sou · GQB392d2 · 2003-01-01 00:00:00 — Sedan ett sådant register en gång lagts upp blir det lättare att följa det arbetet i fackföreningarna. De lokala organisationerna har ett ex, du får ett ex och vi får ett genom dig. I den mån vi sedan vill ha konkreta uppgifter om enstaka fackföreningar kan vi använda oss av dessa listor.58 Det är inte helt klart vad som hände med de listor som ville ha åter till partiexpeditionen. Det dokument som både / och återger i sina böcker kan dock knappast ligga till grund för ett påstående om central registrering. Det är en skrivelse från till ombudsmännen rörande 56 Brev från till . SAP: allmän korrespondens L-Ö E1 volym 26. 57Brev från landsfiskal , till . Aspings svarade i brev . SAP: allmän korrespondens. 58Kokk (2001) s 89-90. SAP:s kontakter med säkerhetstjänsterna Skogs- och kommande kongress. på- pekade att ombudsvalen måste planläggas : För att underlätta arbetet medsänder vi en förteckning över det antal ombud som skall väljas från varje distrikt samt ombudsförteckning från förra kongressen. De kommunistiska ombuden utmärkes med ett k(k), de osäkra med ett o (o) och de socialdemokratiska med ett s (s).59 Det var således listor med namn utan partitillhörighet som utsän- des till ombudsmännen vilka själva skulle ombesörja partibestäm- ningen. Det finns inget i Björks brev som direkt pekar på att listorna skulle återsändas till partiexpeditionen. Att så skedde kan dock inte uteslutas. Inför FUN framhöll flera av de hörda betydelsen av Pragkuppen som grund för att förstå Grupp B/IB:s tillkomst 1957. Det kan måhända tyckas något märkligt att så starkt etablera ett samband mellan dessa två händelser, vilka enligt samma personer skiljer sig åt i tiden. Men detta kan troligen förklaras med att det rör sig om andrahandsuppgifter, att man inte hade någon insyn i den successiva process som pågick under detta decennium eller att man helt enkelt sätter likhetstecken mellan arbetsplatsorganisationen och Grupp B/IB. I tidigare kapitel har skildrats de bestörta reaktioner inom regeringen som Pragkuppen gav upphov till. Det är dock tveksamt om denna oro hade någon större motsvarighet inom partikansliet. Partisekreteraren skrev nämligen i en broschyr inför valet att kommunisterna inte utgjorde något hot nationellt, men att den internationella kommunismen däremot var att betrakta som en maktfaktor. skrev att kommunisterna utgör ingen fara för det svenska samhället men de kunde däremot utgöra en fara för arbetarrörelsen och dess inflytande över samhället om de splittrade rörelsen.60 Inom SAP fick kuppen dock till följd att partiet drog igång något som allmänt kom att kallas för Kommunistkampanjen. Detta var en på bred front upplagd offensiv mot kommunisterna som främst gick ut på att möta dem i debatter över hela landet. Planerna mejslades ut vid en talar- konferens på i . Här fanns partiets och LO:s toppar samlade tillsammans med ett 30-tal av partiets distriktsombudsmän. Möteskampanjen som följde om- 59Kanger/(1990) s 48 samt Kokk (2001) s 92. 60Wiederholm, : Att bemöta kommunismen. Antikommunism inom SAP 1947-1960, politik och retorik, s 25. C-uppsats i historia (1997). SAP:s kontakter med säkerhetstjänsterna fattade 126 möten över hela landet. Inför kampanjen hade till partipressen sänt en intervju med sig själv där han bl.a. hävdade att (k)ampen mot kommunisterna föres nämligen i första hand på arbetsplatserna och i fackföreningarna.61 Tongångarna internt inom partiet var ibland råa, för att inte säga aggressiva och ger också en fingervisning om hur man betraktade kommunisterna. Då en ombudsman från i ett brev till partistyrelsen redogjorde för att han ordnat en talare till en debatt i trakten uttryckte han sig på följande sätt: Bekräftar härmed löftet om för avlus- ning av Mölndal.62 I och med organiserandet av arbetsplatsombuden och kartlägg- ningen av det kommunistiska inflytandet i fackföreningarna, tog SAP åren 1947–1948 ett steg som skulle bli mycket svårt att hantera. Angiveriverksamhet i alla dess former var ytterligt käns- lig och detta var man naturligtvis mycket medveten om vid parti- expeditionen vilket en del av nämnda dokument vittnar om. Trots att sådana kartläggningar ändå genomfördes slog man alltid tillbaka anklagelser om dylikt. Det har hävdats att också företagen i någon utsträckning varit involverade i det här arbetet. /har i sin bok återgivit ett dokument rörande sådant samarbete. Det handlar om en skrivelse från till , då ombudsman i : Det här gäller en alldeles speciall sak, som jag är mycket angelägen om att Du kan hjälpa mig med. Nedan antecknade personer har sökt arbete på en för oss mycket viktig plats och önskar vi att Du försöker få reda på vilka som är social- demokrater, kommunister eller partilösa, om de varit aktiva inom respektive rörelser samt andra upplysningar som kan vara av värde.63 Därefter följde namn, adress och ålder på sju personer. Av dessa kunde författarna visa att två av dem vid den aktuella tidpunkten sökt arbete vid respektive kraftverk. Den slutsats som dras i boken går ut på att arbetsgivarna och den 61Kokk (2001) s 91. 62Brev från , partidistrikt, till partistyrelsen . SAP: Andra partier 1947–1949; SAP/Kommunisterna 2. 63Kanger/(1990) s 61-63. SAP:s kontakter med säkerhetstjänsterna lokala socialdemokratiska ledningen i samarbetade för att hindra kommunister från att få jobb vid de viktigare arbets- platserna i länet. Också instämmer i denna slutsats och hänvisar till ett antal samtal han haft med olika personer i . Det är dock inte alldeles säkert att ovanstående dokument visar på ett sådant samarbete. Det skulle i så fall betyda att så många som kanske sju olika arbetsgivare kontaktat lokala socialdemokrater som sedan gått med uppgifterna till i . Om man tar fasta på skrivningen i dokumentet ser man att det står att personerna sökt arbete vilket snarare riktar blickarna mot någon lokal arbetsförmedling. Att sådana kunde vara behjälpliga med in- formationer framgår också av andra dokument, särskilt beträffande . Arbetet med att på detta sätt bekämpa kommunismen inom fackföreningarna fortsatte med oför- minskad framgång. sammanfattade arbetet i en tidningsartikel, som citeras i Kommunistjägarna: En särskild avdelning inom Socialdemokratiska Arbetareparti bildades med mig som ledare , och hade den besegrat kommunisterna i alla utom en av de viktigaste fack- föreningar där de tidigare haft dominans Beslutet att driva ut kommunisterna från sina maktpositioner togs efter den katastrofala, landsomfattande strejken inom metallindustrin 1945. Vi den tidpunk- ten tillhörde en tredjedel av alla fackföreningsanslutna arbetare fack- föreningar som kontrollerades av kommunister mål var att vinna över medlöparna och blåsa liv i våra till antalet överlägsna men ofta passiva sympatisörer. Vi startade ett stort antal fackförenings- kurser i landet, där utvalda personer undervisades i debatteknik och i ett brett fält av andra ämnen, där ekonomi dominerade. genomförde vi en noggrann kartläggning av de olika fackföreningarnas kommunistproblem. Vi valde ut ett antal av de mest fientligt stämda fackföreningarna och satte in ett system av arbetsplatsombud, vilka var utbildade inom vårt parti, som planlade och ledde den lokala offen- siven mot kommunisterna täcker vår organisation hela landet. Bara 80 av landets 9.000 fackföreningar kontrolleras nu av kommunis- terna.64 Bortsett från vissa smärre sakfel ger denna beskrivning sannolikt en riktig bild av utvecklingen –1954 med ett undantag; går naturligtvis inte närmare in på hur man gick tillväga då han talar om den noggranna kartläggningen av fackföre- ningarna. 64 Ibid., s 77-78. SAP:s kontakter med säkerhetstjänsterna Att det bland socialdemokraterna inom fackföreningsrörelsen fanns en klar säkerhetsmässig potential är självklart. Det faktum att exempelvis arbetsplatsombuden hade nära kontakt med kommunis- ter på den lokala nivån innebar att de snabbt bedömde huruvida en viss person var att betrakta som kommunist eller inte. Därifrån till att också avgöra om kommunisten kunde tänkas utgöra en säker- hetsrisk var dock ett steg där det är tvivelaktigt om man inom fackföreningarna kunde göra rimliga bedömningar. är det inte alldeles säkert att rapporteringen nödvändigtvis var till en kommunists nackdel. För den händelse en representant för någon säkerhetstjänst ville ha uppgifter om en misstänkt eller påstått farlig kommunist, kunde man ju också fria denne om man kände personen som demokratiskt sinnad. Den konsensus rörande be- hovet av kommunistövervakning som kom att utvecklas i samhället efter Pragkuppen medförde nämligen att inte bara medlemmar av utan också vanliga sympatisörer per definition betraktades av säkerhetspolisen som potentiella landsförrädare och registrerades. Behovet av informationer medförde att vissa kon- taktytor skapades i detta avseende. Några av de aktörer som här nämnts – , och – åter- kommer då. 10.7Nordiska partikontakter rörande kommunistbekämpning De norska historikerna /berör i De hemmelige krigen (1997) diskussionerna mellan de nordiska arbetarpartierna om kommunistproblemet. Det fanns också ett annat samarbetsforum – () – på högre nivå där de olika ländernas partiledare deltog. Här torde dock frågor om kommunistbekämp- ning endast ha diskuterats i mer övergripande former. / ger exempel på detta då träffades 1952. hävdade då att kommunisterna i inte längre ut- gjorde något problem för socialdemokraterna sedan en del av deras underjordiska verksamhet avslöjats i samband med flera spionaffärer. Å andra sidan hade dessa affärer visat hur effektiva de kommunistiska organisationerna var. menade att det där- för skulle vara nyttigt att samla upplysningar från de olika länderna om de kommunistiska arbetsmetoderna. Vid mötet beslöts, efter SAP:s kontakter med säkerhetstjänsterna förslag från partisekreteraren , att frågan skulle tas upp för behandling vid ett senare partisekreterarmöte.65 I dessa deltog huvudsakligen , , från samt och från . Man träffades vid ett flertal tillfällen i vad man kallade engere konferenser (engere = förtroliga). Det var självfallet inte endast kommunistfrågan som stod på pro- grammet vid dessa möten men den var ofta uppe till diskussion. /återger särskilt uppgifter från ett av dessa, hållet 1952, där temat var Socialdemokratin och kommunismens nya taktik. Vid mötet föreslog man från finsk sida en gemensam nor- disk aktionsplan och partierna borde enas om vilka arbetsmetoder som skulle ingå i en sådan. Förslaget om aktionsplanen godtogs av samtliga parter men vad som är av intresse här är att , som svar på ett inlägg från , poängterade att man måste skilja mellan politisk och polisiär verksamhet i samman- hanget. /skriver att Asplings lämnade beskedet att partiet inte kunde ta till sådana metoder som rätteligen tillkom polisen. I finns en rapport som rör en sammankomst med nordiska socialdemokrater i . Från norsk sida deltog och , från kom och medan represen- terades av och . Från det finska partiet deltog samt en person av visst intresse i den här studien, nämligen organisationssekreteraren – denne skulle ända in odla kontakt med . Efter utbyte av skriftliga informationer lämnades från de olika län- derna mera detaljerade meddelanden om det kommunistiska läget i landet. Gemensamt för alla dessa redogörelser var att observations- och övervakningsverksamheten utvecklats och blivit mera systematisk, och att man inte ens värjt för att ta friska tag lika litet vid anskaffningen av underrättelser som i den egentliga striden på fältet. Att döma av att såväl norrmännen som svenskarna hade noggranna stenografiska an- teckningar från de hemliga kommunistmötena (understruket med blyerts, LOL) måste man på vederbörande håll haft till sin disposition särskilda lyssnarapparater. Det var svårt, att under mötets gång göra 65Bergh/(1998) band 1 s 456. Författarna anger att detta möte antagligen blev inled- ningen till mer regelmässiga partisekreterarmöte rörande kommunisterna. SAP:s kontakter med säkerhetstjänsterna tillräckliga anteckningar om de ytterst omfattande och detaljerade informationerna.67 En rapport från detta möte inkom också till den amerikanska ambassaden i (se avsnitt 10.9, Kontakterna med ). Också på andra nivåer inom den nordiska arbetarrörelsen fanns kontakter rörande kommunisterna. / skriver t.ex. att kampen mot kommunisterna fördes genom utbildning av förtroendemän inom arbetarrörelsen. Denna kurs- och kontaktverksamhet bedrevs i ganska stor utsträckning i sam- arbete med andra skandinaviska socialdemokratiska partier. I det nordiska samarbetet lades särskild vikt vid problemen i norr, vilket bl.a. resulterade i en rad norsk-svensk-finska konferenser för parti- sekreterare och särskilt utvalda förtroendemän. inrättades från centralt håll i partierna ett särskilt kontaktorgan med säte i med som ordförande och som sekreterare.68 10.8En kommunistjägare från öststaterna69 kom och i kontakt med en person från en av östaterna. Mannen, som här kallas [] hade som flykting kommit från till . Eftersom han tidigare sysslat med journalistik arbetade han i för fram till början av 1948 då en journalist vid engelska , , kom till och tog kontakt med []. De blev goda vänner och rekryterade [] som assistent. misstänktes starkt av statspolisen för att ha bedrivit underrättelseverksamhet på svensk mark för brittisk räkning under kriget. gav [] dennes första uppdrag; att resa upp till för att där pejla den politiska stämningen inför det val, som skulle äga rum i . Inför resan skulle [] ha erhållit en rekommendationsskrivelse från i LO-ledningen. Skrivelsen skulle ha riktat sig till LO-representanter i och lett till att [] sedan blivit 67Fst/In det 1 nr IH 425 In 22/7 1950. Fst/Säk (H) F VIII B, volym 5. Handlingen hade ursprungligen upprättats i där den inkommit till svenska ambassaden. En översättning gjordes och översändes till Fst/U varifrån den expedierades vidare till Fst/In. 68Bergh/(1997) Band 1, s 454 ff. 69Hela avsnittet grundar sig på olika handlingar i [] personakt. SAP:s kontakter med säkerhetstjänsterna väl omhändertagen.70 [] reste sedan runt i med en Expressenfotograf, , och sammanträffade med flera ledande personer inom fackföreningar och andra politiska före- ningar. Han samtalade också med redaktören vid (s), , som lämnade uppgifter om de mer framträdande kommunisterna i Skellefteå.71 [] erinrade sig senare hur uppskakad han blev över att finna att det fanns så många kommunister i och fick intrycket att det var en röd republik i . avbröts dock resan då [] hastigt blivit hjärtsjuk. Därigenom blev inte undersökningarna så ingående utan [] hade endast fått en del allmänna intryck, vilka han även delgivit och som denne även vidarebefordrat till vars korrespondent då var. sände [] ett brev till , redaktör på . De två hade träffats i samband med [] resa tidigare och Lidgren fick då informationer om kommunistiska sabotageplaner mot Marshall- hjälpen. Lidgren publicerade sedan dessa uppgifter i NSD. I det brev som [] nu sände, berättade han om sin hjärtsjukdom och att Goulding72 i stället skulle fortsätta det påbörjade arbetet genom att besöka Lidgren. [] angav också att det var troligt att han kommer att åtföljas av eller någon annan från partiet här – vi försöker i alla fall att få någon med på noterna.73 rörande femte kolonnen gjorde intryck på []. Enligt vad [] själv senare berättade för säkerhetspolisen insåg han att han som journalist inte hade någon chans att få någon verklig inblick i de kommunistiska problemen, om han inte försäkrade sig om socialdemokraternas bistånd. Det var artikelserie, som gav [] uppslag till detta, då han kunde konstatera att denne skrev sina artiklar en- bart från utgångspunkt av samtal som han haft på hög nivå och 70Skrivelse från Statspolisens 3:e rotel i till . Ingår i [] P-akt nr 5474, löpnr 1. 71Skrivelse från Statspolisen i . Ingår i [] personakt nr 7454.SÄPO. 72Tage skriver i sin dagbok för att hade besök av i nära 5 kvart. De två diskuterade bl.a. kommunisterna i och hamnarna, varför saboterar de inte Marshallhjälpen? Skulle de försöka måste de camouflera det hela som en intressekonflikt (: Dagböcker 1950-1951 (2001) s 41). 73Lidgren överlämnade brevet till statspolisens tredje rotel i som i sin tur sände det till . Statspolisens 3. rotel, serie B IV, diverse PM 1947–1949, vol 1, nr 51. SAP:s kontakter med säkerhetstjänsterna detta stämde inte alls överens med de intryck som [] själv tidigare under sin korta vistelse i hade fått genom samtal med olika partifunktionärer där. [] sökte därför upp som var propagandasekreterare vid den socialdemokratiska partistyrelsen i . [] redogjorde för de kunskaper som han tidigare ägde om kommunistregimen och de allmänna intryck som han skaffat sig om kommunist- problemen i . Han nämnde också de intervjuer han gjort med socialdemokratiska ombudsmän, vilka varit ute på fältet med kommunisterna. Han menade att man skulle kunna samla allt detta material i en bok, som socialdemokraterna sedan skulle kunna ha nytta av. För detta uppslag visade mycket stort intresse och lämnade även stort bistånd till [] i hans vidare arbete. företog [] således ännu en resa till för att intervjua olika fackföreningsmän. Genom att han försäkrat sig om intresse för saken hade han nu inga svårigheter att få kontakter. Med dennes rekommendationer kunde nu [] lätt komma till tals med fackföreningsmän på olika orter. På vägen upp till samtalade han först med kriminalkommissarie i . Enligt [] vidare redogörelse reste han sedan till där han tog kontakt med , till vilken [] blev hembjuden för diskussion. Lassinantti hjälpte sedan [] under hans resa i genom att ringa runt och på förhand varsko om [] ankomst, vilket gjorde att ingen – jämfört med resan – misstänkte honom för att ha några skumma avsikter. [] uppger att Björks och Lassinanttis medverkan var till stort gagn för hans undersökning. Under sin rundresa besökte han bl.a. , , , , och samt . Han återbesökte därvid flera personer som han tidigare träffat och gjorde noggranna intervjuer med dessa. Innan han kom till en viss ort hade han först genom Lassinantti fått veta, vilken person han skulle vända sig till och som bäst kunde sitta inne med de upplysningar som [] kunde vara intresserad av. Denne person sammankallade som regel fyra – fem andra per- soner, som var engagerade i att organisera motståndet mot kommunismen och genom vilka [] kunde inhämta upplys- ningar. När han kom tillbaka till sammanställde han dessa intervjuer och alltsammans blev en lunta på ca 150 sidor – Kommunismen i ; Intervjuer, anteckningar och utkast – . Med materialet gick han sedan till SAP:s kontakter med säkerhetstjänsterna så att denne kunde granska detta och se vad som fanns att ändra eller tillägga. [] kom nu också i kontakt med – sannolikt eftersom var på väg till för en tjänst som chefredaktör för . [] uppger att han därefter hade ett mycket gott samarbete med . Han hade dock till Petters- son avgivit ett löfte att inte berätta om deras kontakt för utom- stående. Både och uppskattade [] rapport så pass mycket att de bad att få en kopia av den. På detta svarade [], att det var hans önskan att de överlämnade alltsammans till polisen, vilket de också gjorde, såvitt han kände till. fick han tillbaka exemplaret. Det hade då enligt [] uppfattning skrivits av eller fotograferats. [] sökte nu upp på vilken han ville kontakta som kännare av kommunistproblemen. [] kände inte personligen utan lämnade materialet till redaktion. ringde man till [] och kallade honom till med vilken [] senare hade ett långt samtal. Denne var mycket imponerad över [] undersökning och förklarade att det var bra att han även överlämnat materialet till polisen. ska senare ha kontaktat [] med en för- frågan om den socialdemokratiska partistyrelsen fick stencilera [] material och sända ut det till olika personer på lokal- avdelningarna, vilka särskilt sysslade med kommunismen – [] hade fått en siffra på 300–400 man. [] lämnade sitt medgivande till detta. Han kom överens med att det inte på något sätt skulle få komma ut att det var [] som gjort denna undersökning. Om detta blev känt skulle det enligt [] innebära en stor triumf för kommunisterna i sitt arbete mot socialdemokraterna. Materialet publicerades senare i Vecko-Revyn – [] använde då signaturen . Undersökningen togs vidare även upp av i dennes ledare i . Det diskuterades sedan även en hel del i kommunistisk press. Såvitt [] kan erinra sig, nämndes dock aldrig hans namn i sammanhanget. []s redogörelse är inte alldeles oproblematisk såtillvida att det är svårt att i alla delar få den bekräftad av andra källor. Otvivelaktigt har [] dock rätt beträffande en rad sakför- hållanden som inte skulle bli offentligt kända förrän . SAP:s kontakter med säkerhetstjänsterna Och hans rapport finns också i kopia på Arbetarrörelsens Arkiv74 som bevis på att han en gång lämnade den till och/eller . Då han ansökte om svenskt medborgar- skap angav han som referens bland andra som skrev: Det är ett nöje för mig att betyga att [] under vår långvariga bekantskap visat sig vara en god och pålitlig medborgare och kamrat, en högst kvalificerad arbetskraft och – allt eftersom åren gått – en utmärkt kännare av svenskt samhällsliv, speciellt när det gäller olika grenar av arbetarrörelsen. På det sistnämnda området har vi efter kriget samarbetat – han orienterade mig om opinionsförhållanden och strävanden i översta och på , jag författade ledande artiklar i till stor del med stöd av hans upp- gifter. Hans utmärkta förbindelser med ledande socialdemokratiska fackföreningsmän satte honom i stånd att ingående skildra läget och aktuella problem.75 De socialdemokrater som i bidragit med uppgifter till [] rapport, fick vissa problem att förklara dessa kontakter då statspolisen snart kom att intressera sig för hans resa och av- sikten med denna. Inom statspolisen kände man till kontakten mellan [] och och misstankarna mot den senare för att verka för brittisk underrättelsetjänst hade inte släppts. hördes av statspolisen med anledning av sina kontakter med []. Lassinantti berättade då att [] anlänt till för samtal med socialdemokratiska fackföreningsmän anställda vid . [] hade då åberopat sin bekantskap med men inte refererat till någon rekommendationsskrivelse. till- frågades enligt Lassinantti telefonledes om han sanktionerat []s verksamhet men förnekade då att han givit denne någon välsignelse och att åtgärden att åberopa förbin- delser med kända socialdemokrater finge helt betraktas som ett vanligt knep från en journalist för att lättare komma i besittning av informationer. Lassinantti och [] träffades och Lassinantti förstod då att []på något sätt ämnade studera kommunismen i detalj. Lassinantti skulle därför ha varit mycket försiktig i sina uttalanden eftersom han misstänkte att resan kunde vara ett camouflage. De två träffades dock åter i Lassinanttis bostad varvid [] 74Även påträffade rapporten under sitt arbete med om samarbetet med IB. Han tog upp den i samtal med ett flertal företrädare för och IB men lyckades aldrig komma till klarhet med dess ursprung. 75Kihlbergs intyg är daterat . En kopia finns i [] personakt. SAP:s kontakter med säkerhetstjänsterna berättade en del om vad han erfarit sedan förra samtalet. I förhöret med statspolisen funderade Lassinantti en del över [] egent- lige uppdragsgivare. En möjlighet var att han verkade för något annat lands underrättelsetjänst. Han kunde dock också agera på uppdrag av svenskar. Lassinantti tyckte sig märka att [] verksamhet stod i linje med den upplysningsverksamhet doktor i bedrivit kring norrbottenskommunis- men. Som en epilog kan i detta sammanhang följande nämnas. slutade sitt arbete vid partistyrelsen för att ta över posten som chefredaktör för ten. nya tjänst innebar självfallet inte att han upphörde engagera sig i kampen mot kommunismen.