sou · GQB350d1 · 2003-01-01 00:00:00 — Förslagen ovan medför primärt en ändring av 1 kap. 2 §, exempelvis enligt följande. 2 § Bestämmelserna i 3 och 4 kap. skall tillämpas endast vid prövning av frågor enligt 7 kap., tillståndsprövning av sådan verksamhet som är tillståndspliktig enligt 9, 11 och 12 kap. och vid regeringens tillåtlighetsprövning enligt 17 kap. samt enligt vad som är föreskrivet i luftfartslagen (1957:297), lag- en (1966:314) om kontinentalsockeln, väglagen (1971:948), lagen (1978:160) om vissa rörledningar, lagen (1983:293) om inrättande, utvidgning och avlysning av allmän farled och hamn, lagen (1985:620) om vissa torvfyndigheter, (1987:10), minerallagen (1991:45), lagen (1992:1140) om ekonomiska zon, lagen (1995:1649) om byggande av järnväg, ellagen (1997:857) och naturgas- lagen (2000:599). De innebär också ett upphävande av 2 kap. 4 §, 7 kap. 8 § och 16 kap. 4 §. Därutöver kan det finnas behov av sekundära ändringar i form av ändrade hänvisningar m.m. 5Prövning av vattenverksamhet och miljöfarlig verksamhet Vi föreslår att prövningen av vissa typer av vattenverksamhet flyttas från miljödomstol till förvaltningsmyndighet. Därigenom skulle ett första steg tas mot att, enligt våra direktiv, renodla domstolarnas roll till att avgöra tvister mellan enskilda och det allmänna. Vi har utrett två alternativ. Alternativ 1 innebär att vattenverksamhet prövas på samma sätt som miljöfarlig verksamhet, dvs. prövningen skall endast gälla tillståndsfrågan medan frågor om markåtkomst och ersätt- ning för skada och intrång prövas i en separat rättegång. Med detta alternativ skulle en förvaltningsmyndighet i princip kunna pröva alla typer av vattenverksamhet. Med nuvarande myndig- hetsorganisation skulle de stora verksamheterna fortfarande prövas av miljödomstolen, medan de mindre tillståndspliktiga verksamheterna skulle prövas av (miljöprövnings- delegationen). Alternativ 2 innebär att frågor om markåtkomst och ersätt- ning för skada liksom nu prövas tillsammans med tillstånds- frågan i en och samma rättegång. Till skillnad mot skulle en förvaltningsmyndighet kunna pröva sådana vattenmål där frågor om tvångsrätt eller ersättning för skada och intrång inte förekommer eller inte är tvistiga. Miljödomstolen skulle pröva de stora vattenmålen och vattenmål som innehåller frågor om markåtkomst och ersättning för skada och intrång, medan läns- styrelsen (miljöprövningsdelegationen) skulle pröva övriga till- ståndspliktiga vattenverksamheter. Vi föreslår att alternativ 2 genomförs. Oberoende av vilket alternativ som väljs, har vi därutöver följande förslag. Vi föreslår att det införs en anmälningsskyldighet för de mindre vattenverksamheterna. Prövning av vattenverksamhet och miljöfarlig verksamhet Vi föreslår att vattenverksamheterna, på samma sätt som gäller för miljöfarliga verksamheter, delas in i nivåerna A, B och C för att ange krav på tillstånd eller anmälan. Med nuvarande myndighetsorganisation skall tillstånd till A-verksamheter prö- vas av miljödomstolen och B-verksamheter av (miljöprövningsdelegationen). C-verksamheterna skall anmälas till . Ett stort antal vattenverksamheter kan med denna ordning prövas administrativt. Bestämmelsen i 11 kap. 6 § om att vattenverk- samhet skall vara samhällsekonomiskt tillåtlig bör finnas kvar men begränsas till att gälla enbart vid prövning av frågor om tvångsrätt (tvångsvis tillträde till mark respektive rätt till strömfall). Vi föreslår inte någon ändring av prövningssystemet för miljöfarlig verksamhet. Genom infördes en ny och sammanhållen prövnings- ordning. Som ett led i en fortsatt reformering av miljölagstift- ningen skall utreda om tillståndsprövningen bör ligga direkt hos miljödomstol eller om frågor om tillstånd m.m. skall prövas av domstol först efter överklagande av förvaltningsmyndighets beslut. Vi skall därvid beakta bland annat den utveckling som skett mot att renodla domstolarnas roll till att avgöra tvister mellan enskilda och mellan enskilda och det all- männa. Vi skall vidare vid bedömningen av för- och nackdelar med en administrativ prövning i första instans belysa frågan om hur anspråk på ersättning eller skadestånd enligt skall lösas. Även prövningspliktens omfattning liksom frågor av processuell och administrativ art som faller inom ramen för miljödomstolarnas tillämpning skall vid behov belysas. I uppdraget ingår följaktligen att utreda i vilken utsträckning den handläggning av vattenmål som sker vid miljödomstol kan överföras till förvaltningsmyndighet. Nästan all prövning av till- ståndspliktig vattenverksamhet sker vid miljödom- stol. Den viktigaste förklaringen till det är att prövningen inte bara omfattar frågan om tillstånd utan även frågor om tvångsvis tillträde till mark och ersättning för skada, dvs. frågor av civilrättslig natur. Förvaltningsmyndigheter prövar normalt inte sådana frågor. En viktig fråga att utreda blir därför hur dessa frågor skall hanteras vid en administrativ prövning av vattenverksamhet. Prövning av vattenverksamhet och miljöfarlig verksamhet Vi skall även utreda om det är lämpligt med en administrativ prövning av all tillståndspliktig miljöfarlig verksamhet. prövar miljödomstol som första instans de större miljöfarliga verksam- heterna. Många verksamheter prövas dock av en förvaltningsmyn- dighet. Det skulle inte kräva några mer ingripande författnings- ändringar för att överföra all prövning till förvaltningsmyndighet, däremot ingående organisatoriska överväganden. Före ikraftträdande prövades all miljöfarlig verksamhet av förvaltnings- myndighet. Kapitlet är indelat på följande sätt. Först redovisas prövnings- ordningen för vattenverksamhet och miljöfarlig verksamhet enligt gällande rätt. I nästa avsnitt beskrivs vilka faktorer som främst bör beaktas vid utformningen av en lämplig prövningsordning. I det sammanhanget redovisas tidigare utredningar och förslag om en administrativ prövning av vattenverksamhet. Sedan presenteras två alternativ som kan ligga till grund för en ändrad prövningsordning för vattenverksamhet. Nästa avsnitt ägnas åt att i detalj undersöka hur ett framtida prövningssystem för vattenverksamhet kan se ut och vilka verksamheter som bör tillståndsprövas av domstol respektive förvaltningsmyndighet. Därefter följer ett avsnitt som rör den för vattenverksamhet särskilda hänsynsregeln i 11 kap. 6 § . I nästa avsnitt analyseras de huvudsakliga konsekven- serna av en ökad administrativ prövning. Vi ger här ett förslag till den fortsatta inriktningen på arbetet med prövningsordningen för vattenverksamhet och miljöfarlig verksamhet. I de avslutande avsnitten redovisas översiktligt vad de föreslagna ändringarna kan innebära i kostnadshänseende och vad ändringarna kan innebära för små företag. 5.1Skillnader mellan prövningen av vattenverksamhet och prövningen av miljöfarlig verksamhet Prövningspliktiga verksamheter och prövningsmyndigheter bestämmelser om prövning av vattenverksamhet och miljöfarlig verksamhet har utformats på olika sätt. I 11 kap. finns generella bestämmelser om vad som avses med vattenverksamhet och när tillstånd krävs. Vattenverksamhet är förenklat uttryckt arbeten i vatten. En vattenverksamhet kan vara mycket omfattande och ha stor påverkan på miljön, såsom byggande av en stor kraft- Prövning av vattenverksamhet och miljöfarlig verksamhet Den kan också vara av liten omfattning, såsom byg- gande av en mindre brygga. Huvudregeln är att tillstånd krävs för vattenverksamhet, dock inte om det är uppenbart att varken all- männa eller enskilda intressen skadas genom vattenverksamhetens inverkan på vattenförhållandena. Vattenverksamhet tillståndsprö- vas i de flesta fall av miljödomstol. Mål om tillstånd till markav- vattning prövas i regel av länsstyrelse. Det finns inte några bestäm- melser om anmälningspliktig vattenverksamhet. Bestämmelser om tillstånds- och anmälningspliktig miljöfarlig verksamhet finns i förordningen om miljöfarlig verksamhet och hälsoskydd. Bestämmelserna omfattar verksamheter av vitt skilda slag med olika typer av påverkan på omgivningen, exempelvis olje- raffinaderier, avloppsanläggningar, jordbruk med djurhållning och skjutbanor. Endast verksamheter som betecknas med A, B eller C i den lista som intagits som en bilaga till nämnda förordning är prövningspliktiga. A- och B-verksamheter kräver tillstånd. Miljö- domstol prövar tillstånd till A-verksamheter och länsstyrelse (miljöprövningsdelegationen) prövar B-verksamheter. C-verksam- heter skall anmälas till den kommunala miljönämnden. Prövningssystemet medför bl.a. att av de ansökningsmål som prövas i miljödomstol utgör mål om miljö- farlig verksamhet och mål om vattenverksamhet. Prövning av tillståndsfrågan respektive civilrättsliga frågor I ett mål om vattenverksamhet prövar domstolen både tillstånds- frågan samt frågor om tvångsvis tillträde till mark och ersättning för skada orsakade av verksamheten, dvs. Ett tillstånd till vattenverksamhet förenas med de villkor som behövs för att begränsa verkningarna av verksamheten, till exempel i fråga om åtgärder till skydd för fisket och andra skadeförebyggande åtgärder. innehåller regler om tvångsvis tillträde till mark. Prövningen av miljöfarlig verksamhet omfattar frågan om till- stånd skall lämnas till verksamheten och vilka villkor som behövs för att begränsa skador och andra olägenheter orsakade av verk- samheten. Eventuella civilrättsliga frågor prövas inte med tillståndsfrågan. Om en sakägare anser att han lidit skada med anledning av en verksamhet, får han i en egen ansökan om stäm- ning yrka ersättning för det. Den som behöver tillgång till mark för Prövning av vattenverksamhet och miljöfarlig verksamhet att bedriva miljöfarlig verksamhet får ordna det vid sidan av till- ståndsprövningen. Bestämmelser i expropriationslagen och fastig- hetsbildningslagen kan göra det möjligt att få tvångsvis tillträde till mark. mål i 1 kap. 1 §, de allmänna hänsynsreglerna i 2 kap. och hushållningsbestämmelserna i 3 och 4 kap. är tillämpliga vid prövningen av tillstånd till både vattenverksamhet och miljö- farlig verksamhet. För vattenverksamhet gäller därutöver enligt 11 kap. 6 § att en verksamhet får bedrivas endast om dess fördelar från allmän och enskild synpunkt överväger kostnaderna samt skadorna och olägenheterna av den. Bestämmelsen innebär att det skall göras en samhällsekonomisk bedömning av verksamheten. En förutsättning för att en ansökan om tillstånd till vattenverksamhet skall tas upp till prövning är att sökanden har rådighet över vattnet inom det område där verksamheten skall bedrivas. I 22 kap. finns regler om hur en ansökan om till- stånd skall handläggas i miljödomstol. En viktig regel är att dom- stolen skall se till att utredningen i målet får den inriktning och omfattning som krävs. Domstolen har med andra ord full utred- ningsskyldighet i tillståndsfrågan och skall ställa de frågor och begära in de kompletteringar som behövs för att kunna bedöma tillåtligheten av verksamheten. Domstolen skall normalt hålla huvudförhandling i målet. förfaranderegler komplet- teras av bestämmelser om tvistemål i allmän domstol. Tillståndsprövningen får genom regleringen i 22 kap. ett starkt inslag av administrativ prövning. Det förklaras främst av att prövningsmyndigheten har ett ansvar för att bevaka skyddet för miljön. Andra förfaranderegler gäller för de miljöfarliga verksamheter som prövas av miljöprövningsdelegation (B-verk- samheter). I dessa mål tillämpas förvaltningslagen kompletterad av regler i 19 kap. 4–5 §§ . Miljöprövningsdelegationen har enligt dessa regler – i likhet med miljödomstolen – en utrednings- skyldighet i mål om tillstånd till miljöfarlig verksamhet. I mål om vattenverksamhet styrs prövningen av frågor om er- sättning på grund av skada eller intrång av regler om dispositiva tvistemål. Domstolen är i princip bunden av parter- nas yrkanden och grunder, vilket bl.a. innebär att parterna kan förlikas i ersättningsdelen. Sökanden i mål om tillstånd till vattenverksamhet skall enligt huvudregeln ersätta sakägare för rättegångskostnader vid pröv- Prövning av vattenverksamhet och miljöfarlig verksamhet ningen i miljödomstol. Ersättningen avser både tillståndsfrågan och de civilrättsliga frågor som prövas i målet. I mål om utövande av miljöfarlig verksamhet har en sakägare inte rätt till ersättning för rättegångskostnader. Om en sakägare ansökt om stämning med yrkande om ersättning för skada orsakad av verksamheten gäller regler, vilket innebär att den som förlorar målet skall ersätta motpartens rättegångskostnader. En viktig fråga i mål om tillstånd till vattenverksamhet och miljöfarlig verksamhet är vem som är att anse som sakägare. I 16 kap. 12 § anges att överklagbara domar och beslut får överklagas av den som domen eller beslutet angår, om avgöran- det har gått honom eller henne emot. innehåller därut- över en mängd regler som berör sakägares intressen i mål om till- stånd till en verksamhet. Sakägarkretsen i mål om tillstånd till miljöfarlig verksamhet har varit betydligt större än i mål om vattenverksamhet främst av det skälet att sakägare inte haft rätt till ersättning för rättegångskost- nader. En person som bor från en miljöfarlig verksamhet har haft rätt att överklaga ett tillståndsbeslut t.ex. på den grunden att verksamheten ger upphov till störningar i form av luftförorening. I mål om vattenverksamhet har sakägarkretsen varit betydligt snävare och begränsats till personer som lidit en mera konkret ekonomisk skada knuten till en fastighet. Skillnader vid prövningen av vattenverksamhet och miljöfarlig verk- samhet De huvudsakliga skillnaderna vid prövningen av vattenverksamhet och miljöfarlig verksamhet kan sammanfattas i följande punkter: 1.Prövningsplikt och prövningsmyndigheter: All vattenverksamhet kräver enligt huvudregeln tillstånd. För miljöfarlig verksamhet finns det en detaljerad uppräkning av vilka verksamheter som är tillstånds- eller anmälningspliktiga. Miljödomstol prövar i regel tillstånd till både små och stora vattenverksamheter medan prövningen av miljöfarlig verksamhet är uppdelad mellan miljö- domstol och länsstyrelse. 2.Prövningens omfattning: Vid prövning av vattenverksamhet behandlas i en och samma rättegång både tillståndsfrågan och eventuella frågor om tvångsvis tillträde till mark och ersättning Prövning av vattenverksamhet och miljöfarlig verksamhet för skada och intrång. Vid tillståndsprövning av miljöfarlig verk- samhet behandlas inte civilrättsliga frågor. I de få fall frågor om ersättning för skada förekommer prövas de i ett separat mål efter ansökan om stämning. 3.Materiella regler: Vid prövningen av vattenverksamhet tillämpas förutom allmänna hänsynsregler den särskilda bestämmelsen i 11 kap. 6 § enligt vilken en samhällsekonomisk bedömning av verksamheten skall göras. Någon sådan bedöm- ning skall inte göras av miljöfarlig verksamhet. 4.Regler som berör sakägare: Sakägare kan i ett och samma vatten- mål föra talan i både tillståndsfrågan och frågor om ersättning på grund av skada och intrång. Sakägare i vattenmål har rätt till ersättning för rättegångskostnader avseende både tillstånds- frågan och de civilrättsliga frågor som prövas i målet. I mål om tillstånd till miljöfarlig verksamhet kan sakägare inte föra talan i fråga om ersättning för skador utan får väcka en sådan talan i ett separat mål. Sakägare i mål om tillstånd till miljöfarlig verksam- het har inte rätt till ersättning för rättegångskostnader. Skillnaderna vid prövningen av olika verksamheter har sin förkla- ring i att i dessa delar bygger på tidigare lagstiftning, dvs. vattenlagen och miljöskyddslagen. Miljöskyddslagen syftade huvudsakligen till att skydda miljön, medan vattenlagstiftningen även hade till syfte att möjliggöra bland annat en exploatering av vatten som energiresurs. 5.2Domstolsprövning eller administrativ prövning av vattenverksamhet och miljöfarlig verksamhet? 5.2.1Flera faktorer är av betydelse för hur prövningsordningen bör utformas En prövningsordning som innebär att tillståndsprövningen flyttas från domstol till förvaltningsmyndighet kräver vissa allmänna över- väganden som rör uppdelningen mellan domstolarnas rättskipning och förvaltningsmyndigheternas administrativa prövning. Flera faktorer är av betydelse vid bedömningen av en lämplig prövnings- ordning för vattenverksamhet och miljöfarlig verksamhet. Prövning av vattenverksamhet och miljöfarlig verksamhet Tvister mellan enskilda prövas normalt av allmän domstol Det förekommer att förvaltningsmyndigheter handlägger både om- fattande och komplicerade frågor om ersättning. Ersättnings- frågorna rör då främst tvister mellan en enskild och det allmänna. Tvister mellan enskilda prövas normalt av allmän domstol. Det finns förvaltningsmyndigheter som fått till uppgift att pröva tvis- tiga ersättningsfrågor, exempelvis och . Det motiveras av att dessa myndigheter har stor specialkompetens på området och att den lagstiftning som myn- digheterna tillämpar innehåller detaljerade bestämmelser om hur ersättningsfrågorna skall hanteras. Regeringsformens bestämmelser i fråga om uppdelningen mellan domstolarnas rättskipning och förvaltningsmyndigheternas pröv- ning tas upp i betänkande Domstolarna inför 2000-talet (SOU 1991:106 del A, s. 45 ff.). Enligt utred- ningen finns det inte något hinder i regeringsformen mot att låta förvaltningsmyndigheter pröva frågor om tvångsrätt och ersätt- ning. Miljöprövningen är en uppgift väl lämpad för förvaltningsmyndighet Tillståndsprövningen av en verksamhet syftar till att undersöka hur bl.a. kraven på hänsyn enligt 2 kap. kan uppfyllas. Hänsynsreglerna är grundläggande verktyg för att nå mål så som de anges i 1 kap. 1 §. Som en del i säkerställandet av en korrekt miljöprövning har prövningsmyndigheten en utrednings- skyldighet. Myndigheten skall sörja för att det finns ett fullständigt beslutsunderlag och utifrån det göra de avvägningar och bedöm- ningar som fordras för ett materiellt riktigt beslut oavsett vad som anförts i ärendet. Myndigheten skall ofta väga starka allmänna intressen mot varandra. Prövningen i framför allt de större målen har därmed karaktär av samhällsplanering. Miljöprövningen av en verksamhet är på grund av det anförda en uppgift väl lämpad för förvaltningsmyndighet. Prövning av vattenverksamhet och miljöfarlig verksamhet Miljöprövningen kommer mer i fokus om civilrättsliga frågor inte prövas med tillståndsfrågan Särskilt de stora vattenmålen kan kännetecknas av att stor vikt läggs vid civilrättsliga frågor, främst rörande ersättning för skada. Det förhållandet att civilrättsliga frågor prövas med till- ståndsfrågan gör att olika processuella regler gäller i olika delar av ett vattenmål. Tillståndsprövningen utmärks av att domstolen har en utredningsskyldighet och är obunden av de grunder som angetts i ansökan om tillstånd, medan prövningen av civilrättsliga frågor utmärks av att domstolen i princip är bunden av parternas yrkan- den och grunder. Dessa dubbla processregler gäller inte i mål om utövande av miljöfarlig verksamhet. Miljöprövningen kommer mer i fokus om man inte prövar civilrättsliga frågor med till- ståndsfrågan. Regler om ersättning för rättegångskostnader Sakägare i mål om tillstånd till miljöfarlig verksamhet har inte rätt till ersättning för rättegångskostnader. I vattenmål finns det där- emot regler om ersättning för rättegångs- kostnader som underlättar för sakägaren att ta tillvara sin rätt. Sak- ägaren kan på verksamhetsutövarens bekostnad låta ett rättsligt biträde föra hans talan i första instans i både tillståndsfrågan och frågor om tvångsrätt och ersättning för skada. En utredning om prövningsordningen för vattenverksamhet måste beakta de skäl som finns för de nuvarande reglerna om ersättning för rättegångs- kostnader. finns det anledning att överväga om reglerna om ersättning för rättegångskostnader även bör vara principiellt olika för vattenverksamhet respektive miljöfarlig verk- samhet. En effektiv prövning av vattenverksamhet och miljöfarlig verksam- het är beroende av att det finns kompetenta prövningsmyndigheter. Om fler verksamheter skall prövas i administrativ ordning måste kompetensen hos de administrativa myndigheterna breddas och fördjupas, vilket i sin tur kan inverka på myndigheternas antal och storlek. Förändringarna kan ha betydelse för överinstan- Prövning av vattenverksamhet och miljöfarlig verksamhet sernas verksamhet och vilken myndighet som skall vara slutinstans i olika mål. 5.2.2Tidigare utredningar och förslag om vattenverksamhet Den senaste grundliga genomgången av prövningsordningen för vattenverksamhet gjordes i samband med utarbetandet av vatten- lagen (vattenlag). De uttalanden som gjordes då bör ses mot bakgrund av de tillåtlighetsregler som gällde enligt den äldre vattenlagen. Dessa gav ett begränsat utrymme för miljöprövning och andra allmänna planerings- eller samhällsekonomiska syn- punkter. hade till uppgift att utreda om det vatten- rättsliga prövningssystemet kunde konstrueras med miljöskydds- lagen som förebild. I utredningens direktiv framfördes som en synpunkt att en tillståndsprövning i administrativ ordning bättre än domstolsförfarandet kunde tillgodose önskemålen om effektivitet, snabbhet och smidighet. I slutbetänkandet föreslog utredningen att tillståndsfrågorna skulle prövas i administrativ ordning av regeringen, för miljöskydd och länsstyrelserna (SOU 1977:27). Frågor om tillstånd till och väsentliga villkor för vattenverksamhet skulle avgöras i administrativ ordning medan övriga villkorsfrågor och skadereglering skulle handhas av sex fastighetsdomstolar knutna till samma tingsrätter som dåvarande vattendomstolarna. I övrigt skulle kompetensfördelningen mellan myndigheterna styras av verksamheternas storlek och beskaffenhet. fann emellertid att ett administrativt prövningssystem inte var invändningsfritt. Uppdelningen av pröv- ningen i fråga om tillstånd och skadereglering skulle föranleda visst dubbelarbete förenat med tidsutdräkt. Utredningen uttalade att det i vattenmål av någon betydenhet, till skillnad mot i miljöskydds- ärenden, regelmässigt torde förekomma ersättningsanspråk från enskilda sakägare. Enligt utredningen var också vattenverksam- heternas natur sådan att egendom som tillhör annan än verksam- Prövning av vattenverksamhet och miljöfarlig verksamhet hetsutövaren skadas eller behöver tas i anspråk i mycket större omfattning än vad som är fallet i miljöskyddsärenden. Propositionen med förslag till ny vattenlag m.m. och Jordbruks- utskottets betänkande över regeringens förslag Regeringen tog i propositionen med förslag till en ny vattenlag fasta på de invändningar som kunde anföras mot en administrativ prövning av vattenmål (prop. 1981/82:130). Regeringen anförde, i likhet med många remissinstanser, att kraven på effektivitet och snabbhet blir sämre uppfyllda med en uppdelning mellan tillstånds- prövning och skadereglering. Vid den bedömningen beaktades bl.a. att villkorsfrågorna i vattenmål vanligen hänger intimt samman med ersättningsfrågorna, att det måste bli svårt för en fristående tillståndsmyndighet att rätt avgränsa vilka villkor som kan fastställas utan risk för komplikationer vid den efterföljande skaderegleringen vid fastighetsdomstolen och att det måste inne- bära onödigt dubbelarbete och avsevärda kostnader att två myndig- heter skall sätta sig in i dessa frågor för att prövningen skall kunna genomföras. Regeringen drog därav slutsatsen att man bör behålla det nuvarande vattenrättsliga prövningssystemet. anförde med anledning av regeringens för- slag att utskottet skulle föredra ett administrativt prövningssystem och att frågan borde göras till föremål för ytterligare överväganden (bet. 1982/83:JoU30 s. 40). Utskottet ansåg att förslaget från sam- hällsplaneringens allmänna utgångspunkter kunde framkalla vissa betänkligheter beträffande den avsedda samlade bedömningen av vattenföretagens lämplighet och deras inpassande i samhällsplane- ringen i stort.