sou · GQB3107d1 · 2003-01-01 00:00:00 — Vi bedömer att själva åtgärdsprogrammet kommer att vara en del av beslutsunderlaget när en åtgärd genomförs. I 6 kap. 11 § miljö- balken finns det regler om att en myndighet som tillämpar balken skall se till att bland annat planer enligt finns tillgängliga i ett ärende. Det anges också att en kommun skall tillhandahålla sådana planer om en myndighet begär det. Mot- svarande bör gälla för åtgärdsprogram och förvaltningsplaner enligt 5 kap. balken. Det bör därför införas regler av detta slag i en ny bestämmelse i 6 kap. 11 a §. När ett åtgärdsprogram omvandlas till krav på praktiska åtgärder kommer de viktigaste materiella reglerna att finnas i 2 kap. miljö- balken. Dessa regler behöver utvecklas när det gäller vilken inverkan som bestämmelser om miljökvalitet – och i det samman- hanget även åtgärdsprogram – kan ha för befintliga och nya verk- samheter. Den frågan behandlas i kapitel 11. I andra fall kommer åtgärderna att tas fram på andra grunder, till exempel när kom- munala trafikföreskrifter antas, vid ändringar i gällande detaljplaner eller vid beslut om att inrätta vattenskyddsområden. Den myndig- het eller kommun som genomför åtgärden har att som vanligt tillämpa de materiella regler som gäller i sådana sammanhang. En annan sak är att en åtgärd ibland kan komma att utgöras av generella föreskrifter. Sådan normgivning gäller direkt mot enskilda som bedriver verksamhet på det område som berörs av före- skrifterna. Huruvida vattenmyndigheten och andra myndigheter som fastställer åtgärdsprogram skall kunna utfärda sådana före- skrifter behandlas i avsnitt 10.3.5. Vad som sagts om åtgärdsprogrammens funktion bör gälla även för ett åtgärdsprogram som fastställts för att uppfylla andra bestämmelser om miljökvalitet än miljömål för vattendistrikt. Hur skall bestämmelser om miljökvalitet få genomslag i praktiken? 10.3.3Förslag till vissa ändringar i 5 kap. m.m. 5 kap. 4 § Bestämmelsen anger att verksamhet skall bedrivas så att miljö- kvalitetsnormer inte överträds. Frågan är om bestämmelsen bör kunna ligga till grund för krav på enskilda. Om så var fallet, skulle den i princip kunna leda till hur stränga krav som helst i en situa- tion när en miljökvalitetsnorm överträds. En sådan tolkning är inte rimlig. Avgörande för driften av en verksamhet är vilka förutsättningar för driften som uppställts i generella föreskrifter för olika bran- scher, gällande tillstånd med villkor för driften eller andra före- skrifter från myndigheter. Om en miljökvalitetsnorm överträds kan en enskild verksamhetsutövare i de flesta fall inte rimligen veta hur driften av verksamheten skall ändras så att inte längre över- träds. Föroreningssituationen torde då ofta vara mycket kompli- cerad. Bestämmelsen i 4 § bör då inte kunna läggas till grund för krav på enskilda. Kraven får i stället utformas med stöd av balkens materiella regler, främst de allmänna hänsynsreglerna, och efter en samlad bedömning av föroreningssituationen. Mot bakgrund av vad som sagts bedömer vi att det inte finns något behov av bestämmelsen i 4 §. Den bör därför utgå. Vi har i föregående avsnitt föreslagit en regel om myndigheters och kommuners skyldighet att fullgöra de uppgifter som ankom- mer på dem enligt ett åtgärdsprogram. En ny bestämmelse om detta kan lämpligen föras in i 4 §. Föreskrifter om miljöskyddsområde enligt 7 kap. 19–20 §§ Vid sidan om åtgärdsprogrammet finns det ett annat strategiskt instrument som kan användas för att genomföra miljökvalitets- normer, nämligen miljöskyddsområde. Bestämmelser om detta har tagits in i 7 kap. 19–20 §§ . Reglerna infördes ur- sprungligen i miljöskyddslagen i syfte att lättare kunna hantera många föroreningskällor gemensamt. föreskrivs att regeringen får förklara ett större mark- eller vattenområde som miljöskydds- område om det krävs särskilda föreskrifter därför att området är utsatt för föroreningar eller annars inte uppfyller en miljökvalitets- norm. För området skall regeringen, eller efter regeringens Hur skall bestämmelser om miljökvalitet få genomslag i praktiken? bemyndigande , meddela sådana föreskrifter om skyddsåtgärder, begränsningar och andra försiktighetsmått för verksamheter inom området som behövs för att tillgodose syftet med området. Sådana generella föreskrifter kan gälla mot alla typer av verksamheter, även sådana som har rättskraftiga tillstånd. Det är inte möjligt att inskränka tillstånd enligt miljöskyddslagen. Föreskrifter för ett miljöskyddsområde innebär att materiella krav ställs mot enskilda. Miljöskyddsområden har utpekats vid tillrin- ningsområde och vid i . Bestämmelserna har med andra ord kommit till mycket begränsad användning. Vi anser dock att det finns god anledning att behålla bestämmelserna, inte minst då de innebär en möjlighet att ange generella föreskrifter som gäller direkt mot enskilda. Vattenmyndigheterna bör alltså kunna över- väga om inrättande av miljöskyddsområden med föreskrifter är en lämplig åtgärd i ett särskilt föroreningsdrabbat vattenområde. Bestämmelsen i 7 kap. 19 § gäller – såvitt här är av intresse – bara för miljökvalitetsnormer. Den bör utvidgas så att det blir möjligt att inrätta ett miljöskyddsområde även när andra bestäm- melser om miljökvalitet, till exempel miljömål för vattendistrikt, inte uppfylls i ett område. Miljöskyddsområden beslutas av regeringen. bör kunna förorda att ett miljöskyddsområde inrättas och, med stöd av den bestämmelse som föreslås i 5 kap. 19 § (se av- snitt 10.3.4), lyfta frågan om fastställandet av åtgärdsprogrammet i den delen till regeringen. Om miljöskyddsområde visar sig vara ett viktigt verktyg för vattenmyndigheterna, kan det finnas anledning att senare utreda om regeringen ensam skall vara behörig att inrätta miljöskydds- områden, eller om även andra myndigheter efter regeringens bemyndigande skall kunna inrätta sådana områden. Omprövning av tillstånd enligt 24 kap. 5 § 2 I fråga om miljöfarlig verksamhet eller vattenverksamhet får till- ståndsmyndigheten enligt 24 kap. 5 § 2 ompröva tillstånd såvitt avser bestämmelse om tillåten produktionsmängd eller annan liknande bestämmelse om verksamhetens omfattning, samt ändra eller upphäva villkor eller andra bestämmelser eller meddela nya Hur skall bestämmelser om miljökvalitet få genomslag i praktiken? sådana om verksamheten med någon betydelse medverkar till att en miljökvalitetsnorm överträds. Bestämmelsen bör utvidgas till att omfatta bestämmelser om miljökvalitet meddelade enligt 5 kap. Det betyder att bestämmelsen bland annat kommer att omfatta även de nya miljömålen för vattendistrikt. 10.3.4Utarbetandet av åtgärdsprogram och förvaltningsplaner Olika regler om förfarandet behövs i 5 kap. I 5 kap. 5 och 6 §§ finns de nuvarande reglerna om när ett åtgärdsprogram skall upprättas för att klara en miljökvalitets- norm och hur ansvariga myndigheter skall förfara när ett sådant program tas fram. Ramdirektivet för vatten innehåller detaljerade bestämmelser om hur en myndighet skall förfara när förvaltningsplanerna utarbetas. Dessa bestämmelser är relevanta även för utarbetandet av åtgärds- program. Vi bedömer nedan att direktivets krav i fråga om för- farandet för förvaltningsplanerna bör gälla även för åtgärds- programmen. Samma formella krav behöver emellertid inte ställas på de åtgärdsprogram enligt 5 kap. balken som tas fram i syfte att uppfylla andra bestämmelser om miljökvalitet än miljömålen för vattendistrikt. Av det skälet föreslår vi att olika regler om för- farandet förs in i 5 kap. I 13–19 §§ bör det införas nya regler om de åtgärdsprogram och förvaltningsplaner för vattendistrikt som krävs enligt direktivet, medan det i 5–6 §§ bör finnas regler om de åtgärdsprogram som behövs för att uppfylla andra bestämmelser om miljökvalitet än miljömålen för vattendistrikt. Våra förslag innebär inte några principiella skillnader när det gäller åtgärdsprogrammens funktion. Åtgärdsprogrammen kommer att utgöra strategiska planeringsdokument som inte är direkt bindande för enskilda. Det är normalt de myndigheter och kommuner som fullgör uppgifter enligt bland annat som skall ta de initiativ och fullgöra de uppgifter som behövs för att omvandla åtgärdsprogrammen till praktiska åtgärder. Hur skall bestämmelser om miljökvalitet få genomslag i praktiken? Reglerna i 5 kap. 5 § bör utvecklas Reglerna i 5 kap. 5 § anger när det skall upprättas ett åtgärds- program för att uppfylla en miljökvalitetsnorm och hur det skall gå till. Reglerna bör utvecklas när det gäller processen för att ta fram ett åtgärdsprogram. Reglerna bör vara flexibla så att de kan tillämpas för olika slags bestämmelser om miljökvalitet och med avseende på geografiska områden av olika storlek. Vi föreslår att reglerna i 5 kap. skiljer mellan upprättandet av ett förslag till åtgärdsprogram och själva beslutet att fastställa ett pro- gram. Det behöver inte vara samma myndighet som upprättar förslaget till åtgärdsprogram och som fastställer det. Regeringen bör, enligt vad som gäller , fastställa ett åtgärdsprogram om den inte överlåter den uppgiften till en myndighet eller kommun. Det bör införas en ny paragraf, 5 a §, som tydligare än beskriver hur det skall gå till när ett åtgärdsprogram tas fram. Det bör alltid utarbetas ett förslag till ett åtgärdsprogram. Ett sådant förslag bör utgöra det huvudsakliga underlaget för det samråd som myndigheten bör genomföra med olika intressenter. De nuvarande reglerna i 5 § ställer krav på samråd med myn- digheter och kommuner som berörs samt med verksamhetsutövare som berörs i betydande omfattning. Det förefaller märkligt att de människor som i realiteten drabbas av en dålig miljökvalitet – exempelvis de som bor i närheten av sådana storstadsmiljöer som har höga halter av kvävedioxid – inte skall informeras om och ha en möjlighet att påverka arbetet med åtgärdsprogram. Allmänheten kan också ha ett intresse av åtgärdsprogrammet av andra skäl. Ett förslag till åtgärdsprogram kan innehålla åtgärder som berör viktiga samhällsfunktioner, till exempel vägar och kollektivtrafik. Vi föreslår en regel som innebär att myndigheter, kommuner, organisationer, verksamhetsutövare, allmänheten och övriga som berörs av ett åtgärdsprogram skall ha möjlighet att lämna skriftliga synpunkter på förslaget till åtgärdsprogram . Hur skall bestämmelser om miljökvalitet få genomslag i praktiken? Det bör i 5 kap. införas nya regler om hur det skall gå till när åtgärdsprogram och förvaltningsplaner för vattendistrikt tas fram. Ramdirektivet för vatten kräver att vissa handlingar tas fram under den processen, bland annat ett förslag till en förvaltnings- plan. Vi föreslår att förvaltningsplanerna och åtgärdsprogrammen utarbetas och enligt samma förfarande. Den föreslagna processen liknar planprocessen enligt . De svenska reglerna måste leva upp till direktivets detaljerade regler om information till och samråd med allmänheten när förvaltningsplanen för vattendistriktet utarbetas. I 5 kap. bör anges de minimikrav som skall uppfyllas. bör i övrigt ha stor frihet att finna lämpliga former för samrådet. Här beskrivs översiktligt hur det bör gå till när vattenmyndig- heterna utarbetar förvaltningsplaner och åtgärdsprogram. Arbetet inleds i själva verket med att vattenmyndigheten hämtar in och gör en samlad analys av förhållandena i vattendistriktet. Hur det går till regleras utförligt i de delar av direktivet som och skall utreda. Förfarandet när det gäller förvaltningsplaner och åtgärdsprogram kommer i övrigt, enligt de nu föreslagna reglerna, att bestå av följande huvudmoment: 1.Vattenmyndigheten kungör före beslut om planer och program en tidtabell och ett arbetsprogram för utarbetandet av förvaltningsplaner och åtgärdsprogram samt en redo- görelse för de samråd som planeras. 2.Vattenmyndigheten kungör före beslut om planer och program en preliminär översikt över väsentliga frågor som rör vattenförvaltningen. 3.Vattenmyndigheten kungör före samma beslut förslag till förvaltningsplaner och åtgärdsprogram. Samråd genom- förs med myndigheter, kommuner, organisationer, verksam- hetsutövare och allmänheten, vilket bland annat innebär möjlighet för dessa att yttra sig över förslagen. 4.Efter detta sista samråd upprättar vattenmyndigheten ett särskilt utlåtande i vilket myndigheten sammanställer de syn- punkter som lämnats och redovisar de förslag som föranleds av dem, bland annat om det gjorts några ändringar i förslagen till planer och program. Hur skall bestämmelser om miljökvalitet få genomslag i praktiken? 5.Vattenmyndigheten fastställer förvaltningsplaner och åtgärds- program. Direktivets krav på att underlag och information skall vara offentligt I artikel 14.1 anges att underlag och information som har använts vid utarbetande av förslaget till förvaltningsplan skall på begäran göras tillgängliga. Frågan är hur detta krav förhåller sig till svenska regler om allmänna handlingar och offentlighetsprincipen. Direk- tivets bestämmelse skulle kunna tolkas så att även sådana minnes- anteckningar och dylikt som inte är offentlig handling enligt svensk rätt skall göras tillgängliga. Möjligen går inte kravet så långt. Bestämmelsen anger att det skall vara fråga om underlag och information som har använts vid utarbetandet. Huvudregeln i svensk rätt är att allt sådant material som har lagts till grund för ett avgörande i ett ärende vid en myndighet skall finnas med i akten i ärendet. Frågan om vilka krav som ställs i artikel 14.1 bör utredas vidare. Frågan faller utanför vårt uppdrag och vi avser inte att återkomma till den. Möjlighet för regeringen att fastställa åtgärdsprogram för vattendistrikt Regeringen får enligt 5 kap. 7 § föreskriva att vissa åtgärdsprogram skall prövas av regeringen. Vi föreslår inte någon ändring av den bestämmelsen, som bör gälla även för åtgärds- program för vattendistrikt. Vi bedömer att det även finns behov av en regel som innebär att vattenmyndigheten i vissa fall skall lyfta åtgärdsprogrammet, eller delar av det, för prövning till regeringen. Detta bör ske dels om en regeringsprövning är nödvändig för att uppfylla miljömålen för vattendistriktet, dels om åtgärdsprogrammet rör ett annat allmänt intresse av synnerlig vikt än sådant som avses i 1 kap. 1 § miljö- balken. Det första fallet kan aktualiseras om vattenmyndigheten bedömer att det saknas rättsliga förutsättningar för genomförandet av de åtgärder som behövs för att klara miljömålen för vatten- distriktet. Regeringen har en bred behörighet när det gäller att ta initiativ till författningsändringar och fatta beslut som berör breda Hur skall bestämmelser om miljökvalitet få genomslag i praktiken? samhällssektorer, såsom vägar och annan infrastruktur. Det kan även vara så att de regler som åtgärden måste ha stöd i endast kan tillämpas av regeringen. Ett tydligt exempel på det är om en vatten- myndighet bedömer att ett miljöskyddsområde med generella före- skrifter bör inrättas enligt bestämmelserna i 7 kap. 19–20 §§. Regeringen bör även pröva ett åtgärdsprogram i ett fall där bedömningen av om en åtgärd behövs kräver en avvägning mellan miljöintresset och ett annat allmänt intresse av synnerlig vikt. En bestämmelse av detta slag finns för miljödomstolarnas del i 21 kap. 7 § andra stycket. Bestämmelsen bör bli aktuell endast i speciella fall där åtgärdsprogrammet, eller en del av detta, kräver ett ställningstagande från regeringens sida (jämför prop. 1997/98:45 del 2 s. 235). Vi föreslår att det i 5 kap. 19 § förs in en bestämmelse av det slag som har diskuterats. innehåller flera bemyndiganden som ger regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer rätt att meddela generella föreskrifter på olika områden. Regeringen får exempelvis enligt 9 kap. 5 § för att skydda människors hälsa eller miljön, om det framstår som mer ändamålsenligt än beslut i enskilda fall, också i andra fall än som avses i 4 § i fråga om miljöfarlig verksamhet meddela föreskrifter om förbud, skyddsåtgärder, begränsningar och andra försiktighetsmått. Vi har övervägt om vattenmyndigheten – och även andra myndigheter som beslutar om åtgärdsprogram – bör bemyndigas att meddela generella föreskrifter i olika avseenden. En sådan föreskriftsrätt skulle ge vattenmyndigheten en möjlighet att själv ta initiativ till en åtgärd som behövs för att uppfylla miljömålen för distriktet. Vi bedömer att någon sådan föreskriftsrätt inte bör införas . Direktivet innehåller inte något krav på en föreskriftsrätt för den myndighet som antar åtgärdsprogrammet. Ett viktigt argument mot en föreskriftsrätt är att en sådan oundvikligen skulle omfatta områden inom miljöpolitiken där det redan finns bemyndiganden. De föreskrifter som vattenmyndigheten skulle ta fram, skulle riskera att komma i konflikt med andra myndigheters föreskrifts- Hur skall bestämmelser om miljökvalitet få genomslag i praktiken? Det skulle över huvud taget vara svårt att på lämpligt sätt avgränsa en föreskriftsrätt för vattenmyndigheten. Vi har inte bedömt om de bemyndiganden som finns i miljö- balken och annan lagstiftning är tillräckliga för vattenmyndig- heternas arbete med att uppfylla miljömålen. Om det visar sig att så inte är fallet i fråga om till exempel diffusa källor, får det närmare utredas om det behövs nya eller ändrade bemyndiganden. Om vattenmyndigheten inte själv skall kunna meddela generella föreskrifter, uppkommer frågan hur sådana föreskrifter skall kunna tas fram om vattenmyndigheten bedömer att det finns ett behov av det. Vi anser att vattenmyndigheten i vart fall måste kunna föreskriva i ett åtgärdsprogram att en myndighet skall utreda om det finns förutsättningar för att ta fram generella föreskrifter, exempelvis med stöd av någon bestämmelse i 7 kap. . Däremot kommer vattenmyndigheten knappast kunna förhindra att en länsstyrelse eller kommun vid en sådan utredning kommer fram till att det av ekonomiska eller andra skäl inte är möjligt att ta fram några generella föreskrifter. Det kan alltså visa sig att åtgärdsprogrammen för vattendistrikt inte får tillräckligt genomslag i praktiken. Det bör då för det första framhållas att förvaltningen av vattendistrikt är en långt utdragen process som bland annat innebär att nya och skärpta åtgärds- program kan tas fram om de första inte räcker till för att klara miljömålen för vattendistrikt. Om det visar sig att det finns syste- matiska brister i reglerna om åtgärdsprogrammen, får det däremot övervägas att stärka åtgärdsprogrammens funktion. I fallet med att det inte blir möjligt att få fram tillräckligt med vattenskydds- områden, kan det också behöva övervägas att skärpa reglerna om när sådana vattenskyddsområden skall inrättas. Planering och planläggning enligt annan lagstiftning än kan ha stor betydelse för den fysiska miljön. Vi har i avsnitt 5.1 i betänkandet berört frågan om hur bestämmelser om miljökvalitet bör påverka planarbetet enligt . I detta avsnitt redovisar vi enligt vilka principer vi anser att reglerna om miljö- kvalitet i bör utformas. Vi lämnar dock inte nu några förslag till lagändringar. Hur skall bestämmelser om miljökvalitet få genomslag i praktiken? Som redovisats i avsnitt 6.2 finns det ett antal bestämmelser som avser att trygga att planläggning bidrar till att uppfylla miljö- kvalitetsnormer. När vi nu föreslår att regelverket skall ge utrymme för andra typer av bestämmelser om miljökvalitet än miljö- kvalitetsnormer bör det även finnas regler som klargör hur dessa skall beaktas inom planprocessen. Våra förslag till ändringar av regelverket om bestämmelser om miljökvalitet innebär bland annat att olika sådana regler kommer att finnas. Det bör finnas utrymme att ta hänsyn till bestämmelser om miljökvalitet på olika sätt beroende på vad den enskilda bestämmelsen föreskriver även inom ramen för . Vad de nuvarande reglerna närmare bestämt innebär har inte blivit föremål för rättslig prövning. Vad betyder det att miljökvalitetsnormer skall iakttas vilket föreskrivs i 5 kap. 3 § ? Betyder det mer än att kommunerna i sin plan- läggning skall beakta att det finns miljökvalitetsnormer? Hur långt- gående krav ställs egentligen på planläggningen i en situation när miljökvalitetsnormen överträds eller riskerar att överträdas? I samma bestämmelse anges att myndigheter i olika situationer skall säkerställa att miljökvalitetsnormerna uppfylls. Det får antas vara något annat än att iaktta normerna, annars hade det inte varit motiverat att behandla planläggning separat i bestämmelsen. Som påpekats i propositionen om följdlagstiftning till kan detaljplaner eller områdesbestämmelser inte garantera att en viss angiven markanvändning verkligen kommer till stånd. Planerna kan ange en markanvändning som främjar eller motverkar att en norm uppfylls. En plan kan inte ensam säkerställa att en miljökvalitets- norm , men den kan å andra sidan vara ett av flera medel för att förhindra att normerna överträds (prop. 1997/98:90 s. 163). Detta måste givetvis beaktas när reglerna utformas. Vad bestämmelsen i 5 kap. 3 § egentligen betyder anser vi vara oklart. Som vi närmare utvecklar i avsnitt 11.4.1 kan den uppfattas antingen som en formell regel som talar om när miljökvalitetsnormerna skall beaktas eller som en regel av materiell natur som talar om hur de skall beaktas. Vi anser att det blir en klarare lagstiftning om 5 kap. 3 § är en renodlat formell regel som anger vilken myndighet som skall ta hänsyn till bestämmelser om miljökvalitet. Frågan om hur de skall beaktas, det vill säga hur olika beslut skall påverkas av att en bestämmelse om miljökvalitet finns, bör för del lösas inom ramen de allmänna hänsyns- Hur skall bestämmelser om miljökvalitet få genomslag i praktiken? reglerna i 2 kap. . Vi lägger inte nu några förslag av förändring av 5 kap. 3 § . Om 5 kap. 3 § skulle ändras till en renodlat formell regel betyder det för planlagstiftningens del att en hänvisning till 5 kap. 3 § endast betyder att hänsyn måste tas. Ytter- ligare bestämmelser om hur det skall ske behövs. I plan- och bygg- lagen finns ingen hänvisning till 2 kap. . I stället före- skrivs i 2 kap. 2 § första stycket sista meningen att planläggning inte får medverka till att en miljökvalitetsnorm överträds. Den regel i som skall reglera frågan om hur olika bestämmelser om miljökvalitet skall beaktas bör ta hänsyn till att olika typer av bestämmelser anger olika kravnivå. Det är tveksamt om den nuvarande bestämmelsen ger utrymme för en sådan bedömning. Det är därför inte självklart att föreslå att ordet miljö- kvalitetsnorm skall bytas ut mot bestämmelser om miljökvalitet i 2 kap. 2 § första stycket sista meningen. Frågan om hur bestäm- melsen i skall utformas har starka kopplingar till hur den materiella regleringen i 2 kap. kommer att lösas. Som redovisas i kapitel 11 återkommer vi med förslag i denna del i vårt slutbetänkande. Även när det gäller utformningen av reglerna om hur bestämmelser om miljökvalitet skall beaktas enligt finns starka skäl att vänta med förslag. Dels har de nära koppling till reglerna i 2 kap. , dels vill vi hinna samråda med den tillsatta kommittén för översyn av (M 2002:05, dir. 2002:97). Vi återkommer därför till frågan i vårt slutbetänkande, men vill här redovisa några principiella ställningstaganden. Bestämmelsen bör alltså utformas så att det finns utrymme för kommunerna att ta ställning till vilka krav i det enskilda fallet en bestämmelse om miljökvalitet ställer. En miljökvalitetsnorm är bindande och anger de störningsnivåer som inte får över- eller underskridas. Planläggning kan således aldrig tillåtas om den bidrar till att en miljökvalitetsnorm överträds om inte detta tillåts inom ramen för ett åtgärdsprogram. Bestämmelser med karaktär av rikt- värde medför inte samma stränga krav som miljökvalitetsnormer, och kan i vissa fall tillfälligt överskridas men skall alltid eftersträvas. Miljömål för vattendistrikt ställer varierande krav. Ett krav är att vidta åtgärder i vissa fall. Sådana åtgärder kan innefatta plan- läggning. Det är dock inte möjligt att generellt uttala sig om vilka krav ramdirektivet för vatten kommer att ställa på planläggning.