sou · GQB399d1 · 2003-01-01 00:00:00 — Barnskadeatlas med frekvenser och trender på nationell-, läns- och kommunnivå 1987–2000 SOU och Ds kan köpas från kundtjänst. För remissutsändningar av SOU och Ds svarar på uppdrag av förvaltningsav- delning. Beställningsadress: kundtjänst 106 47 Orderfax: Ordertel: E-post: Internet: Svara på remiss. Hur och varför. Statsrådsberedningen, 1993. – En liten broschyr som underlättar arbetet för den som skall svara på remiss. Broschyren kan beställas hos: Fax: 08–405 42 95 Telefon: 08–405 47 29 /propositioner/sou/pdf/remiss.pdf Skador är den i särklass vanligaste dödsorsaken för barn . Dessutom står skador för en stor del av sjukvården i denna åldersgrupp och kan för det enskilda barnet medföra långvarigt lidande och nedsatt funktionsförmåga. Denna rapport omfattar skador orsakade av olycksfall, våldshandlingar eller självtillfogade handlingar. Rapporten visar på tydliga regionala skillnader i risken att skadas bland barn och unga i samt på skillnader i skademönster. Trots det stora antalet skador som redovisas här är fortfarande internationellt sett ett föregångsland. Förklaringen anses vara en kombination av en gynnsam ekonomisk och social utveckling samt en medveten satsning på barnsäkerhetsarbete inom olika samhälls- sektorer. Samhället kan dock inte acceptera att något barn skadas allvarligt eller avlider till följd av skador. Vi måste därför konsekvent och systematiskt fortsätta och bedriva vårt framgångsrika arbete. Men detta kräver kunskap och insikt. Rapporten är framtagen av professor och medicine doktor vid , , avdelningen för social- medicin. Rapporten är framtagen på uppdrag av Barnsäkerhetsdelegationen, som tillsattes av regeringen med uppdrag att bl.a. kartlägga vilka skador som drabbar barn och ungdomar samt vilka barn och ungdomar som drabbas. I delegationen ingår bland annat myndigheter med ansvar för barns och ungdomars säkerhet och förebyggande av skador. Kunskap om skademönster för barn och unga i olika delar av är grundläggande för det regionala och lokala barnsäkerhetsarbetet. Jag vill med denna rapport erbjuda kom- muner, landsting och andra aktörer ett omfattande faktaunderlag med syftet att fördjupa eller påbörja ett skadeförebyggande arbete bland barn och ungdomar. Beskrivning av barnskadeatlasens syfte, källmaterial och uppbyggnad......... Några tekniska förklaringar till indelningarna........................................................ Yttre orsakers indelning........................................................................................... Skada efter Fallolycka – ändringar i klassificeringen.............................................. Rangordningar av kommunerna ............................................................................. Kan man göra något åt skadorna? Samhället har satsat – men mer kan göras............................................................... WHO:s kriterier för Säkra och Trygga kommuner ............................................... Ytterligare information om skadeförebyggande arbete................................ 5Redovisning av kartor, tabeller och diagram på nationell-, läns- och 5.1 Utveckling av dödliga skador på riksnivå ............................................................... Antal döda per 100 000 barn i fördelat på dödsorsak och kön........................................................................................ Döda i skador i –1999. Fördelning av yttre orsak till skadan. Barn 0–................................... 5.2 Utveckling och geografisk fördelning av skador på nationell nivå ....................... Antal skadade per 1000 barn i fördelat på skadetyp, kön och åldersgrupp 1987–2000 .................................................................. Vårdade i sluten vård till följd av skada i –2000. Fördelning av den yttre orsaken till skadan. Barn 0–......................... 5.2.3Antal skadade per 1000 barn 0–i länen fördelat på skadetyp, kön och åldersgrupp, aktuell nivå 2000 ....................................................... 5.2.4Antal skadade per 1000 barn (samtliga skadetyper) fördelat på kön och kommun, aktuell nivå 2000......................................... De 30 kommuner som har lägst skadefrekvens ......................................... De 30 kommuner som har högst skadefrekvens ....................................... De 10 kommuner som störst minskning i skadefrekvens ..................................... De 10 kommuner som har störst ökning i skadefrekvens ..................................... Län och kommuner .................................................................................................. Bortfall på nationell-, läns- och kommunnivå ........................................................ Åldersrelaterade skadefrekvenser på nationell nivå.................................. Åldersrelaterade skadefrekvenser på läns- och kommunnivå.................. Varför har pojkar i åldern 0–i kommunerna (3.5 per 1000 pojkar), (4.7), , och (4.9) lägst skadenivå i landet medan de i kommu- nerna (26.8), (23.9), (21.5), (21.3) och (20.9) har högst skadenivå? Flickor i åldern 0–har i allmänhet lägre skadenivå än pojkar, men varför skiljer sig kommunerna åt även när det gäller flickor? Lägst skadenivå i landet finns i kommunerna (2.3 per 1 000 flickor), (2.4), och (2.9) samt (3.5). De högsta skadenivåerna däremot uppvisar (14.9 per 1 000 flickor), (14.4), (14.1), och (13.9). I denna rapport (även benämnd barnskadeatlas) har vi huvudsakligen beskrivet hur många barn som vårdats inneliggande på sjukhus, men dessutom är skador den i särklass vanligaste dödsorsaken för barn . När vi talar om skador menar vi resultat i form av kroppsskada orsakade genom olycksfall, våldshandlingar eller självtillfogade handlingar. Trots det stora antalet skador som redovisas här är fortfarande ett föregångsland när det gäller barnsäkerhetsarbete. Därför har låga skadetal. Det är dock angeläget att betrakta barns skador som ett folkhälsoproblem. Det kan aldrig accepteras att något barn dödas eller skadas allvarligt. Från en mycket hög nivå av barnolycksfall – 1954 avled 450 barn – har uppvisat en unik utveckling. avled endast 49 barn 0–på grund av skador. Förklaringen anses vara en kombination av en gynnsam ekonomisk och social utveckling samt en medveten satsning på barnsäkerhetsarbete inom olika samhällssek- torer. Det är dock alltför många barn som dör eller skadas svårt helt i onödan och bör också fortsätta att arbeta intensivt för att inte mista sin internationellt ledande position. Den framgångsrika situationen kan också härledas till mot barn- olycksfall som tillsattes 1954 och kom att bli föregångaren till andra samhälleliga initiativ som , och senast den av regeringen tillsatta Barn- säkerhetsdelegationen. Barnsäkerhetsarbetet i har framförallt inriktats på yngre barn. Det framtida före- byggande arbetet måste även inkludera ungdomar. För att uppmärksamma barnens skadesituation och därmed ge sakunderlag för myndig- heters, kommuners, landstings och frivilligorganisationers etc. åtgärder har denna barn- skadeatlas tagits fram. Syftet är att överskådligt med kartor, tabeller och diagram visa geo- grafiska skillnader och likheter av fördelning av barns skador i landet. Atlasen syftar också till att öka medvetenheten om registrens existens och vilka möjligheter som finns att använda skadestatistik som planeringsunderlag för förebyggande åtgärder på kom- mun-, läns- och nationell nivå eller inom vissa samhällssektorer t.ex. trafik. Det finns ett antal kommuner och landsting som organiserar det skadeförebyggande arbetet enligt moderna principer. Dock har utvecklingstakten varit långsam och ännu återstår att fördjupa många program för att förebygga barnskador eller att innefatta alla kommuner i arbetet. Vi har i denna rapport valt att inte ge oss på en fördjupad analys av de olika geografiska områdenas skademönster och skadeutveckling. Vi vill överlåta detta fortsatta arbete till folkhälsoplanerare, politiker, kommunplanerare, forskare, hälso- och sjukvårdspersonal, statliga myndigheter, föräldraorganisationer, enskilda personer m.fl. framför allt på läns- och kommunnivå eftersom orsakerna till skadeutfallet kan variera högst påtagligt från område till område. Initiativet till atlasen har tagits av forskare och Barnsäkerhetsdelegationen. Den har fram- ställts av (avdelningen för socialmedicin) i nära samarbete med vid och . Why do boys in the age of zero – twenty in Swedish municipalities of (3.5 per 1,000 boys), (4.7), and , and (4.9) have the lowest injury rates in the country, whereas those in (26.8), (23.9), (21.5), (21.3) and (20.9) have the highest rates? Girls in the age of zero – twenty generally show a lower injury rate than boys, but why are there differences between municipalities even in this respect? The lowest injury rates in are in the municipalities of (2.3 per 1,000 girls), (2.4), and (2.9), and (3.5). The highest are in (14.9 per 1,000 girls), (14.4), (14.1), and and (13.9). In this Child Injury we primarily describe how many children have received in- patient hospital care, but we also point out that injury is by far the most common cause of death among children aged one year or more. When we speak of injury in this context, we are referring to an outcome resulting from an accident or act of violence, or something that is self-inflicted. Despite the large number of injuries reported here, can still be regarded as a pioneering country with regard to the prevention of child injury. This results from the view that child injury is a public-health problem that has to be taken seriously. From an extremely high level of injuries to children, with as many as 450 children under 15 dying due to accidents during 1954, has shown a unique trend. In 2000, there were just 49 injury-related child deaths. The explanations for this are regarded as lying in favorable economic and social development, and also the conscious efforts made with regard to child safety in a variety of social sectors. Nevertheless, far too many children are killed or severely injured quite unnecessarily, and needs to continue to work intensively so as not to lose its leading position from an international perspective. The relatively successful situation in can also be attributed to the work of to Children, established in 1954, which was the precursor of other social initiatives – such as those taken by the , the Childrens Ombudsman, and the Child Safety Commission fairly recently set up by the Swedish Government. This Child Injury has been produced in order to draw attention to injuries among children, and thereby provide a factual base for measures to be taken by government agencies, municipalities, county councils, voluntary organizations, etc. Its primary purpose – by means of maps, tables and charts – is to demonstrate geographical differences and similarities in the extent of child injury within the country. It is also aimed at increasing awareness of the existence of registry data and the opportunities available to use injury statistics as a basis for preventive action – at municipal, county or national level – or even within specific sectors (such as with regard to traffic injuries). Currently, there are a number of Swedish municipalities and county councils that organize injury-prevention activities in accordance with modern principles. However, the pace of development has been slow, and there is still a need to deepen the content of programs to prevent child injuries and get all municipalities involved. In this report we have chosen not to go into any in-depth analysis of the varying injury patterns and trends in particular areas. We leave this work to health-planning officers, local politicians, municipal planners, other researchers, health-care personnel, national- government agencies, parents organizations, and private individuals, among others. Persons at local-government level (municipal or county) are particularly important since injury outcome shows striking variation from area to area. The initiative for the was taken by both a group of researchers and Child Safety Commission. It has been produced by (Division of Social Medicine) – in close collaboration with the Epidemiology Center at , and Statistics (SCB). Många av barnens skador och sjukdomar har i utvecklingen av vårt samhälle lindrats och i vissa fall eliminerats under historiens gång. I det perspektivet framstår tyvärr skador i en allt starkare relief. är skador den i särklass vanligaste dödsorsaken för barn . Denna rapport innefattar skador orsakade genom olycksfall, våldshandlingar eller självtillfogade handlingar. är i många avseenden ett föregångsland när det gäller att betrakta skador som ett folkhälsoproblem och därmed ett problem som samhället måste ta itu med. Föregångare inom socialmedicinen, som professor och docent gjorde genom en epidemiologisk studie , samhället uppmärk- sammad på detta problem. De stannade därvid inte vid att enbart kartlägga problemets storlek och art utan arbetade tillsammans med politiker och andra för att åtgärda proble- met. mot barnolycksfall tillsattes 1954 (och 1989) och kom att bli föregångaren till andra samhälleliga initiativ som , och senast Barnsäkerhetsdelegationen. Från en mycket hög nivå av barnolycksfall – 1954 avled 450 barn – har uppvisat en unik utveckling – 1988 avled endast 88 barn (1991). De båda amerikanska forskarna jämförde också denna utveckling med den i . 1957–59 hade och samma frekvens dödsfall på grund av skador i åldrarna 5– 14. I åldrarna 1–4 hade t.o.m. högre frekvens. 1986, hade ca en tredjedel så många dödsfall på grund av skada som i i bägge åldersgrupperna. Förklaringen till denna utveckling anses vara en kombination av en gynnsam ekonomisk och social utveckling samt en medveten satsning på barnsäkerhets- arbete inom olika samhällssektorer. avled 49 barn i på grund av skador i åldrarna 0–. Denna barnskadeatlas omfattar barn i åldersgruppen 0–och inom denna grupp avled 199 barn på grund av skador . behåller i och för sig sin ledande position internationellt. I en rapport från (2001) visas att avled 5.2 barn per 100 000 barn 1–i på grund av skada – lägst bland de rika nationerna. Men de andra rika länderna har knappat in på försprång. I själva verket har åtta länder haft en snabbare utveckling och detta förhållande måste uppmärk- sammas. Det är alltför många barn som dör eller skadas svårt helt i onödan och bör fortsätta att arbeta för att inte mista sin internationellt ledande position. slutbetänkande (2000) framhåller skador som ett folk- hälsoproblem och formulerar också förslag till nationella mål. Inom vissa sektorer har redan särskilda mål formulerats och antagits politiskt. Mest uppmärksammat är den av (1997) antagna Nollvisionen när det gäller antalet döda och allvarligt skadade i vägtrafiken. Andra aktiva sektorer för barnens säkerhet är arbetsmiljösektorn, med tyngdpunkt i barns skolmiljö. Men de flesta skador inträffar utanför dessa sektorer, inom områden där lagstiftningsåtgärder och centrala direktiv inte har samma relevans, dvs. hem- och fritidsmiljö. Barnsäkerhetsdelegationen har i en tidigare rapport visat den socio- ekonomiska fördelningen av skador i (SOU 2002:68). I denna barnskadeatlas presenteras hur skador bland barn och ungdomar i fördelar sig på skadetyper samt geografiskt under en 14- års period. Atlasen har tagits fram för att uppmärksamma barnens skadesituation och därmed ge sak- underlag för myndigheters, kommuners, landstings och frivilligorganisationers e.t.c. Initiativet har tagits av forskare och Barnsäkerhetsdelegationen. Den har fram- ställts av , (avdelningen för socialmedicin) i nära samarbete med vid och . Följande personer har bidragit med statistiskt underlag, beräk- ningar och sammanställningar av kartor, tabeller och diagram i rapporten: , EpC; , , samt , SCB. 2Beskrivning av barnskadeatlasens syfte, källmaterial och uppbyggnad Denna barnskadeatlas syftar till att överskådligt med kartor, tabeller och diagram visa på olika skadetyper samt geografiska skillnader och likheter av fördelningen av barns skador (personer 0–som skadats till följd av olycksfall, våld/övergrepp och självtillfogade handlingar) i . Den syftar också till att öka medvetenheten om skaderegistrens existens och vilka möjligheter som finns att använda skadestatistik som planerings- underlag för förebyggande åtgärder på kommun-, läns- och nationell nivå eller inom vissa samhällssektorer t.ex. trafik. Avsikten med atlasen är också att stimulera till frågor och diskussioner, som i sin tur leder till handling för att förbättra barns situation ytterligare. Atlasen omfattar inte skador som endast behandlats på sjukhusens mottagningar, inom privatvård, på vårdcentraler, distriktssköterskemottagningar, inom tandvård eller skol- hälsovård. Atlasen bygger på () respektive (PAR). Dessa ger möjligheter att följa utvecklingen av dödliga skador och skador som leder till behand- ling inom sluten offentlig sjukhusvård. Båda registren är rikstäckande och ger t.ex. möj- ligheter att följa skadestatistik . Epidemiologiska Centrum, EpC, har ansvaret för båda registren. En utförlig genomgång av hur bevakning av dessa register hanteras redovisas i EpC-Rapport 2000:2 Att följa och analysera självmord (, 2000). Atlasen redovisar dödsorsaker –1999 och slutenvård (utskrivna barn som varit inlagda på sjukhus ) 1987–2000 först för hela landet och därefter för antalet slutenvårdade patienter fördelade efter län och kommun. Varje barn har endast räknats en gång i patientregistret, vilket innebär att varje barn bara kan bidra med en skada per skadediagnos även om barnet skadats fler gånger. Antalet döda redovisas per 100 000 barn 0–på nationell nivå fördelat på dödsorsaker och kön. Ett diagram visar barn i åldersgruppen 0–. På grund av det låga antalet döda har materialet ej fördelats per kommun- eller länsnivå. Materialet ur patientregistret beskrivs på nationell nivå och länsnivån för huvudsakliga skadeorsaker som t.ex. vägtransportolycka, fallolycka samt övergrepp/våld. Incidensen för skadade barn definieras som antalet utskrivna från sjukhus per 1 000 barn och år inom respektive geografiskt område. Beskrivning av barnskadeatlasens syfte, källmaterial och uppbyggnad Materialet på nationell och länsnivå är fördelat efter åldersgrupperna 0–12, 13–20 och kön och dessutom beskrivs tidstrender , d.v.s. . Aktuell skadenivå anges på kommun-, läns- och nationell nivå. Aktuell säkerställd förändring mellan har fastställts signifikans. På kommunnivå redovisas samtliga skadeorsaker sammantaget för pojkar och flickor i åldersgruppen 0–. Åldersindelningen grundas på kommunernas utbildningsansvar gällande gymnasieskolan samt uppföljningsansvar för barn och unga enligt bestämmelserna om arbetsmarknadspolitiska program (Skollagen 1985, Lag om arbetsmarknadspolitiska program 2000). Kartorna visar kommuner och län indelade i fyra grupper efter skadefrekvens med för- delning på kön och aktuell skadenivå . De fyra grupperna är kvartiler, dvs. samtliga kommuner respektive län har rangordnats från högsta skadenivå till lägsta och sedan delats i fyra grupper med lika många kommuner/län i varje grupp. Redovisningen i denna atlas gäller skadade barns folkbokföringsort (hemkommun/-län) och inte den ort där skadan/olyckan inträffade. Svensk forskning visar dock att skadeplats i de flesta fall sammanfaller med hemkommun. Statistiken är åldersstandardiserad så att en relevant jämförelse kan ske samt mellan geografiska områden i landet (2002). I tabellbilagorna redovisas statistiken åldersrelaterad, dvs. utan hänsyn till befolkningsförändringar på grund av exempelvis stora omflyttningar som kan ha påverkat mängden skador i ett område. Det åldersrelaterade materialet är indelat i flera åldersgrupper och tidsperioder. 2.3Några tekniska förklaringar till indelningarna Skadorna har delats in efter de svenska versionerna av International Classification of Diseases, Ninth Revision, ICD9 (1987–1996) samt International Classification of Diseases, Tenth Revision, ICD10 (1997–) (1986, 1997). Beskrivning av barnskadeatlasens syfte, källmaterial och uppbyggnad ICD 9: Motorfordonsolycka 819, Cykelolycka 826, Olycka för annat fordon för väg- trafik 829 ICD10: Transportolyckor med fordon företrädesvis avsedda för vägtrafik samt fot- gängarolyckor i transportområdet V01–V8119, V82–V8219, V83–V8339, V84–V8439, V85–V8539, V86–V8639, V87–V8999 ICD9: 880–886, 888 ICD10: W00–W1999 ICD9: Järnvägsolycka 807, Olycka i samband med vattentransport, Förgiftnings- olyckor 838–866, Ospecificerad orsak till fraktur 887, Olycka orsakad av öppen eld, Olycka orsakad av natur och miljö, Drunkningsolycka, kvävnings- olycka och olycka orsakad av främmande kropp 890–928 ICD10: Tågolycka V812–V8199, Spårvagnsolycka V822–V8299, Industrifordon V834–V8399, Jordbruksfordon V844–V8499, Specialfordon V854–V8599, Terrängfordon V864–V8699, Vattenfarkost V90–V9099, Annat W20–X5999 ICD9: Självmordsförsök 950–958, Slagsmål och våldtäkt 960–968, Polisingripande 976, Tveksamhet om skada uppkommit genom olycksfall eller uppsåt 980– 988, Skada orsakad av krigshandling 997–998 ICD10: Avsiktlig självdestruktiv handling, Övergrepp av annan person, Skadehän- delse med oklar avsikt, Polisingripande och krigshandling X60–Y3699 Länsindelningen är den som gäller . Kommunindelningen har förändrats , enligt följande: – ny kommun from 1995 – tidigare del av – ny kommun from 1992 – tidigare del av (data i PAR, Patient- registret, ) – ny kommun from 1995 – tidigare del av – ny kommun – tidigare del av – ny kommun – tidigare del av (data i PAR ) Beskrivning av barnskadeatlasens syfte, källmaterial och uppbyggnad 2.6Skada efter Fallolycka – ändringar i klassificeringen I ICD9 (användes i –1996 samt också i ) återfanns E- koden E887 – Ospecificerad orsak till fraktur under avsnittet Fallolycka. I den nu aktuella versionen ICD10 har denna kod lyfts ur avsnittet fallolycka och ingår i stället bland andra ospecificerade olycksfall i koden X59 – Exponering för icke specificerad faktor. Med andra ord går det inte att jämföra avsnitten Fallolycka mellan ICD9 och ICD10. Därför har EpC, vid , i dessa data- körningar lyft bort koden E887 och i stället enbart använt övriga koder för fallolycka för att kunna göra en jämförbar selektion. Problemen med ICD10 kan vara flera. För det första finns ingen hänvisning till att motsvarande kod för E887 lyfts ur fallolyckorna och i stället placerats i en extrakod, vilket kan ha gjort att en del av de olycksfall som tidigare skulle ha rubricerats som E887 i stället har fått en annan fallolyckskod (och alltså ingår i avsnittet fallolycka) medan andra kan ha placerats under kod X59 (och alltså inte ingår i fallolycksavsnit- tet). Vidare är fallolyckorna mer specificerade i ICD10 än de var i ICD9, vilket kan ha gjort att en del fallolyckor som tidigare rubricerades som E887 nu kan ha kodats med en specificerad fallolyckskod. Med andra ord, om EpC:s teorier stämmer är det mycket svårt att jämföra frekvenserna direkt över klassifikationsskiftet och de stora skillnader man kan se före och efter införandet av ICD10 kan sannolikt vara orsakade av föränd- ringar i klassificeringen snarare än i skademönstret. Över 1 000 tidsserier med data från en 14- års period (1987-2000) har framställts. Vilken kunskap finns i denna stora mängd av data? Hur tydliggör och förmedlar man denna kun- skap? De metoder vi valt att använda för dessa syften är dels metoder för att analysera tidsserier, dels metoder för grafisk presentation. Datamaterialet har bearbetats i följande steg: Åldersstandardiserade skadefrekvenser per 1 000 barn (incidenser) har beräknats för pojkar och flickor var för sig. Serierna har bortfallskorrigerats. Uppgifter om skadetyp och kön saknas för en viss andel av skadorna. Bortfallsandelen varierar över tiden och mellan kommuner. För att inte jämförelserna skall störas av detta har alla serier korrigerats för eventuellt bortfall.