sou · GQB352 · 2003-01-01 00:00:00 — Mot bakgrund härav och med hänsyn till att ett slopande av så många spärregler som möjligt bidrar till förenkling av regelsystemet föreslår utred- ningen att även takregeln slopas. Enligt gällande 3:12-regler får endast sådana ersättningar som avses i dels 2 kap. 3 § lagen (1981:691) om socialavgifter, dels 1 § lagen (1990:659) om särskild löneskatt på vissa förvärvsinkomster ingå i löneunderlaget. Det är alltså fråga om dels kontant lön, dels ersättning i annan form under förutsättning att förmånen ingår i underlaget för uttag av socialavgifter. Kopplingen till underlaget för uttag av socialavgifter respektive särskild löneskatt innebär att ersättningar som inte träffas av svenska arbetsgivaravgifter eller svensk löneskatt inte får ingå i löneunderlaget. Av utgången i rättsfallen RÅ 2000 ref. 38 samt RÅ 2000 ref. 47 I och II framgår emellertid att denna koppling mellan löneunderlagsreglerna och svenska arbetsgivaravgifter strider mot dels friheten för kapital- rörelser (RÅ 2000 ref. 38), dels etableringsfriheten (RÅ 2000 ref. 47 I och II). Till följd av utgången i de senare målen anses även motsvarande koppling i den s.k. jämförelseregeln strida mot etable- ringsfriheten. Den slutsats som kan dras av utgången i aktuella mål är följande. Om 3:12-reglerna även skall innehålla löneunderlags- regler i den ena eller andra formen kan de ersättningar som får ingå i beräkningsunderlaget inte begränsas till sådana ersättningar som träffas av svenska arbetsgivaravgifter eller svensk löneskatt. Även ersättningar till utlandsanställda som inte ingår i underlaget för svenska arbetsgivaravgifter eller svensk löneskatt måste få ingå i beräkningsunderlaget. För att en ersättning enligt gällande regler skall få ingå i löne- underlaget krävs som sagt att ersättningen träffats av arbetsgivarav- gift eller särskild löneskatt. Fråga är alltså om såväl kontant lön som vissa skattepliktiga kostnadsersättningar och förmåner. De flesta av de tidigare s.k. stoppreglerna slopades (SFS 1999:1149–50). De transaktioner mellan fåmansägda företag och deras ägare som reglerna tog sikte på skall numera behandlas enligt allmänna regler. Eventuella förmåner skall således normalt behand- las som lön eller utdelning. Enligt uppgift har antalet fall ökat där oenighet råder om värderingen av lämnade förmåner. I syfte att förhindra onödigt administrativt merarbete och att beräkningen av löneunderlagets storlek blir hängande i luften som en rättslig process om förmånsvärderingen pågår föreslår utredningen att underlaget i stället skall utgöras av endast den kontanta brutto- lön som utbetalats. Starka förenklingsskäl talar för att uppgift om den utbetalade bruttolönen bör kunna hämtas från företagens deklarationsmaterial. Aktiebolag, ekonomiska föreningar m.fl. deklarerar på blankett Särskild självdeklaration 2 (SD2). Till blan- ketten hör ett räkenskapsschema. Under schemats SRU-kod 512 redovisas löner och andra ersättningar. De löner och ersättningar som här avses är sådana som enligt BAS 2000/EU-BAS 99 skall bokföras i kontogrupperna 70–72. Till kontogrupperna 70–72 hänförs bl.a. löner, avgångsvederlag, sjuklöner, semesterlöner, tan- tiem och gratifikationer. Ett utländskt dotterföretag har av natur- liga skäl normalt inget svenskt deklarationsmaterial och kontopla- nerna i företagets hemland kan vara annorlunda utformade än de svenska kontoplanerna. Vid en jämförelse mellan de svenska kon- togrupperna 70–72 respektive 73–76 (73 kostnadsersättningar och förmåner – 74 pensionskostnader – 75 sociala och andra avgifter enligt lag och avtal - 76 övriga personalkostnader) framgår det emellertid klart vilken typ av ersättningar det är som får ingå i löneunderlaget. Av gällande regler (43 kap. 14 § IL) framgår att löneunderlaget skall fördelas med lika belopp på andelarna i företaget. Det framgår dock inte explicit fördelningen skall ske. Om utdelning lämnas under beskattningsåret beräknas gränsbeloppet vid utdelningstidpunkten. Om utdelning inte lämnats under beskattningsåret sker beräkningen av gränsbeloppet i stället vid beskattningsårets utgång. Löneunderlaget ingår i underlaget för gränsbelopp. Det är därför naturligt att fördelningen av löneun- Utredningen föreslår därför att löneunder- lagsreglerna kompletteras i enlighet härmed. Gällande regler (43 kap. 12 § IL) reglerar vad som gäller vid beräkning av löneunderlag i ett dotterföretag som inte är helägt. Däremot finns det ingen bestämmelse om vad som skall gälla om dotterföretaget har ägts endast under en del av det beskattningsår som beräkningen avser. Även om det i och för sig är självklart att endast ersättningar får ingå som utbetalats som moderföretaget ägt dotterföretaget bör detta enligt utredningens uppfattning framgå av lagtexten. Även i denna del bör löneunder- lagsreglerna alltså kompletteras. Det förhållandet att rätten att få tillgodogöra sig ett löneunder- lag som hänför sig till arbetstagare i ett dotterbolag är beroende av att moder-dotterrelationen förelåg för utbetalning av ersättningen kan i en viss situation innebära att del av löne- underlaget går förlorad. Följande exempel kan åskådliggöra situa- tionen. Den fysiska personen äger ABX1 som i sin tur äger ABX2. Den fysiska personen äger ABY1. sålde ABX1 andelarna i ABX2 till ABY1. ABX2 blev därmed dotterbolag till och bytte namn till ABY2. Vid beräkningen av normal- avkastningen fram till försäljningstidpunkten får A som löne- underlag tillgodoräkna sig ersättningar som utbetalats till arbets- tagare i ABX2 . När B skall beräkna löneunderlag får han endast tillgodoräkna sig ersättning som utbe- talats som ABY2 varit dotterbolag till , dvs. Ersättning som utbetalats – kommer därmed inte att ingå i löneunder- laget för någon. När löneunderlagsreglerna infördes var skälet till att bestämma underlaget på grundval av de förhållanden som gällde året före beskattningsåret att det redan vid ingången av beskattningsåret skulle stå klart om ett löneunderlag kan utnyttjas och i så fall hur stort detta är (prop. 1993/94 s. 93). Den BEK-modell som ligger till grund för den föreslagna BEK-alternativregeln bygger på kapi- talunderlaget i företaget vid utgången av det föregående beskatt- ningsåret. Enligt utredningens uppfattning är det av framför allt förenklingshänsyn värdefullt att så många som möjligt av de omständigheter som har betydelse för beräkningen av normal- avkastningen är kända redan vid beskattningsårets ingång. När det gäller löneunderlaget kan det konstateras att problemet blir mindre ju tidigare som ett företag byter ägare. Det är alltså möjligt att med viss planering minimera och t.o.m. undvika problemet. Av VI, avsnitt 1.1.1, framgår att den genomsnittliga omsättnings- hastigheten för kvalificerade andelar är . Problemet torde med andra ord beröra endast ett fåtal av fåmansföretagarna. Några änd- ringar föreslås därför inte i denna del. Konsekvenserna av utredningens förslag såvitt gäller löneunder- lagsreglerna är att alla de spärrar slopas som enligt gällande regler är en förutsättning för att få lägga ett löneunderlag till omkostnads- beloppet för andelarna. Varje spärr tagen för sig är visserligen rela- tivt enkel och överskådlig. Tillsammans bidrar spärrarna dock till att öka 3:12-reglernas komplexitet i så hög grad att det kan ifråga- sättas hur många skattskyldiga som i praktiken är kapabla att utan experthjälp tillämpa dem. De företag som är stora har en gång varit små men har lyckats passera såväl naturliga som konstgjorda trösklar. Det är dock föga troligt att den utformning som gällande löneunderlagsregler har bidrar till att undanröja eller ens minska befintliga tillväxthinder för småföretag. Med den förenklade utformning som reglerna här föreslås få torde dock förutsättning- arna härför öka. Slopandet av alla spärrar innebär att löneunderlaget ökar avse- värt. Det är inte rimligt att en sådan ökning får fullt genomslag vid beskattningen. Utredningen bedömer att en lämplig nivå är att hälften av lönesumman får ingå i underlaget. Enligt gällande regler måste varje delägare, aktiva såväl som pas- siva närstående till aktiva delägare, räkna fram ett löneunderlag som är specifikt för honom. En från praktisk tillämpningssynpunkt mycket betydelsefull effekt av den föreslagna utformningen av löneunderlagsreglerna får därför utan tvivel anses vara att löne- underlaget kan beräknas på företagsnivå och därefter fördelas på samtliga andelar i företaget. Till det sagda kan läggas att gällande spärrar utestänger den helt övervägande delen av småföretagarna från att komma i åtnjutande av det komplement vid beräkning av det kapitalinkomstbehandlade utrymmet som löneunderlagsreglerna utgör. Slopandet av de beloppsmässiga spärrarna innebär inte bara en teknisk förenkling utan även att ägarna av de allra minsta företagen får tillgång till löneunderlagsreglerna. Såväl den psykologiska som ekonomiska betydelsen härav bör inte underskattas. Bedömning: Bestämmelsen är en nödvändig del av 3:12-reg- lerna. Den är ändamålsenligt utformad. Det torde inte vara särskilt vanligt att lättnadsbeloppet är högre än gränsbeloppet. Som redovisas i avsnitt 8.2.6 kan det dock inträffa. Om inte den nu aktuella bestämmelsen fanns skulle detta innebära att den del av lättnadsbeloppet som överstiger gränsbeloppet skulle tas upp som intäkt av tjänst. Detta är naturligtvis inte acceptabelt. Bestämmelsen bör därför finnas kvar. Dess utformning tycks vara ändamålsenlig. Utredningen föreslår därför inte någon ändring i denna del. 8.3Kapitalvinst – gällande rätt Som framgår av avsnitt 8.1 omfattar 3:12-reglerna även kapitalvinst på andelar och andra delägarrätter som getts ut av fåmansföretag. Innan den historiska utvecklingen av de bestämmelser som gäller i denna del redovisas kan det finnas skäl att först studera tekniken för fördelning av kapitalvinsten mellan inkomstslagen tjänst och kapital. Den nominella skattepliktiga kapitalvinsten vid avyttring av kvali- ficerade andelar och andra delägarrätter beräknas på vanligt sätt, dvs. med tillämpning av bestämmelserna i 44 och 48 kap. IL. Detta innebär att kapitalvinsten utgörs av skillnaden mellan nettoförsälj- ningsinkomsten och omkostnadsbeloppet beräknat enligt genom- snittsmetoden. Eftersom den s.k. schablonmetoden (48 kap. 15 § IL) endast får tillämpas på marknadsnoterade delägarrätter utgörs omkostnadsbeloppet av den faktiska anskaffningsutgiften – vari ingår senare gjorda nyemissioner och tillskott i form av ovillkorliga aktieägartillskott – för andelarna och delägarrätterna. Det som karakteriserar den skattemässiga behandlingen av en kapitalvinst vid avyttring av kvalificerade andelar och andra delägar- rätter är att viss del av den skattepliktiga kapitalvinsten skall tas upp i inkomstslaget tjänst. Enligt 57 kap. 12 § första stycket IL skall således hälften av den del av kapitalvinsten som överstiger sparat utdelningsutrymme (se avsnitt 8.2.4) beskattas som inkomst Av kopplingen till sparat utdelningsutrymme och gräns- beloppet framgår att det omkostnadsbelopp som enligt huvud- regeln ligger till grund för underlaget för gränsbelopp, nämligen den genomsnittliga faktiska anskaffningsutgiften för den kvalifice- rade andelen med beaktande senare nyemissioner och tillskott i form av ovillkorliga aktieägartillskott (se avsnitt 8.2.3), också är det omkostnadsbelopp som i första hand skall läggas till grund för beräkningen av den kapitalvinst som skall fördelas. Enligt 57 kap. 12 § andra stycket IL får denna kapitalvinst emellertid även beräknas med utgångspunkt i ett omkostnadsbelopp som bestäms enligt indexuppräkningsregeln eller alternativregeln Som framgår av avsnitt 8.2.3 under rubriken får i vissa fall anskaffningsutgiften beräknas enligt särskilda övergångs- bestämmelser (som finns i 4 kap. 76 § ILP) och därefter räknas upp enligt indexuppräkningsregeln. Tillämpningen av såväl indexuppräkningsregeln som alternativregeln vid beräkning av för- delningsvinsten är dock, precis som fallet är i utdelningssamman- hang, begränsad till delägarrätterna aktier och andelar (57 kap. 12 § andra stycket sista meningen IL). När det gäller andra delägarrätter än aktier och andelar skall alltså omkostnadsbeloppet alltid beräk- nas enligt huvudregeln. Tekniken att fördela kapitalvinsten mellan inkomstslagen tjänst och kapital åskådliggörs enklast genom följande exempel. Andelarna har anskaffats för . Kapitalunder- laget var vid taxering. Sparat utdelningsut- rymme uppgår till . Andelarna säljs för . Den nominella kapitalvinsten uppgår till (1 000 000 – 100 000 =) . Vid beräkning av fördelningsvinsten får som omkostnadsbelopp tas upp (100 000 x omräkningstalet för , dvs. 2,08 =) (enligt indexuppräkningsregeln) alternativt (enligt alternativregeln). Fördelningsvinsten uppgår med tillämpning av alternativregeln till (1 000 000– 500 000 =) . Den sparade utdelningen, , får beskattas i inkomstslaget kapital. av resterande vinst, (0,5 x 450 000 =) , hänförs till inkomstslaget tjänst. Den del av den nominella kapitalvinsten som inte beskattas i inkomstslaget tjänst beskattas som inkomst av kapital enligt föl- jande. Av den del av kapitalvinsten som skall beskattas som inkomst av kapital kan en del komma att undantas från skatteplikt enligt lätt- nadsreglerna för onoterade företag (se kapitel 9). Den bestämmelse som reglerar den skattemässiga behandlingen av kapitalvinst vid avyttring av kvalificerade andelar infördes ursprungligen i 3 § 12 mom. tredje stycket SIL (SFS 1990:651). I den fortsatta reformeringen av inkomst- och företagsbeskattningen (prop. 1990/91:54, bet. 1990/91:SkU10, SFS 1990:1422) infördes i detta lagrum en särskild bestämmelse för det fall att aktie i ett fåmansföretag förlorat sitt värde till följd av att företaget upplösts genom likvidation eller fusion. I sådana fall skulle den överskju- tande utdelning som enligt 3:12-reglerna var att hänföra till inkomst av tjänst minskas med den uppkomna förlusten. Som framgår av avsnitt 8.2.3 slopades beskattningen av aktieutdelning och beskattningen av kapitalvinster halverades i för- hållande till vad som tidigare gällt (prop. 1993/94:50, bet. 1993/94:SkU15, SFS 1993:1544). För beskattningen av utdelning och kapitalvinst på kvalificerade andelar blev konsekvenserna härav följande (SFS 1993:1543). Den del av en utdelningsinkomst som enligt 3:12-reglerna skulle hänföras till inkomst av kapital blev skattefri. Den del av en kapitalvinst som skulle tas upp som inkomst av tjänst höjdes från till . Syftet med höjningen var att bibehålla skatteuttaget på den dittillsvarande nivån, . I samma lagstiftningsärende samordnades reglerna för utskift- ning från aktiebolag med de bestämmelser som gäller vid utskift- ning från en ekonomisk förening. Det innebar att utskiftning huvudsakligen kom att hanteras inom kapitalvinstsystemet och att en aktie ansågs avyttrad mot en ersättning motsvarande utskiftat belopp. Om detta resulterade i en vinst undantogs denna från skatteplikt. Denna skattefrihet gällde dock inte om det likviderade företaget var ett fåmansföretag (24 § 4 mom. sjunde stycket SIL). Eftersom utskiftning i samband med likvidation således blev reg- lerad inom kapitalvinstsystemet slopades den bestämmelse i 3 § 12 mom. tredje stycket sista meningen SIL som införts genom SFS 1990:1422 (behandlingen av förlust i samband med att företaget upplösts genom likvidation eller fusion). Redan året efter, dvs. , slopades den nya ordningen för beskattning av ägarkapitalet i svenska företag (prop. 1994/95:25, bet. 1994/95:FiU1, SFS 1994:1859). Anledningen var att behov av en återgång till de huvudprinciper som gällde skatte- reform ansågs föreligga (a. prop. s. 51). Därför togs reglerna om lägre skatteuttag för aktieägare och andra delägare i svenska företag för kapitalvinster och löpande avkastning på delägarrätter bort. Mottagen utdelning på aktier o.d. skulle åter tas upp till beskatt- ning i sin helhet och vid försäljning av sådana värdepapper skulle hela vinsten beskattas. Som en konsekvens härav återställdes kvot- delen för fördelning av kapitalvinst på kvalificerade andelar till . Således skulle åter hälften av den vinst som överstiger sparat utdelningsutrymme tas upp som inkomst av tjänst. I samband med lagstiftning (prop. 1995/96:109, bet. 1995/96:SkU20, SFS 1995:1626) flyttades bestämmelserna om beskattning av vinst vid avyttring av kvalificerade andelar till 3 § 12 b mom. fjärde stycket SIL. Året efter infördes ett nytt fjärde stycke i momentet (beräkning av gränsbelopp för år då företaget inte lämnat någon utdelning) varför kapitalvinstreglerna flyttades till femte stycket (prop. 1996:1611, bet. 1996/97:SkU13, SFS 1996:1611). Bestämmelserna om beskattning av vinst vid avyttring av kvalifi- cerade andelar finns numera i 57 kap. 12 § IL. Enligt de allmänna bestämmelserna om kapitalvinster och kapital- förluster tillämpas i vissa fall den s.k. kontinuitetsprincipen. I RÅ 1996 ref. 72 prövades frågan om kontinuitet även gäller vid tillämp- ning av 3:12-reglerna för andelar som förvärvats genom byte. I målet hade A avyttrat sina andelar i fåmansföretaget till fåmansföretaget . Likviden för de avyttrade andelarna var marknadsmässig och bestod i huvudsak av nyemitterade andelar i YAB. Eftersom ingen del av kapitalvinsten vid avyttringen av andelarna i XAB skulle beskattas i inkomstslaget tjänst fick A upp- skov med beskattningen av vinsten. A ville veta om han vid beräk- ning av anskaffningsvärdet för andelarna i YAB fick använda sig av anskaffningsvärdet för andelarna i XAB beräknat enligt alternativregel (med koppling till förmögenhetsvärdet), om ande- larna i YAB skulle anses anskaffade som ande- larna i XAB och om han vid beräkning av anskaffningsvärdet för andelarna i YAB fick använda sig av anskaffningsvärdet för ande- larna i XAB beräknat enligt alternativregel (med koppling till beskattat eget kapital). konstaterade att det för det i 3:12-reglerna använda begreppet anskaffningskostnad finns en koppling till begreppet anskaffningsvärde i de allmänna kapitalvinstreglerna och anförde vidare. Anskaffningskostnaden för enligt 3:12-reglerna kom- mer därför att motsvara det anskaffningsvärde som gäller för dessa på samma sätt som om aktierna erhållits i byte mot aktier som inte omfattas av 3:12-reglerna. Stöd saknas för att vid tillämpning av dessa regler anse anskaffade tidigare än som faktiskt skett. Av det nu sagda följer att A inte har rätt att såvitt avser till- lämpa alternativa anskaffningskostnader eller att till dessa aktier över- föra outnyttjad sparad utdelning avseende . Regeringsrätten gjorde samma bedömning som Skatterättsnämn- den och fastställde därmed förhandsbeskedet. Slutsatsen som kan dras att målet är att kontinuitet inte gäller vid tillämpning av 3:12-reglerna för andelar som förvärvats genom byte. Den skattskyldige får således inte tillämpa indexuppräknings- respektive alternativregeln vid beräkning av omkostnadsbeloppet för de mottagna andelarna. Eftersom de allmänna bestämmelserna i 44 och 48 kap. IL skall tillämpas vid beräkning av kapitalvinst på kvalificerade andelar är de allmänna begreppen, t.ex. begreppet avyttring som regleras i 44 kap. 3-10 §§ IL, av betydelse även i förevarande sammanhang. Detta begrepp var föremål för prövning i RÅ 1997 ref. 81. Ett bolag hade i ansökan om förhandsbesked uppgivit bl.a. följande. I den verksamhet som bolaget bedrev fungerade anslutna personer som föreståndare. Dessa var såväl aktieägare som anställda. hade det interna resultatet för var och en beaktats när lönerna bestämdes medan aktierna medfört lika rätt till utdelning. Bolaget övervägde att ändra vinstfördelningssystemet så att rätten till utdelning skulle variera beroende på respektive aktieägares interna resultat. För att åstadkomma detta skulle fyra olika aktieslag med olika rätt till utdelning skapas. Samtliga aktier skulle medföra samma rösträtt och lika del i bolagets kapital. Frågan var om den beskrivna omvandlingen av aktier utgjorde en sådan avyttring som utlöste kapitalvinstbeskattning. fann att omvand- lingen fick anses utgöra en avyttring. samma bedömning som och fastställde därmed förhandsbeskedet i denna fråga. En viktig fråga vid avyttring av andelar är hur omkostnadsbelop- pet skall beräknas. Praxis är rikhaltig såvitt avser tillämpningen av de allmänna kapitalvinstbestämmelserna. Frågan är emellertid hur de allmänna reglerna och principerna skall tillämpas i 3:12-regel- systemet, dvs. vid beräkning av den kapitalvinst som skall fördelas mellan inkomstslagen tjänst och kapital. Denna fråga diskuterades i RÅ 1999 not. 277 där omständigheterna var följande. R ägde av andelarna i fåmansföretaget . Resterande andelar ägdes till lika delar av hans tre söner. R hade förvärvat sina andelar genom arv och köp. Ett av köpen var från en broder. Avtal om detta köp hade träffats . Köpeskillingen var dels fast (som skulle betalas ), dels rörlig. Den fasta köpeskillingen utökades genom tilläggsavtal med varav ena hälften skulle betalas och andra hälften . Den rörliga köpeskillingen skulle utgå med början och utgjorde, med visst tak, av rörelseresultatet under vart och ett av de sex åren. R övervägde att överlåta andelar i bolaget till sina söner utan att dessa övertog ansvaret för den rörliga köpeskillingen. R behövde medel för att fullgöra sina förpliktelser avseende tilläggsköpeskillingen. Han avsåg att ta ut maximal kapitalbeskattad utdelning från bolaget . För att kunna beräkna denna behövde han få veta dels till vilket år den fasta köpeskillingen skulle hänföras, dels till vilket år den rörliga köpeskillingen skulle hänföras. som Regeringsrätten hänvisade i sina beslut till 3:12-reglernas syfte. Regeringsrätten fann att bestämmel- sen i 3 § 12 b mom. SIL (numera 57 kap. 8 § IL) bör tolkas så att den tar sikte på det vid utdelningstillfället beräkningsbara anskaff- ningsvärdet. Med denna utgångspunkt kunde den avtalade höjningen av köpeskillingen inräknas i anskaffningsutgiften först från det året och de rörliga tilläggen först från de år då de blivit kända. Den generella slutsats som kan dras av målet är följande. Enligt de allmänna reglerna för kapitalvinstbeskattning gäller att skatt- skyldigheten inträder det år då bindande avtal om försäljning träf- fats. För tilläggsköpeskilling gäller att beskattningen inträder det år då köpeskillingen blir känd till sin storlek. per skall även gälla vid beräkningen av den vinst som skall fördelas enligt 3:12-reglerna. Avyttring av andel som ägs genom handelsbolag Som framgår av avsnitt 7.3.4 skall i vissa fall del av kapitalvinsten vid avyttring av andel i handelsbolag beskattas i inkomstslaget tjänst. Det kan enligt 50 kap. 7 § IL bli aktuellt när en fysisk person avyttrar en andel i ett handelsbolag som, direkt eller indirekt, äger en andel som skulle ha varit en kvalificerad andel om den ägts direkt av den fysiska personen. I så fall skall den del av kapitalvins- ten som motsvarar den sistnämnda andelens marknadsvärde i för- hållande till ersättningen för andelen i handelsbolaget till hälften tas upp i inkomstslaget tjänst. Följande exempel åskådliggör tekni- ken. Ett handelsbolag äger kvalificerade andelar till ett marknads- värde av . När andelen i handelsbolaget avyttras uppgår ersättningen för denna till och kapitalvinsten till . Den del av kapitalvinsten som kan anses belöpa sig på de kvalificerade andelarna kan därmed beräknas till (700 000/1 000 000 x 900 000 =) . Därav skall , dvs. tas upp i inkomstslaget tjänst. Resterande del av kapital- vinsten, dvs. , skall tas upp i inkomstslaget kapital. Bestämmelserna i 50 kap. 7 § IL knyter inte an till 3:12-reglerna, vilket bl.a. innebär att takregeln (se nästföljande avsnitt) inte är tillämplig. 8.3.1Takregeln (basbeloppsregeln) När 3:12-reglerna infördes insåg man att den schablonmässiga beräkningen av normal kapitalavkastning kunde leda till ett för stort skatteuttag i de fall då den faktiska kapitalavkastningen är mycket hög.