sou · GQB3116 · 2003-01-01 00:00:00 — Ett utmärkande drag under arbetskraftsinvandrarepoken var att invandringen varierade starkt med konjunkturläget i . Under högkonjunktur var invandringen stor för att sedan minska under efterföljande lågkonjunktur. Exempelvis anlände under de båda högkonjunkturåren 1969 och 1970 cirka 140 000 invandrare. Fanns det några tecken på att de invandrare som kom under högkonjunktur drabbades av hög arbetslöshet under efterföljande lågkonjunktur? Denna risk skulle kunna föreligga speciellt med tanke på att invandrarna gick till den konjunkturkänsliga tillverk- ningsindustrin. Det är sannolikt att invandrarnas arbetslöshet varierade något mer över en konjunkturcykel än inföddas dvs. var något lägre än för infödda under högkonjunktur och något högre än för infödda under lågkonjunktur. Detta tycks ändå inte hindra att invandrarnas sysselsättningsgrad var högre än för infödda även under lågkonjunktur. Invandrarna hade klart högre sysselsättnings- grad än infödda trots att detta år var ett lågkonjunkturår. Under en individs yrkesverksamma liv sker vanligtvis en yrkesmässig rörlighet uppåt. En fråga är hur den långsiktiga yrkeskarriären sett ut för dessa tidiga invandrare. En longitudinell studie, se (1994) visade att utrikes födda som anlänt i genomsnitt hade ungefär samma yrkesmässiga rörlighet uppåt –1990 som för jämförbara infödda individer (s.k. svenska tvillingar). Variationer fanns dock mellan olika invandrargrupper. Invandrare från exempelvis och hade långsammare karriär uppåt än respektive infödda jämförelseindivider medan invandrare från och hade snabbare karriär uppåt än jämförbara infödda. Även invandrare från klarade sig bra. Resultaten för invandrare från och tyder på att det gått bra för tidigare invandrare från dvs. från länder som i huvudsak motsvarar kandidatländerna. Invandrare från och har således i stor utsträckning stannat kvar i de yrken som man började i . En möjlig förklaring kan vara att många av dessa planerade att återvända hem. Även om detta faktiskt inte skedde så innebär det faktum att man planerar att återvända att många inte finner det lönande att göra de nödvändiga utbildningsinvesteringar i av betydelse för socioekonomisk rörlighet uppåt. Ytterligare en iakttagelse var att så började sysselsättningsgraden falla bland dessa tidiga invandrare från och men även i viss mån bland tidiga invandrare från . Överströmning till förtidspensionering blev vanlig. Även om sysselsättningsgraden minskat för invandrare som anlänt så visar dock en undersökning avseende läget 1999 att sysselsättningsgraden för dessa tidiga invandrare fortfarande i genomsnitt är väsentligt bättre än för senare anlända invandrare, se (2000). En annan erfarenhet är att det bland arbetskraftsinvandrare förekommer en betydande återutvandring. Bland flyktingar är återutvandringsbenägenheten väsentligt lägre. Om arbetskrafts- invandrare kom i en högkonjunktur så fanns det en viss återutvandring under den efterföljande lågkonjunkturen. Olika studier ger dock varierande resultat beträffande vilken betydelse arbetsmarknadsläget har för ett eventuellt återutvandringsbeslut. Enligt Kirwan & Harrigan (1986) verkar lågkonjunktur i och högkonjunktur i stimulerande på återutvandring från till . Wadensjö (1977) och (1979) menar dock att återutvandring mer är ett resultat av att många endast planerade att stanna i . Anlände man under högkonjunktur så råkade därför återutvandringen ske i nästföljande lågkonjunktur. En enkätstudie av Korkiasari(1986) visade att arbetsmarknad och inkomster hade ganska liten betydelse för individernas beslut att återflytta till . Mer väsentligt var omsorg om barnens framtid och hemlängtan. SCB (1992) visade att återutvandring sker främst under de första 5–10 åren efter invandringstillfället. Av invandrare som anlände i slutet på 1960- talet så hade återutvandrat och . Därefter minskade återutvandringen snabbt. 4 Några empiriska studier Nedan presenteras resultat från empiriska studier som berör frågan om samhällsekonomiska konsekvenser av invandring. Vi koncentrerar oss på undersökningar som behandlar frågan om i vad mån den infödda befolkningen får ett positivt eller negativt inkomsttillskott genom omfördelning via offentlig sektor. En del studier behandlar dock inte enbart konsekvenser av arbetskrafts- invandrare. Positiv inkomsteffekt för infödda uppkommer om invandrarnas bidrag till offentlig sektor genom skattesystemet är större än deras ianspråktagande av den offentliga sektorn. Mellanskillnaden omfördelas till infödda och höjer deras disponibla inkomster. Är invandrarnas bidrag till den offentliga sektorn mindre än deras ianspråktagande av denna så uppkommer en negativ inkomsteffekt för infödda. Inkomsteffekten varierar mellan olika undersökningar bland annat beroende på att invandrarnas arbetsmarknadssituation vari- erar i olika länder och att invandrarnas arbetsmarknadssituation har varierat över tiden i samma land (som i ) samt att den offentliga sektorns struktur skiljer sig åt mellan olika länder. För fann (1984) att den infödda befolkningen erhöll ett positivt inkomsttillskott medan Blau (1984) fann att inkomst- tillskottet var försumbart. Borjas (1990) konstaterade att det över tiden har varit ökade kostnader för invandrare i välfärdssystemet beroende på att senare invandrarkohorter haft en sämre utveckling av sysselsättning och arbetsinkomst än tidigare kohorter. Risken för en negativ inkomsteffekt har därmed ökat. I en studie för fann Akbari (1989) en positiv inkomst- effekt för infödda. Även Kakwani (1986) och Straubhaar & (1994) fann för respektive en positiv inkomsteffekt för infödda. För fann (1994) en positiv inkomsteffekt för infödda men att denna har minskat över tiden beroende på invandrarnas allt sämre sysselsättningsläge. Risk finns för att inkomsteffekten blir negativ. För fann Wadensjö (2000) och Wadensjö & Orrje (2002) en negativ inkomsteffekt för infödda. Förklaringen är den mycket låga sysselsättningsgraden bland invandrare i . För finns några studier. Wadensjö (1973) undersökte effekten av den invandring som inträffade . Denna invandring gav en positiv inkomsteffekt för infödda. (1983) undersökte inkomsteffekten som hela invandrarbefolkningen boende i landet gav upphov till 1970 och 1976. Även denna studie fann en positiv inkomsteffekt för infödda. från de inföddas synpunkt var effekten ganska begränsad och uppgick troligen till cirka en procent av detta års BNP. Möjligen var inkomst- effekten något högre. var den positiva effekten ännu något mindre. Ytterligare en undersökning gjordes av (1990). Han fann att inkomsteffekten var neutral (dvs. den infödda befolkningens inkomstnivå påverkades inte). (1999) fann att inkomsteffekten nu var negativ för infödda och att den numera uppgår till 1–av BNP. Övergången från en positiv inkomsteffekt under 1960 och 1970-talen till en neutral sådan och till en negativ beror väsentligen på invandrarnas allt sämre arbetsmarknadsläge. De ovan presenterade undersökningarna är s.k. tvärsnittsstudier dvs. beräkningarna avser ett visst år. Ännu så länge finns endast ett fåtal beräkningar över ett helt eller delar av ett livsförlopp för invandrare. I finns några framtidsinriktade undersökningar om hur den offentliga sektorn omfördelar inkomster mellan en tänkt invandring och infödda.. (1983) gjorde en sådan beräkning med en simuleringsmodell. Storesletten (1996) gjorde också med en simuleringsmodell en nuvärdesberäkning. Kalkylen började och sträckte sig . Utfallet påverkades starkt av vilket antagande som gjordes av invandrarnas sysselsättningsläge. Dessa beräkningar ger naturligtvis ingen infor- mation om vad som faktiskt hänt . (2001) gjorde en beräkning över för några årgångar invandrare som anlände –1990 till . Till en början tog invandrarna i anspråk mer av den offent- liga sektorn än vad man bidrog med till skattesystemet dvs. det förelåg en negativ inkomsteffekt för infödda. Efterhand som invandrarna alltmer integrerades på arbetsmarknaden så minskade den negativa inkomsteffekten för att efterhand bli positiv. Det kan argumenteras att livsförloppsberäkning med nuvärdes- kalkyl är en riktig ansats. Metoden kan dock inte användas för att få historisk kunskap, dvs. om vad som faktiskt har hänt . Bla är flertalet av efterkrigstidens invandrare till och i andra västländer fortfarande i livet. beräkningar ger oss ändå en ganska god bild av förloppet . Det sammanfattande intrycket från både utländska och svenska studier är att av efterkrigstiden gav invandringen en positiv inkomsteffekt för infödda via omfördel- ning genom offentlig sektor. Detta var då invandrarna var väl integrerade på arbetsmarknaden. I många länder har därefter invandrarnas sysselsättningsläge försämrats. Den positiva inkomsteffekten har då minskat och i en del länder också övergått till att bli en negativ inkomsteffekt för infödda. För exempelvis och tycks det vara helt klart att det numera föreligger en negativ inkomsteffekt för infödda. I det följande görs en kalkyl för hur den offentliga sektorn i (stat, kommun och landsting) kan omfördela inkomster mellan invandrare från kandidatländerna och den övriga befolkningen i . Kommittédirektiven kan tolkas som att bland annat handla om detta. Frågan om hur den offentliga sektorn omfördelar inkomster är också av central betydelse i den pågående debatten om eventuella framtida behov av arbetskraftsinvandring för att försörja en åldrande befolkning. Som underlag för kalkylen måste göras några förutsättningar. En sådan gäller antal invandrare och ålders- samt könssammansättning för dessa. En annan gäller deras sysselsättningsgrad och arbets- inkomster. En tredje gäller den offentliga sektorns omfattning och struktur. Underlaget för kalkylen är den omfattning och struktur på den offentliga sektorn som förelåg 1999. I skrivande stund finns inga senare nationalräkenskapsuppgifter för detaljerad uppdelning av offentlig konsumtion efter ändamål. Kalkylen är av tvärsnittstyp, dvs. den redovisar omfördelning . Att göra en modell för hur summan av omfördelningar kan tänkas se ut under ett helt livsförlopp skulle kräva stora utredningsresurser och också kräva en underliggande demografisk modell där invandrargruppen skrivs fram över tiden med åldersspecifika födelsetal och dödstal samt antagande om nivå på återutvandring. Även beräkning har stort värde och kan kompletteras med verbal analys över hur det kan tänkas se ut under ett livsförlopp samt också med känslig- hetsanalys av hur pass viktiga variationer i invandrarnas syssel- sättningsläge och arbetslöshet är för utfallet. gjorts samt att kalkylen inte innehåller eventuella andra effekter av invandring så som möjlig påverkan på relativa löner eller på ekonomisk tillväxt gör att kalkylen inte kan ses som någon total välfärdskalkyl över invandringens ekonomiska effekter. En terminologifråga: Den befolkning som bor i omfattar både infödda och invandrare. Den befolkning som finns i , även utan invandring från kandidat- länderna, kan därför knappast kallas infödda. Vi använder i fortsättningen istället beteckningen de som redan bor i landet eller i eller redan boende i landet. Som framgått är det knappast meningsfullt att göra någon prognos för en eventuell framtida arbetskraftsinvandring från kandidat- länderna. I stället gör vi en kalkyl för vad den offentliga sektorn kan omfördela vid en tänkt nivå på denna invandring och med antaganden om invandrarnas åldersammansättning och sysselsättningsgrad. Därefter kan vi variera dessa antaganden för att se hur kalkylen påverkas. Låt oss som ett huvudalternativ anta att vi får en arbetskraftsinvandring på 100 000 individer från kandidat- länderna. Häri ingår också medföljande familjemedlemmar. Att familjemedlemmar ingår är ett rimligt antagande med tanke på svensk invandringspolitik. Det blir då också rimligt att anta jämn könsfördelning. Invandrarna kan förväntas ha en helt annorlunda ålderssammansättning än de redan boende i . Argumenten för detta har framgått ovan. Arbetskraftsinvandrare (och även flyktingar) har historiskt haft låg andel åldringar och stor andel i förvärvsarbetande åldrar. Av invandrare som anlände var endast . Av invandrare som anlände var dvs. fortfarande en mycket låg andel. När det gäller ålderssammansättningen för invandrarna så antas andelen vara . Det är något högre andel än invandring och något lägre andel än för 1980 och 1990- talets invandrare. Om man låter denna andel vara har mycket liten betydelse för kalkylutfallet. Beträffande ålders- sammansättning i förvärvsarbetande åldrar (20–) så antas genomsnittsåldern vara högre än arbetskrafts- Detta beror på att de framtida invandrarna kan förmodas vara mer välutbildade än invandrarna . Ålderssammansättningen inom denna åldersklass antas vara som bland 1990-talets. Andelen barn och ungdomar i gruppen bestäms av hur ålderssammansättningen ser ut i förvärvsarbetande åldrar i gruppen. Andelen barn och ungdomar antas därför motsvara den andel som förelåg . Andelen blir något lägre än arbetskraftsinvandring. Ålderssammansättningen framgår av tabell 1. De 100 000 individer vi räknar på kan antas komma . Med vistelsetiden i följer en viss förändring i åldersammansättning, men denna förändring är obetydlig . Tabellen visar ålderssammansättningen vid invandringsögonblicket, men som också blir praktiskt taget densamma därefter. Med totalbefolkning menas antal och ålderssammansättning samt könssammansättning på befolkning . De 100 000 invandrarna utgör av totalbefolkningen. Antagen ålderssammansättning för invandrare från kandi- datländerna vid invandringstillfället och för totalbefolkning, procent 10–19 år 20–29 år 30–39 år 40–49 år 50–59 år 60–64 år 65–74 år 1 Eftersom totalbefolkningen till består av de som redan bor i landet så är uppgifterna om totalbefolkningen praktiskt taget desamma som för de som redan bor i landet. Detta gäller också uppgifterna i tabell 2. Källa: Uppgifterna om totalbefolkningen är hämtade från SCB:s befolkningsstatistik. Det framgår att de tänkta invandrarna har en mycket låg andel åldringar jämfört med infödda. Andelen i väsentligen förvärvs- arbetande åldrar (20–) är bland mot i den bland de i landet redan boende. Det är just skillnad i ålderssammansättning som är en viktig komponent för eventuell inkomstöverföring från invandrarna. Som nämnts är en annan viktig komponent för inkomstöver- föring den position på arbetsmarknaden som invandrarna har. Eftersom det är frågan om arbetskraftsinvandrare så är det rimligt att som huvudalternativ anta att deras åldersspecifika sysselsätt- ningsgrad och arbetslöshet är densamma som för redan boende i landet. (Arbetskraftsinvandrare som finner att utsikterna till arbete är små i återvänder troligen till sitt hemland). När det gäller arbetsinkomster per sysselsatt så blir den beroende av den utbild- ningsnivå och därmed av den yrkestillhörighet som invandrarna har. framtida arbetskraftsbehov kan antas gälla relativt välutbildade invandrare. Nytillträdande på arbetsmarknaden kan förmodas ha längre utbildning än den redan förekommande stocken av personer på arbetsmarknaden. Antas arbetsinkomsten per sysselsatt vara densamma som för redan boende i så innebär detta sannolikt en något högre genomsnittlig utbildnings- nivå bland invandrarna relativt de som redan bor i . I ett initialskede är sannolikt inte invandrarnas utbildning fullt ut användbar här. Med längre vistelsetid ökar dock troligen alltmer användbarheten. Sammanfattningsvis innebär huvudalternativet samma åldersspecifika sysselsättningsgrad och samma ålders- specifika arbetsinkomster för de båda grupperna. Uppgifter om åldersspecifika sysselsättningstal är hämtade från arbetskrafts- undersökningarnas () årsmedeltal . Uppgifter om årsarbetsinkomst per sysselsatt är hämtade från inkomstregistret 1999. Med de antaganden som gjorts beträffande invandrarnas ålderssammansättning och åldersspecifika sysselsättningstal så skulle de 100 000 invandrarna ge ett tillskott av sysselsatta på cirka 57 000 individer. Avvikelser från detta huvudalternativ är naturligtvis möjliga. Exempelvis är det möjligt att arbetskraftsinvandrarna skulle kunna ha högre åldersspecifika sysselsättningstal än infödda (detta var ju fallet på 1950 och 1960-talen). Å andra sidan är det möjligt att medföljande partner i familjen inte kommer ut på arbetsmark- naden. Detta kan medföra en lägre åldersspecifik sysselsättnings- grad för invandrare. Även arbetsinkomster kan vara annorlunda än i Variationer i sysselsättningsgrad och i arbets- inkomster påverkar invandrarnas ianspråktagande av offentlig sektor och deras bidrag till skattesystemet och därmed hur den offentliga sektorn omfördelar inkomster mellan invandrare och personer redan boende i . Vid sidan om huvudalternativet kommer därför också att göras känslighetsberäkningar med andra nivåer på sysselsättningsgrad och arbetsinkomst per sysselsatt. Genom att invandrarna i högre grad befinner sig i förvärvs- arbetande åldrar så blir i huvudalternativet både andelen sysselsatta och årsarbetsinkomsten per person i hela invandrargruppen högre än motsvarande för de redan boende i landet. Detta framgår nedan av tabell 2. Andel sysselsatta i procent och årsarbetsinkomst i 1000- tal kr per person av samtliga i respektive befolkningsgrupp Källa: Egna bearbetningar från och inkomstregistret. Tabellen visar att i huvudalternativet är andelen sysselsatta av hela invandrargruppen väsentligt högre än för totalbefolkningen. Andelen är högre för invandrarna (54,6/45,9 = 1,19). Detta medför också att årsarbetsinkomsten per person bland invandrarna är högre. Skillnaden i inkomst är dock mindre och uppgår till vilket beror på att invandrarna inte i så stor utsträckning är i höginkomståldrar (40–50-årsåldern). 5.2Omfattning på offentlig sektor Den offentliga sektorn antas ha den omfattning och struktur som faktiskt förelåg . Invandrarnas bidrag till den offentliga sektorn i form av skatter och socialförsäkringsavgifter samt deras ianspråktagande av denna sektor måste uppskattas. Detta kan göras med ledning av deras ålderssammansättning, sysselsättningsgrad och inkomster. Bidrag till offentlig sektor Dessa skatter består i huvudsak av skatter på förvärvsinkomster, vilka i sin tur väsentligen är arbetsinkomster. Invandrarnas andel av samtliga förvärvsinkomster i ekonomin antas motsvara deras andel av samtliga skatter på förvärvsinkomster med en mindre korrigering för att invandrarna har något mindre andel inkomst- tagare som ligger över brytpunkten. Det sistnämnda är en effekt av invandrarnas ålderssammansättning. De har en något mindre andel i åldrar med vanligtvis höga inkomster. Invandrarna antas inte ha några kapitalinkomster och inte heller skattepliktiga förmögen- heter samt antas inte heller betala bolagsskatt eller gåvo- och arvsskatt. De sistnämnda antagandena innebär troligen en viss underskattning av invandrarnas bidrag till direkta skatter. Det är exempelvis sannolikt att invandrarna skulle ha någon kapital- inkomst men det är svårt att veta vilken nivå som skulle vara rimlig att anta. Under alla omständigheter har detta inte någon större betydelse. Skatter från kapitalinkomster, förmögenheter, bolag samt gåva och arv är små jämfört med övriga direkta skatter. Däremot antas invandrarna betala fastighetsskatt även om man inte har förvärvat fast egendom. Fastighetsskatt utgår även på flerfamiljshus och skatten kan antas övervältras på hyresgästerna. Skattesatsen är lägre på det nya bostadsbeståndet jämfört med det äldre. Eftersom arbetskraftsinvandrare kan antas hamna i ekonomiskt expansiva regioner så kan de också i relativt stor utsträckning antas hamna i det nya bostadsbeståndet. Vi antar därför att invandrarnas andel av fastighetsskatt endast motsvarar hälften av deras befolkningsandel. Dessa skatter är proportionella. Hur mycket som skall anses falla på invandrarna kan ses antingen från utbudssidan eller efter- frågesidan. Räknat från utbudssidan motsvarar invandrarnas andel av indirekta skatter deras andel av förädlingsvärdet i ekonomin. Andelen utgörs av kvoten mellan invandrarnas arbetsinkomster och summan av arbets- och kapitalinkomster i hela ekonomin. Räknat från efterfrågesidan motsvarar invandrarnas andel av indirekta skatter deras andel av disponibla inkomster. sätten torde endast ge små skillnader. Vi gör beräkningen från utbudssidan. Dessa är proportionella och grundade på summan av arbets- inkomster. Vi kan därför anta att invandrarnas andel av socialför- säkringsavgifter är densamma som deras andel av summan av arbetsinkomsterna i hela ekonomin. Anspråktagande av offentlig sektor a)Åldersberoende offentliga konsumtionsutgifter enligt tabell 1. Invandrarnas andel av dessa utgifter kan beräknas med ledning av deras ålderssammansättning och per capita beloppen i tabell A1 i appendix. Vi antar således att de åldersberoende offentliga konsumtionsutgifterna expanderar proportionellt. b)Övriga offentliga konsumtionsutgifter: Dessa är knappast åldersberoende. Det är i stor utsträckning offentliga utgifter för försvar, grundforskning, kultur, vägnät och central administration. Frågan är också om sådana utgifter överhuvudtaget förändras vid den marginella förändring av befolkningen som inträffar vid en invandring på 100 000 individer. Många av de nämnda utgifterna är sannolikt mer beroende av landets geografiska utsträckning och mindre av dess befolkningsstorlek. Exempelvis uppskattade SOU (1990) att befolkningsökningen i på cirka 500 000 individer inte har påverkat utgifterna för försvaret. Vi antar att övriga offentliga konsumtionsutgifter expanderar med hälften av invandrarnas befolkningstillskott på . Sannolikt är en expansion på en överdrift. Till övriga offentliga konsumtionsutgifter hänförs också vissa invandrarspecifika insatser enligt nedan. Offentliga transfereringar till hushåll Efter en viss vistelsetid i så får invandrare tillgång till det offentliga transfereringssystemet på samma villkor som de i redan boende. Detta kan förväntas bli fallet även för invandrare från kandidatländerna. Beloppen som man mottar behöver dock inte vara desamma. Exempelvis kan en invandrare med kort vistelsetid i inte få så stor ersättning från ATP-systemet. Sådan ersättning är grundad på tidigare förvärvsarbete i . Skulle å andra sidan sådan ersättning vara alltför låg för att ge en rimlig levnadsstandard så träder andra delar av välfärdssystemet in som socialbidrag, ekonomiskt stöd, äldreförsörjningsstöd och bostadsbidrag. En låg ersättning från en del av transfere- ringssystemet kan således leda till större ersättning från en annan del. Det är naturligtvis oerhört svårt att veta i vad mån summan av ersättningar räknat per capita från det offentliga transfererings- systemet blir högre eller lägre för framtida invandrare från kandidatländerna jämfört med de i redan boende. Mycket beror också på sjukersättning på grund av sjukfrånvaro från arbetet. Sjukfrånvaro är dock starkt relaterat till yrken med dålig arbetsmiljö. Eftersom invandrarna från kandidatländerna antas ha samma åldersspecifika sysselsättningsgrad och arbetsinkomst per sysselsatt som de som redan bor i är det troligen en god approximation att anta invandrare från kandidatländerna och att de båda grupperna i varje åldersklass har samma per capita belopp för många offentliga transfereringar. I tabell A2 finns uppgifter om per capita belopp i olika åldersklasser. En speciell problematik erbjuder ersättningar från pensionssyste- met. ATP-delen är grundad på tidigare förvärvsarbete i . Folkpensionsdelen har invandrare vanligtvis inte tillgång till förrän efter en viss vistelsetid i . Hur det nya (framtida) pensionssystemet i detta avseende verkar jämfört med det tidigare systemet är inte heller klart. Vi antar att invandrade personer från kandidatländerna och som är och däröver i stället får ekonomiskt stöd och äldreförsörjningsstöd.