sou · GQB392d3 · 2003-01-01 00:00:00 — Det finns inga uppgifter om att han aktivt medverkade till Grupp B:s bildande. Själv har han i olika sammanhang varit ytterst sparsam med kommentarer om verksamheten. Det lilla som finns har redovisats på olika håll i denna studie. var statsminister –1969. Således hade ett övergripande ansvar också för Grupp B/IB:s verksamhet men det är tveksamt om han var närmare infor- merad om hur arbetet bedrevs. Det förefaller emellertid otänkbart att han inte åtminstone kände till att försvarsstaben genom en särskild byrå ledd av bedrev övervakning av kommu- nister och andra misstänkta säkerhetsrisker bl.a. i samarbete med socialdemokratiska fackföreningsmän. Det är lika svårt att tro att alla de personer inom socialdemokratin både på central och regional nivå som hade kunskaper om verksamheten skulle på 38Samtal nr 333. 39En av Elmérs söner, , kan varken bekräfta eller dementera några påståenden om faderns kontakter med ledande socialdemokratiska politiker, eftersom höll sitt professionella liv skilt från familjen. Han har aldrig sett eller andra framstående socialdemokratiska politiker i hemmet och han känner inte till om fadern spelade tennis med . Ärligt talat tror han inte att han kan tillföra utredningen något av betydelse. något sätt varit införstådda med att inte fick informeras. var ofta ute på resor i landet och kunde då när som helst träffa personer som ingick i Elmérs nätverk. Sådana personer skulle också kunna nämna något om verksamheten för . Som nämnts tidigare ingick i resonemangen som ledde till avgång som chef för . I det sammanhanget bör naturligtvis också Palms efterträdare diskuterats. Då sedan tillsattes var detta ett, låt vara möjligen rutinmässigt, rege- ringsärende. har i samtal med nämnt att , tillsammans med bl.a. och var införstådda med IB:s inrikesverksamhet.41 Under undersökningens gång har ett antal frågetecken uppstått beträffande vissa ekonomiska frågor i anslutning till Grupp B/IB:s verksamhet. som hade hand om kassan inom IB har till SÄKO överlämnat en liten dagbok som hon fick överta från sin företrädare som slutade vid IB . Bl.a. finns följande noteringar i dagboken: BE dubbelfört kvitto å 5 600 maj-juni. Han skrev endast ut ett nytt kvitto på 5 600 som bokades in för juni. Fått uppgift och sett kassaboken att ADB-avlönad personal på särskilda byrån betalts av den senares medel och också efter räkning betalts av Fst ADB-medel på BE postgiro. Var dessa medel finns vet ingen. Räkningen sändes och trots upprepade förfrågningar från mig har BE nekat till att ha fått några pengar på kontot. Att räkningarna betalts från ADB har jag uppgift på av [IB-anställd] till vilken meddelat det. Den 23/10 collat med Fst att avlönings- pengar å tillhopa utbetalts till BE för budgetåret 66/67. 66/67. Resterande medel å beredskapsanslag – över 200 000 på omkostnader och över 300 000 på avlöningar bokats in som sista ver för året på vanligt kvitto. Pengarna sedan aldrig redovisade. Enl order av BE utbetalt och inbokat 1 årslön jml A 21. Ingen uppgift på vem pengarna utbetalades till. Det är naturligtvis inte lätt att utläsa exakt vad det handlar om i de nämnda fallen men här framträder i alla fall en möjlighet för att utan några större problem hantera pengarna som han vill. Detta ställde i sin tur stora krav på den som utövade kontrollen över 41 Kokk (2002) s 122. verksamheten och ekonomin. Den som granskade Grupp B/IB:s ekonomi var . Denne hördes av försvarsut- skottet 1973. Gyllös intryck var att han nog hade god kontroll över verksamheten. Rörande den sista uppgiften i kassadagboken ovan kan dock berätta att årslönen översändes till de finländska socialdemokraterna. Skälet till detta känner inte till men hon poängterar Elmérs goda relation med bl.a. och . berättar också att , i samband med IB-avslöjandet 1973, förfogade över pengar som undanhölls Gyllö. Pengarna hade börjat samlas på hög i ett bankfack omkring 1970 och utgjordes av exempelvis återbetal- ningar av försäkringspremier, pengar från utlandet och ersättningar från polisen, bl.a. för de rapporter som säkerhetspolisen fick från i vilket uppgick till mellan 300–. efter det att IB avslöjats bad att plocka ut alla pengarna ur bankfacket. Hon gjorde detta och räknade dem; totalt ca . Hon lämnade allt till och såg därefter inte till pengarna mer.42 uppgifter vinner i någon utsträckning stöd av att Gyllö, då han utfrågades av försvarsutskottet , sade bl.a. följande: Inga pengar från till IB som inflytande medel.43 Därmed konstaterade att pengarna som IB fick från säker- hetspolisen rörande inte redovisades. Gyllö be- rättade att det operativa ändamålet inte framgick av de räkenskaper han fick se och granskade. Rörande utbetalningar till källor fick han endast se ett kvitto med täcknamn på mottagaren av pengarna. Ändå hade han ett gott intryck av och att det var en öppen redovisning. Gyllö kunde i och för sig ej svara för pengar från sidan. Han hade dock inte sett minsta spår trots att han ansåg sig ha varit observant i detta avseende. Men han hade inte sett något fel beträffande kvitton heller. Ändå kom det fram i samband med IB-affären att Isacson, då han arbetade vid IB, skrivit ut mindre belopp som ersättning för externa översättnings- arbeten, pengar som han stoppade i egen ficka. En person uppgav inför utskottet att IB mottog från den s.k. Östekonomiska byrån. Gyllö sade sig inte ha sett några sådana pengar.44 43Försvarsutskottets utfrågning av . Samtalsuppteckningen förvaras i arkiv- materialet (FöU 1973:25). 18 Avslutning – sammanfattning Grupp B/IB bildades formellt som en detalj inom då- varande försvarsstabens inrikesavdelning. Dess rätta namn var från början bearbetningsdetaljen och avsikten var sannolikt att skulle vara Fst/In:s personalkontrolldetalj behjälplig med att bearbeta och sammanställa uppgifter om säkerhetsrisker inom försvaret. hade under sysslat med de uppgifter som den nya detaljen var avsedd för. Och avsikten var att främst kartlägga vissa utlänningars verksamhet i för att utröna om de ägnade sig åt någon subversiv verk- samhet. I detta arbete använde sig av uppgifter från samt Fst/In:s kontraspionagedetalj. Därut- över hade också en kontaktyta mot den socialdemokratiska delen av fackföreningsrörelsen men han vårdade också kontakter med socialdemokrater centralt placerade på partikansliet och i regeringen. Dessa kontakter gick då var chef för den militärpsykologiska detaljen inom försvarsstabens ut- rikesavdelning. hade skapat denna kanal genom kontakter med dåvarande försvarsministern samt partifunk- tionärerna och . under dessa år berättade för sin sektionschef om den socialdemokratiska arbetsplatsorganisationen och vilken resurs den skulle kunna utgöra för försvarsstaben. Man ordnade så att höll en föredragning om arbetsplatsorganisa- tionen för . Detta föll ut så att man beslöt att på respektive sidor söka förankring för ett samarbete. af gick till försvars- stabschefen medan talade med främst och . Därvid kom man överens om att försvarsstaben genom skulle få ställa frågor till de personer inom partiet och fackföreningsrörelsen, som man hade kontakter med, om olika saker som väckte frågor från säker- hetssynpunkt. Till sitt förfogande fick , och vilka ombesörjde så att kunde komma i kontakt med personer där han önskade. kan detta endast ha varit en mindre bisyssla för eftersom han ansvarade för arkivet vid Fst/U och arbetade med en avhandling med anknytning till arbetet. Därför bör karaktäriseras som en successiv uppbygg- nad av kontaktnätet. I den utsträckning som ändå ägnade sig åt detta nät, torde det främst ha varit för personalkontrolldetaljens räkning. tog den då nytillträdde chefen för /In ut en ny riktning för avdelningen. Han menade – med all säkerhet påverkad av de pågående diskussionerna om förbättrat industriskydd och amerikanska krav på en försvars- industri där säkerheten var väl ombesörjd – att Fst/in skulle ut- veckla övervakningen av försvarsfientliga strömningar och personer genom att bygga upp kontakter med dem som vet mest, d.v.s. folk ute på arbetsplatserna. Grudemark kom här att utmana stats- polisen om hegemonin på området. I diskussioner med företrädare för statspolisen deltog och det är uppen- bart att dennes kontaktyta mot socialdemokratin passade väl in i Grudemarks planer. Statspolisen ville dock inte utan vidare tiller- känna Fst/In möjligheten att självständigt ägna sig åt övervakning och relationen mellan de båda var förhållandevis kylig. Omkring /1960 nåddes emellertid en lösning som gick ut på att Fst/In för sin egen räkning skulle få odla kon- takter med källor utanför försvarsmakten. I den mån man kunde finna misstänkta säkerhetsrisker skulle statspolisen förses med uppgifterna för vidare utredning. På så vis kom att bli en förtrolig meddelare till säkerhetspolisen av stora mängder upp- gifter om framför allt svenska kommunister och kommunistsym- patisörer på arbetsplatser och industrier med anknytning till försvaret, försvarskänsliga industrier och områden. hade anställt en socialdemokratisk om- budsman, för att underlätta arbetet och anställdes ytterligare en, . Man höll till i en på K1:s område i . Inte alla var dock påskyndare av Elmérs verksamhet. Försvarsstabschefen menade att detta egentligen var något som inte hörde hemma i försvarsstaben och tillsammans med chefen för sektion II torde han aktivt ha bidragit till att Grupp B bröts ut ur försvars- staben och lades direkt in under chefen för sektion II. flyttades avdelningen ut från K1 och installerades i en villa på under täckmantel av ett företag för opinionsunder- sökningar med namnet Collector. Verksamheten hade stöd inom regeringen och hos ledande funktionärer inom SAP. Uppgifter gör också gällande att några personer inom andra politiska partier var införstådda med och gillande till avdelningens arbete. hade främst stöd hos försvars- minister och försvarsstabschefen . Elmérs närmaste chef, , blev därmed sannolikt omkringsprungen även om han med all säkerhet var väl infor- merad om verksamhetens inriktning. för- stärktes personalen med ytterligare två socialdemokratiska om- budsmän och därutöver plockade man över dåvarande chefen för /In:s kontraspionagedetalj, , som souschef, tro- ligen för att få lite bättre struktur över verksamheten. Ytterligare en person från Fst/In rekryterades 1962 till IB – en person utan koppling till SAP. Denne utförde för Grupp B:s räkning två bugg- ningar mot kommunistiska möten i där han vid båda till- fällena fick hjälp av en framträdande socialdemokratisk politiker från orten. hade Grupp B genomfört en länsvis kartläggning av kommunister i landet och kunnat rapportera in uppgifter om minst 7 500 kommunister och kommunistsympatisörer. slutade , enligt till följd av att han inte kunde skilja mellan det militära och det politiska. själv försåg dock under åtminstone 1962/1963 personer inom med handlingar rörande såväl svensk som internationell kommu- nism. Vid Grupp B gjorde under större delen av ett antal yngre socialdemokrater sin värnplikt varvid de huvudsakligen ägna- de sig åt att göra sammanställningar rörande kommunistisk verk- samhet i och utomlands. flyttade man verksam- heten till nya och större lokaler i . tycks inriktningen förändras något, bort från det systematiska inhämtandet av namn på kommunister och kommu- nistsympatisörer. Sannolikt hänger detta samman med avveckling från Grupp B. Verksamheten tycks också alltmer få en nordisk prägel med kontakter med socialdemokrater i , och . upprättades en särskild kanal för samarbete mellan Grupp B och säkerhetspolisen genom att och regelbundet sammanträffade med den kommissarie inom säkerhetspolisen som sysslade med inhämtning av uppgifter om svenska kommunister, . kom man överens att säkerhetspolisen genom Grupp B skulle sköta kontakterna med arbetarrörelsen. genomförde Grupp B med all säkerhet en buggning av ett internt kommunistiska partistyrelsemöte i i . slogs Grupp B samman med den hemliga underrättelse- tjänsten T-kontoret. blev chef för den gemensamma byrån som fick namnet IB. Fram till dess hade haft omkring 10 fast anställda personer varav omkring hälften var ute på fältet och ägna- de sig åt inhämtning, resten var kontorspersonal. Efter samman- slagning närmast femdubblades styrkan efter T-kontoret bidrog med bl.a. en operativ och en marin avdelning. De socialdemo- kratiska ombudsmännen i Grupp B placerades nu i en särskild avdelning med beteckningen IB/03. En rad omflyttningar skedde också. Huvudkontoret förlades till medan IB/03 flyttade till . flyttade operationsavdelningen ut från huvudkontoret och placerades i ett hus på i . Arbetet inom IB/03 ägnades allt mindre åt rapportering om svenska kommunister. I stället utökades kontakterna med arbetarrörelsen i och . Därutöver ägnade man sig åt övervakning och rapportering om exilbalter som uppehöll sig i landet. Det finns också starka skäl att anta att framför allt men i någon utsträckning också drogs in allt mer i vanligt partiarbete. samarbetade nämligen vid ett flertal tillfällen med bl.a. SAP:s facklige sekre- terare i projekt där gränsen mellan säker- hetstjänst och partipolitiskt arbete i stort sett sattes ur spel. Det var i stället inom IB:s operationsavdelning som man utveck- lade kontaktytor inom vad som uppfattades vara säkerhetshotande kretsar. Det rörde sig främst om FNL-rörelsen, Clarté, olika vänskapsföreningar och KFML. Rapportörerna var inte många till antalet men desto mer intensiva i sin rapportering. Här kan särskilt nämnas den s.k. Kandidaten i och verksamhet i . Den senare utförde ensam och tillsammans med personal från IB:s operationsavdelning ett flertal operationer mot lokaler i där man kopierade och fotograferade interna handlingar. Ett sätt att ta sig in var genom kopior av nyckar som tillfälligt fick låna. infiltrationsverksamhet kom med tiden alltmer att inriktas mot den palestinska rörelsen i främst men ända tills han slutade vid IB omkring 1972 rapporterade han i stor utsträckning också om svenskar inom olika Redan någon månad efter att han gick in i FNL-rörelsen i kom säkerhetspolisen överens med IB om att man skulle få alla rapporter av intresse för säkerhetspolisen. avvecklades detta samarbete. kom krav från rikspolischefen – detta var i samband med inrättandet av personalkon- trollkungörelsen då det s.k. åsiktsregistreringsförbudet skapades – att försvaret skulle lägga ned sin inrikes verksamhet och upphöra med registren. Regeringen gick med på detta och både inom IB och Fst/Säk fick man avveckla den svenska delen av personövervak- ningen och registren. Därmed upphörde också kontakten mellan /och – dock ej samarbetet rörande . Inom Fst/Säk tycks man dock närmast omgående ha fortsatt med att föra register över svenskar medan man inom ramen för IB:s verksamhet återupptog verksamheten . Frågan är om man egentligen ska tala om inrikesverksamhet i militär regi då det gäller IB – det mesta pekar på att det var kretsar inom den socialdemokratiska regeringen och SAP som ville att ha till stånd en fortsättning. Den säkerhetsmässiga hotbilden hade nämligen kring 1969/1970 i allt högre grad också kommit att drabba SAP som politiskt parti. Som exempel på detta kan nämnas gruvstrejken i Malmfälten och den framväxande revolutionära vänstern med sina skarpa attacker på socialdemokra- tin och fackföreningsrörelsen. Under bl.a. andra halvan av 1972 samarbetade och med företrädare för i dessa av- seenden. En person anställdes för att studera extremvänstern och för att rekrytera och upplysa unga socialdemo- krater så att dessa skulle kunna ta upp kampen med de revolutio- nära grupperna. I , där KFMLr var särskilt aktivt, utvecklades ett nätverk där framträdande lokala socialdemokrater ingick tillsammans med och . Vid tiden för IB/03:s nedläggning inrättades en rapportkanal mellan en person, sannolikt i hög ställning, vid och chefen för säkerhetspolisens sektion i . Rapporteringen, som pågick under ger en god inblick i en sorts politiskt inriktad säkerhetstjänst inom SAP. En sådan är i sig tämligen oproblematisk. Då och återupptog inrikesverksam- heten upphörde kontakten. och hans medarbetare tycks dock ha bedrivit en ganska begränsad verksamhet på inrikesplanet. Fram till att IB avslöjades i FiB/Kulturfront hade man registrerat ett par hundra personer. Efter IB-affären, då bl.a. och avslöjades med namn och bild, lades verksamheten åter på is. togs den upp nytt, dock på en mycket sparlågebetonad nivå. Någon personregistrering tycks det över huvud taget inte ha handlat om. rapporterade till vid en del tillfällen om läget inom den extrema vänstern och han hade bl.a. en kontaktman i som kunde förse honom med uppgifter. Trots att affären med den s.k. sjukhusspionen i inte hade något direkt koppling till och medförde den att avvecklade kontaktmannen i . Därefter fortsatte han i någon utsträckning att lämna översiktliga informatio- ner, bl.a. om APK:s bildande . IB rekonstruerades efter IB-affären. Större delen av personalen byttes ut men fortsatte som någon sorts konsult till den nye chefen. Under det nya namnet GBU renodlades inriktningen till strikt underrättelsetjänst även om det förekom att rapportörer försåg byrån med upp uppgifter om svenska förhållanden och personer. hade börjat rekrytera personer till underrättelsetjänstens personalreserv, en verksamhet som skulle träda i kraft i händelse av krig och ockupation. Personerna krigs- placerades inte vid IB men utbildningen skedde inom ramen för byrån. rekryterade till en början personer inom arbetar- rörelsen men åtminstone fanns där också personer från andra partier och områden. Då IB inrättade en särskild beredskapssektion tycks ha fortsatt med ovan nämnda rekrytering inom ramen för en ytterst hemlig sektion inom IB, D-sektionen. Denna del överlevde IB-avslöjandet 1973 och det är troligt att i någon utsträckning fortsatte att rekrytera personer till underrättelsetjänstens personalreserv ännu . Bl.a. hölls en kurs i för några där ledande socialdemokrater. Även om kursens syfte var just förberedelse för någon form av motståndsverksamhet i krig så gavs tillfällen att gemensamt diskutera de problem SAP hade med främst KFMLr i . Vid några sådana tillfällen sammanträffade bl.a. parti- sekreteraren med kurssällskapet. Det är oklart hur länge sysslade med denna verksamhet. Elmérs verksamhet har i detta avseende blivit känd som Krigs-IB och allt pekar på att det här inte fanns någon koppling till GBU. Däremot fanns en formell koppling till Fst/Säk eftersom det var genom befattnings- havare där som olika personer krigsplacerades inom underrättelse- tjänstens personalreserv. Den faktum att partipolitiskt aktiva socialdemokrater anställdes vid Grupp B/IB eller under kortare och arbetade under torde ha medfört vissa problem med rågången mellan partipolitiskt arbete och säkerhetsarbete. Det är tydligt att perso- ner inom SAP och regeringen haft viss nytta av verksamheten och de unika kontakter som traditionellt säkerhets- och underrättelse- arbete erbjuder. Socialdemokraterna inom Grupp B bidrog naturligtvis med sina kontakter i betydligt högre grad till att fylla den funktion som byrån hade inom militären. Sedan kan naturligt- vis ifrågasättas om värdet egentligen var så stort ur säkerhets- synpunkt. Det mesta tyder på att det i det avseendet rörde sig om en högst blandad kompott. Verksamheterna inom säkerhetspolisen, Fst/Säk, Fst/Und och FRA stod naturligtvis för nästan allt arbete av värde inom området. Det förtjänar att nämnas att säkerhets- polisen, som Grupp B hade fyra-fem heltids- anställda för att följa kommunismen och extremvänstern, hade sammanlagt omkring 40 personer i bara sysselsatta inom samma område. Dessutom ägnades huvuddelen av säkerhets- polisens lokala resurser åt samma sak. Utöver de personliga källor säkerhetspolisen förfogande över kan också tilläggas den kapacitet man hade beträffande inhämtning via öppna källor, för att inte tala om den mest överlägsna inhämtningsmetoden – telefonkontrollen. Genom överskottsinformation som tillvaratogs från denna kunde säkerhetspolisen inhämta uppgifter om ca 5 000 svenska kom- munister . Det kan således inte råda någon som helst tvivel om vem som var ledande på området. var en person som åtnjöt stort förtroende inom socialdemokratin, såväl i regeringskretsar som inom partiet. Han utvecklades från de första kontakterna med 1953 – vid sidan om sitt mer traditionella militära arbete inom försvarsstaben – till en internationell kurir i socialdemokra- tisk tjänst och i det avseendet finns det skäl att betrakta honom som en partipolitisk underrättelseman. Han upprätthöll kontakter med socialdemokrater i , , , och . vidarebefordrade han exempelvis handlingar som fått av kontakter i . Alltsedan IB-affären 1973 har IB stått i centrum för åsikts- registreringsdebatten i . Även om säkerhetspolisen med jämna mellanrum utsatts för både starkare och mer initierad kritik har ändå IB-frågan varit mest långlivad. Rörande Fst/Säk försvann avdelningen från debatten efter händelserna i samband med värn- pliktskonferensen i . Anledningen till styrkan i IB- frågan beror naturligtvis på den omtvistade kopplingen mellan byrån och det socialdemokratiska partiet. Därigenom har frågan också blivit politiskt användbar vilket blir tydligt då man kan konstatera att den figurerat i valdebatterna 1973, 1988, 1991 och 1998. Väl medvetna om kopplingen har denna ihärdigt förtigits av ledande socialdemokrater, i stort sett ända till . En till synes allmänt utbredd övertygelse om att det ändå funnits något där bakom dementierna har gjort dessa verkningslösa. Ska man tala om det i termer av politisk krishantering får man nog leta länge för att finna sämre exempel. Försvarsstabens sektion 2 (Fst/U) Försvarsministrarnas almanackor och kalendrar 1951–1965 arkiv Justitiekanslerns arkiv; JK:s utredning om den s.k. sjukhusspionen i , bakgrundsmaterial, dnr , 3:7402, löpnr 4B 5:203 15:025, löpnr 18 15:61, 15:110, vol 3 15:255 130:127 250:08/0, löpnr 5A Säkerhetspolisen , 15:4/6a, löpnr 9 Säkerhetspolisen , 15:4/6 b Spec 2-15:4/7 d, vol 15 5:73/110 5:73/113 5:73/117 5:73/118 5:73/124 5:73/125 5:73/130 5:73/133 5:73/135 5:73/136 5:73/160 5:73/163 5:73/164 5:73/167 5:73/175 5:73/187 5:73/260 5:73/261 5:73/264 , löpnr 1–11, 15-20, 39, 41, 42 5:73/288 , löpnr 1–3 5:73/307 , löpnr 2–8 5:73/311 AC P 397, löpnr 11 P 801 löpnr A 4 P 5495, löpnr 2 P 5549, löpnr 2 HA 115/44 HA 241/47 HS 1216/60 HK 18/60 HK 99/64 HK 125/67 HK 9/68 HK 37/68 HSC 186/61 HSC 349/65 HSC 403/65 HSC 11/66 HSC 447/65 SK 7/85 SK 14/70 Statspolisens tredje rotels arkiv Serie F VIII a Serie F VIII e Serie F X b Serie F X f SOU 1968:4 Utlåtande av i Wennerströmaffären SOU 1976:19 Den militära underrättelsetjänsten SOU 1994:11 Om kriget kommit Förberedelser för mottagande av militärt bistånd 1949–1969. SOU 1999:37 Underrättelsetjänsten – en översyn Ds Ju 1984:2 Viss fråga om telefonavlyssning; rapport avlämnad av en särskild utredningsman () FöU 1973:25 betänkande om IB Redovisning av vissa uppgifter om den militära underrättelse- och säkerhetstjänsten. Dnr FO 98/2531/EC/RC. Aspling, och , : Med och . berättar för , 1999 , och , : Den hemmelige krigen. Overvåking i 1914-1997, 1998 , : De fjärrstyrda, 1950 , : IB och hotet mot vår säkerhet, 1973 , : Den militära underrättelsetjänsten. Fem kriser under det , 2000 Elmbrant, : , 1989 , : Propagandaanalys, 1956 , : 1940–1949, 1973 Dagböcker 1945–1949, 2001 Dagböcker 1950–1951, 2001 , : ungdomsår, 2001 Haste, Hans m.fl. ): Boken om ; hans liv, hans gärning, hans död, 1986 Kadhammar, : De sammansvurna, 1999 , och , : Kommunistjägarna, 1990 , : Den ryska agenturen, 1950 Kokk, : , 2001 Lampers, : Granskningsmakten och sjukhusaffären i , otryckt C-uppsats, , 1997 Om den svenska krigsmaktens åtgärder mot kommunister under , 1982 , : Svensk Rädsla. Offentlig fruktan i första hälft, 2002 , och , : Hemliga makter, 1991 , : Några studier till T-kontorets historia, utgivna genom Evabritta , 1999 , och , : Utan omsvep, 1990 , : Makterna, 1984 , Hans O: Klassens ljus, 1987 , : Socialdemokratins dominans.