av kommunen för en viss tids- period och i den omfattning som behövs efter samråd med de myndigheter som kan ha ett väsentligt intresse i saken. Kommun- fullmäktige får oavsett vad som sägs i kommunallagen (1991:900) uppdra åt en nämnd att anta ändringar eller tillägg till handlingsprogrammet. 8 § Den som leder en räddningsinsats skall fatta beslut om när in- satsen avslutas och, om det är möjligt, underrätta ägaren eller inne- havaren av den egendom som räddningsåtgärderna har avsett om behovet av bevakning, restvärdeskydd, sanering och återställning. Behövs bevakning med hänsyn till risken för nya olyckor men kommer bevakningen inte till stånd, får räddningsledaren utföra bevakningen på ägarens eller innehavarens bekostnad. skall lämna det biträde som behövs. 9 § När en räddningsinsats är avslutad skall kommunen se till att den olycka som har föranlett insatsen blir undersökt. Syftet med undersökningen skall vara att i skälig omfattning klarlägga orsaken till olyckan, olycksförloppet och hur insatserna har genomförts. Den som utför undersökning enligt första stycket har rätt att få tillträde till olycksplatsen. skall lämna det biträde som behövs. 10 § I varje kommun skall det finnas en eller flera nämnder för räddningstjänsten.