sou · GQB392d1 · 2003-01-01 00:00:00 — Samtalsupp- teckningen förvaras i arkivmaterialet (FöU 1973:25). De uppgifter som här lämnade gjorde stort intryck på moderaten som då satt med i försvarsutskottet. kunde berätta i en intervju: förklarade hur IB arbetade och tog exemplet . Man höll ögonen på extrema rörelser, Vietnamdemonstrationer, noterade kommunister som bodde i närheten av kraftverk, militära anläggningar och viktiga försvarsindustrier. På så vis kom det sig att man kunde informera socialdemokraterna om att de höll på att förlora sin majoritet i verkstadsklubb. Socialdemokraterna såg sedan till att de behöll majoriteten Hade utskottsförhör varit offentliga även , hade dåvarande försvarsministern berättat den historien för hela svenska folket. Uppgifterna gjorde att inom utskottet misstänkte omfattande otillbörligt samarbete mellan IB och SAP. Se : IB räddade facket, . folk och de övervakade utgörs fortfarande endast av utlänningar etc. (Det finns en uppgift från att LO-chefen i massmedierna skulle ha förnekat sanktion av sådana kontakter, se not 825.) skulle efter 1969 ha haft helt andra uppgifter, vilket ju inte är sant för perioden fram till IB- avslöjandet. I sitt betänkande återger utskottet huvudinnebörden av uppgifter. hördes mycket kort av utskottet i slutfasen av dess arbete. Han berättade att han tidigare hade arbetat på försvars- stabens utrikespolitiska avdelning. Han hade då varit arbetskamrat med och också haft kännedom om T-kontoret. Rörande sina kontakter med hävdade han att han träffat denne kanske 5– 6 gånger och förnekade att han träffat , som hävdat, regelbundet . Han sa vidare att han känner och vet hans uppgifter, vilka skulle varit ett hemligt jobb åt FortF rörande befästningar som gav anledning att resa i . Detta var säkerligen en kommentar till påståendet i samband med IB-avslöjandet att skulle ha skickat upp till Malmfälten för att spionera på de strejkande gruvarbetarna. kunde dock inte erinra sig att han träffat sedan -68. Han förnekade också att han, , förfogade över en egen spionorganisation. hävdade inför utskottet att man 1969 fick order att lägga ned verksamhet som varit i landet. Man tuggade regist- ren. Det gjordes sedan ingen uppföljning efter 1969. Rörande sa att IB vill följa av utländsk makt styrd verksamhet i . Han påstod att man 1969 avvecklade bl.a. men efter bön från polisen behölls han för sina kontakter med terroristerna. Betalades till hälften av IB. IB vill ej göra slut på en infiltratör utan infiltrera honom och använda honom. Polisen motsatt intresse. På frågan om IB infiltrerade vänsterorganisationer svarade : Vi infiltrerar inga org. gick på eget initiativ in i vissa föreningar. Erbjöd info från dem, vilket IB i ett par lägen accepterat. FNL inget att infiltrera. Kfml(r) polisens sak. Därifrån och från SKP kommer enskilda pers. och ger info för rikets säkerhet. tillfrågades om inrikesverksamheten . Han nämnde då att det inom den delen som mest verkat fyra personer under ca 10–. Man fick rapporter för uppföljning från fackföreningsledare och arbetare. Det kunde handla om det t.ex. varit hela avdelningar som dominerats och man får utgå från att här menar att dominansen skulle ha utgjorts av kommu- nister. Då uppgifterna inkommit gjordes viss bearbetning. Som synes går här något längre än exempelvis eftersom den förre pekar på en verksamhet som bl.a. syftat till att kartlägga svenska kommunister. kommenterade också det register man hade men som skulle ha förstörts i samband med boskillnaden . Han nämnde då att antalet registrerade skulle ha uppgått till 15 000–20 000 namn 1968. berättade för utskottet att han anställdes vid IB 1959 för att kartlägga vilka industrier, kraftverk och andra an- läggningar som var viktiga ur försvarssynpunkt och att ta kontakt med personer som kunde lämna uppgifter om anställda som kunde vara opålitliga ur säkerhetssynpunkt. Han angav inte om det specifikt gällde svenska eller utländska medborgare. Han hade i sitt arbete fått hjälp av de pålitliga – ofta partikamrater. Exempel på opålitliga som rapporterades och registrerades var personer som gått på utbildning i kommunistländer etc. hade verk- samheten upphört varefter övergick till departements- tjänstgöring. återanställdes han vid IB och syss- lade då med helt andra uppgifter än den inrikes verksamhet som han ägnat sig åt under den första anställningsperioden. förnekade att han skulle ha lämnat rapporter till partiet – de skulle ej kunna vara till nytta. Utskottet hörde också som då, 1973, var chef för försvarsdepartementets materialenhet. berättade att han varit anställd vid IB fram . Därefter övergick han till departementet. Rörande frågan om partipolitiskt utnyttjande av IB kunde inte se något som skulle föra dithän. Han menade att bland IB:s anställda låg partisympatierna troligen till åt det borgerliga eller mycket borgerliga hållet. Rörande inrikesverksamheten sade att han visste att det funnits en sektion 03 som var chef för. Han visste dock inte vad gjorde vid tiden för utskottsförhöret. Han kände endast till att det fanns beslut om pensionering rörande denne och några andra personer. Utskottet fann att det fram ankommit på IB att inhämta upplysningar även avseende rikets inre säkerhet och att man vid övervakning av personer som kunde misstänkas vara opå- litliga ur säkerhetssynpunkt ofta anlitade fackliga förtroendemän på den misstänktes arbetsplats.4 Man skrev vidare att nämnda omständigheter, i förening med att IB:s verksamhet avseende rikets inre säkerhet väsentligen ombesörjdes av en aktivt verksam social- demokrat och att förekom omfattande registreringar, bl.a. av dem som hörde till eller visade starka sympatier för politiska ytterlighetspartier, kan ha utgjort underlag för misstankar att den hemliga underrättelsetjänsten utnyttjades i partipolitiskt syfte. Utskottet ansåg, rörande frågan om inrikesverksamhet i IB:s regi , att verksamhet i här till- drog sig särskild uppmärksamhet efter som rapporteringen forsatte något eller in . Man fann emellertid att beslutet om gränsdragningen 1970 hade iakttagits men att verksamhet i viss mån är ett undantag. Dock, eftersom dessa uppgifter förmedlades till polisen riktade man ingen kritik mot denna del av IB:s verksamhet. 2.10IB och betänkande debatteras i Vpk:s partiledare uppgav i riksdagsdebatten att LO-chefen icke givit sitt godkännande till att fackliga kanaler utnyttjades för den militära underrättelsetjänsten.5 I debatten tryckte moderatledaren på hårt för att få till stånd en opartisk juristkommission för granskning av verksamheten . framhöll att det var frågan om huruvida 4 Elmérs uppgifter till – och som avhemligades genom regeringsbeslut – var således inga nyheter i och för sig. Det som mass- medierna hängde upp sig på var att , då han beskrev den socialdemokratiska arbets- platsorganisationen, uppgav att denna hade 2 000 ombud i och 22 000 i hela landet. Detta tolkades som att IB haft alla dessa som rapportörer vilket ju är både fel och fånigt. hade visserligen tillgång till 22 000 ombud men hur många som verkligen utnyttjades är naturligtvis en helt annan sak. Den siffra dom angetts i denna studie – ca 1 000 personer – innebär ändå att det rörde sig om ett mycket omfattande kontaktnät, men då talar vi om hela perioden och framåt. 5 Det finns en uppgift om att LO-ordföranden sagt följande till : LO har inte givit något centralt medgivande till sådan här rapporte- ringsverksamhet. Men hur ska jag från LO:s sida kunna ha någon åsikt om att IB övertalat vissa enskilda fackligt anslutna personer att åta sig sådana uppdrag. Det måste vara deras egen ensak, en samvetsfråga för var och en. Såvitt jag förstår har IB tagit kontakten med de personer det gäller. Om de lovat att ställa upp innebär det ju inte att den fackliga organi- sationen åtagit sig något uppdrag. Uppgifterna ur FiB/Kulturfront . aktivt politiskt engagerade människor skall verka inom en organisation som är undandragen öppen kontroll och om inte detta kan leda till att osäkerheten inför sådan verksamhet kan förstärkas. tillbakavisade kraven genom att hävda att enbart var ute i partipolitiska syften. krävde en parlamentarisk fempartikommission för en grundlig utredning om IB:s hela verk- samhet och vad som förekommit i IB-affären. krävde också besked av rörande IB:s samarbete med fackförenings- rörelsen – var det 1948 som IB började tränga in på arbets- platserna och använda fackliga förtroendemän som tjallare mot sina arbetskamrater? Vem gav den ordern? Sedan står och talar om infiltration i fackföreningarna, om agenter, tjallare och angivare – egentligen kommunistiska klyschor. Vad har det varit fråga om? Det har varit fråga om att det funnits utländska agenter på svenska arbetsplatser och då har några fackliga förtroendemän på dessa arbetsplatser hållit ett öga på dem. De har inte varit agenter, tjallare och angivare. De har gjort ett arbete i landets, i nationens och i demokratins intresse. Så enkelt är det. Det är naturligtvis tråkigt att vi måste hålla oss med polis, under- rättelsetjänst och allt annat som vi inte upplever som något tilltalande i vårt demokratiska samhälle. Om talade med sina partivänner runt omkring och bad dem skicka hit färre agenter, skulle vi kunna dra ned mycket av polisens aktiviteter, så det vore ju en ansats. Noterbart är att ligger kvar på den inslagna linjen; några fackliga förtroendemän har hållit ett öga på ut- ländska agenter på svenska arbetsplatser. Efter gick , på sin sista dag i , upp i talarstolen. Han för- klarade, som svar på krav, att han inte hade något emot att fögderiet granskas så närgånget som möjligt. Det finns ingenting att dölja. Jag tror tvärtom att min position blir bättre än vad den är efter en sådan genomgång. Han gick och erinrade om en situation då världen upprördes av en kommunistisk kupp i : Vi gick då tillväga på sätt som jag föreslog för att ta upp kampen i fackföreningar, på arbetsplatser, överallt för att klarlägga för de svenska arbetarna vad denna strid för demokratin betydde. kommenterade inte närmare frågorna om relationen mellan partiet och IB. Också en av representanter i utskottet, , krävde fortsatt utredning om perioden . intervjuades i programmet och sade då, be- träffande IB:s inrikesverksamhet: : Ja, det var ju en liten organisation, ett fåtal människor som genom goda förbindelser med framför allt fackföreningsrörelsen kunde skaffa lätt, per telefon oftast, uppgifter om hur en person som man trodde hade kommit till den platsen eller den arbetsplatsen eller till den bosättningsorten för att ev skada – under krig skada . Vad var det för person? Vad sysslade han med? Vilka kontakter hade han? Varför bodde han där? Och så vidare. Fråga: Dom uppgifter som samlades in på det sättet, vart gick dom? : Ja, dom gick till försvarsstaben eller polisen. Det kan jag inte riktigt klara ut men en del gick ju till försvarsstaben och särskilt utländska, utlänningar, men jag är osäker på hur arbetsfördelningen har varit för det har växlat faktiskt. Fråga: Och man rapporterade både utländsk och svensk arbetskraft? : Ja, när det gäller svensk arbetskraft, så kom ju de in i bilden när det stod klart att det fanns kontakter mellan utlänningar och svenskar. I stort sett ännu samma linje. IB var en liten organisation med ett fåtal personer som hade goda kontakter inom fackförenings- rörelsen för övervakning av särskilt utlänningar. Svenska med- borgare blev föremål för rapportering endast i den utsträckning som de hade kontakter med utlänningar. Ärenden knutna till IB:s verksamhet och IB-affären granskades av JO. Rörande inrikesverksamheten , varmed JO avsåg verksamhet inom landet riktad mot personer bosatta här i landet, fann han att det är ägnat att väcka oro att sådan verksamhet före- kommit från IB:s sida. JO var dock medveten om svårigheterna med att upprätta en absolut gräns men påpekade att det var angeläget att få så fasta gränser som det är praktiskt möjligt att åstadkoma. Han noterade att (e)tt försök till sådan gräns- dragning gjordes enligt vad som blivit upplyst och torde också haft effekt. Rörande verksamhet nämnde JO att denna i och för sig inte bevisats vara brottslig men att en infiltration – för det är ju trots allt vad det här är fråga om – i politiska och andra sammanslutningar, som inte är olagliga, framstår alltid som en kränkning av den föreningsfrihet som är tillförsäkrad svenska medborgare. JO hänvisade till försvarsutskottet som ansåg att verksamhet legat inom ramen för IB:s arbete. Ett undantag hade dock utskottet gjort och det gällde medverkan vid fotografering av medlemsanteckningar och liknande. Utskottet hade skrivit att det från IB:s sida förklarats att dessa åtgärder inte skett på order av eller efter medgivande från någon av överordnade. JO ville inte betvivla detta men kunde inte heller underlåta att påpeka faran ur rättssäkerhetssynpunkt av att alltför självständiga agenter får arbeta utan tillräcklig styrning från under- rättelseorganisationernas sida. Han fann vidare att saken torde ha varit en engångshändelse. Men var så självständig? Jämför här chefsåklagaren hemliga PM rörande eventu- ella brott begångna av IB-anställda: Fallet avser en händelse, som utspelade sig antingen eller 1969. I egenskap av medlem i FNL hade tillgång till nycklar till rörelsens kontor. och besökte lokalen tillsammans, varvid en del material avfotograferades. och satt vid tillfället vakt tillsammans i en bil utanför lokalen. De hade till uppgift att medelst kommunikationsradio varna och , om någon person såg ut att vara på väg till lokalen. har uppgivit att han gav tillstånd till operationen av den självklara anledningen, att IB fick tillgång till materialet indirekt via . Det förelåg indikationer för att det förekom främmande verksamhet inom FNL och dessutom visste IB, att den alltmer tilltagande terrorismen gick in där. Ur rikets synpunkt var denna operation välmotiverad. Någon misstanke om brott har ej uttalats i detta fall.6 6 var chef för , var tekniskt kunnig och lite av allt- i-allo inom IB medan var sekreterare. Uppenbarligen hade varken försvarsutskottet eller JO begärt att få ta del av . I debatten övergav man från ansvarigt håll sin källa som ensam fick bära ansvaret. 2.131974 års underrättelseutredning (SOU 1976:19) Då Underrättelseutredning granskade IB talade man med ett stort antal personer, bl.a. , , , och . Av uppteckningarna från dessa samtal har endast den från samtalet med Thunborg sparats. Denna innehåller dock inga uppgifter om IB:s inrikesverk- samhet. I sin historik över IB skriver utredningen att verksamheten vid inrikesavdelningen (03) upphörde . Bakgrunden var ett krav från att dess säkerhetsavdelning ensam skulle få bedriva säkerhetsunderrättelsetjänst av detta slag inom landet. Riskerna för missförstånd och förvecklingar var annars påtagliga. Fall av sammanstötningar på fältet hade också förekommit . gick inte närmare in på perioden och frågan om samarbetet mellan IB och SAP på inrikessidan. Emellertid noterade man att IB sammanställt ett ganska stort antal rapporter som behandlar svenska medborgare och som uppenbarligen bygger på underrättelseinhämtning här i riket. avslöjade att säkerhetspolisen haft en agent inom , ledde detta till en rad rykten och påståenden om att IB fortfarande höll på med inrikes övervakning i någon utsträckning. Vad som särskilt bidrog till detta var det faktum att den utpekade agenten haft den avslöjade IB-kontaktmannen som sin närmaste chef vid förvaltningens kansli. efter avslöjandet hade några journalister på Göteborgsredaktion sammanställt ett artikelunderlag som klart pekade på existensen av en socialdemokratisk säkerhets- polis – SAPO – och som leddes av och . Någon publicering blev dock inte aktuell och omständigheterna runt detta är oklara. lästes dock delar av manuskriptet upp i TV:s Kvällsöppet vilket föranledde en mycket stark reaktion från som i ett öppet brev till TV-chefen kritiserade TV för att ge spridning åt rent förtal. har i samtal med kommissionen dragit slutsatsen att Palmes agerande var föranlett av att han ljög.7 JO:s utredning om sjukhusaffären gav dock inget vid handen om någon återupptagen inrikesverksamhet, men bakom kulisserna fanns misstankar om detta från bl.a. rikspolischefen sida. fick justitiekansler i uppdrag att på nytt undersöka sjukhusaffären. Han kunde inte konstatera någon kon- kret IB-inblandning men fick uppgifter från en f.d. IB-anställd, sekreterare , om att IB omkring 1972 hade återupptagit sin inrikesverksamhet. Detta föranledde att tala med , och men samtliga förnekade ihärdigt uppgifter. fick också upp en tråd rörande det s.k. Krigs-IB och erhöll uppgifter om att och hållit en kurs i med endast aktiva socialdemokrater närvarande. Han kom dock aldrig till klarhet med innebörden av detta. talade under sin utredning inte med eller och inte heller någon annan inom SAP med ett undan- tag – . Denne har uppgivit för SÄKO att reste till , där Thunborg arbetade, för att tala med honom. Någon samtalsuppteckning finns dock inte i . I vilket fall som helst torde Thunborg knappast ha bekräftat uppgifter; hade så varit fallet hade detta naturligtvis fram- gått av utredningen. Som en följd av de ouppklarade frågor lämnade efter sig, tillsattes 1979 ännu en IB-utredning under regeringsrådet ledning. hävdade att hon blivit feltolkad av JK och samtliga hörda torde i övrigt ha förnekat alla uppgifter om att IB efter 1970 hade återupptagit sin inrikesverksamhet. Bland de personer kommittén hörde fanns , , , , samt . Det är okänt vad dessa sade eftersom samtalsuppteckningarna, liksom i fallet med underrättelseutredning, är förstörda. Den wieslanderska utredningen kom dock fram till att IB inte bedrivit någon inrikesverksamhet efter 1970 – tiden be- handlades ej. 7 Samtal med . 2.15Avslöjanden i massmedia och böcker publicerade förre informations- chef boken . Denna innehöll en redogörelse för händelserna i samband med PG Vinges avgång 1969/1970. hävdade att det rörde sig om påståenden från Vinges sida vid ett internt säpo-möteom att var en säkerhetsrisk, som ledde till att regeringen inte längre hade förtroende för . Uppgifterna om att detta var den verkliga bakgrunden till Vinges avgång väckte mycket stor upp- märksamhet i massmedierna och med flera ansåg att Vinges anklagelser var upprörande. svarade med att anklaga för att ha varit högste ansvarig för IB som be- skrevs mer eller mindre som en socialdemokratisk övervaknings- organisation direkt underställd regeringen. hävdade också att spelade tennis med . slog tillbaka med att kalla alla Vinges påståenden för lögn. Förre försvarsministern kommenterade också Vinges uppgifter och tillbaka- visade påståendet att IB var uppbyggd av socialdemokratiska parti- funktionärer. Han lade till att (s)om försvarsminister kände jag naturligtvis väl till IB och vad den arbetade med. IB-chefen höll regeringen informerad. I en intervju i GT fick följande fråga: Reportern: Det har alltså aldrig funnits något samröre mellan social- demokratiska partiet och organ som registrerat åsikter? : svarar jag inte ett ord mer på sådana frågor! I sade att om någon- sin fick rapporter från IB så var det via honom och möjligen av ÖB. noterade dagen därpå i samma tidning att det enda inte dementerat annat än i ytterst svepande ordalag var att IB sysslat med åsiktsregistrering. Det stora provet rörande IB:s inrikesverksamhet skulle komma först i och med publiceringen av PG Vinges memoarer Säpochef 1962–1970. Boken, som kom mitt under val- rörelsen och därför fick extra sprängkraft, innehåller några kapitel om IB och återger också i faximil ett flertal IB-dokument . Dokumenten pekar på en över- vakning av framför allt svenska kommunister i betydligt större utsträckning än man tidigare velat medge. hävdade också att SAP var intimt förbundet med IB. hade avlidit året innan och kommentarer rörande boken gavs av framför allt och . Partiledarna krävde en kommission för att granska IB:s verksamhet och SAP:s roll i sammanhanget. krävde ingen kommission men har – i och med om IB – i och för sig blivit bönhörd eftersom han ansåg att det vore bra om socialdemokraterna lägger de fakta på bordet som går att ta fram eftersom det var partiets egen uppgift att rensa upp. ledamot i , ansåg att uppgifterna i Vinges bok var rent skrämmande och menade i likhet med Bildt att det var dags för socialdemokratin att nu räta ut alla frågetecken som hopat sig kring partiets delaktighet i åsiktsregistrering. tyckte sig se ett mönster från den då högst aktuella gå igen och krävde en ordentlig utredning av vad som egentligen skett i IB:s och andras namn. krävde att skulle träda fram och förklara vad de höll på med. ville dock in- ledningsvis inte säga något. , då partiordförande och statsminister, förklarade, rörande Vinges påstående att lojala socialdemokrater ute i landet hjälpte IB att samla in uppgifter om kommunister: Det kan ha funnits ombudsmän som i egenskap av enskilda personer gjort detta. Men det var icke partiet, det var IB som organisation som hade en sådan verksamhet. Han ansåg att IB:s verksamhet var en passerad historia som nu ville placera i valrörelsen. Det är naturligtvis inte säkert att det som återges i tidningarna är korrekta eller exakta citat. I säger exempelvis att jag kan garantera att det inte finns något samband mellan IB och det socialdemokratiska partiet. I GT heter det att sagt att han personligen kan garantera att `socialdemokraterna som parti aldrig stått bakom någon form av politisk åsikts- registrering´. Den senare versionen återfinns också i för . gick till hårt angrepp mot PG : Det är en förbannad lögn när påstår att jag var sambandsman mellan IB och socialdemokratiska partiet jag är så jävla förbannad. Det är ingenting annat än en förbannad lögn från Vinges sida. hade dock aldrig påstått att skulle varit sam- bandsman, endast kontaktman vilket ju innebär en viss principiell skillnad. framträdde i radio- magasinet Kanalen tillsammans med och . fick då frågan om han, som partisekre- terare, kände till några kontakter mellan IB och partiet. svarade ja och fick följdfrågan hur såg dom ut och hur gick dom till?. redogjorde då för IB:s tillkomst, att organisationen sprang ur diskussioner mellan ett flertal aktörer inom Folk och Försvar och att man beslöt sig då för att skapa en organisation, det gick en regering där också fanns med med på, en organisation där man handplockade pålitligt folk. I denna organisation fanns inte bara socialdemokrater men ganska självklart med den position vi hade i samhället så blev det många socialdemokrater engagerade. Den som hade fått uppdraget att klara uppgiften vände sig naturligtvis till de partier och organisationer, dom var många som stod bakom denna verksamhet. Då blev det naturligtvis väldigt många kontakter med socialdemokratin. Men det är en sak, en helt annan sak är att IB är helt skilt från det socialdemokratiska partiet, det fanns inga partibeslut i dom fall som folk engagerade sig. förnekade att SAP skulle ha ägnat sig åt åsikts- registrering i sin egen verksamhet och det är uppenbart att pro- grammakarna hade svårt att hålla isär partiets egen kommunist- bekämpning och IB:s verksamhet. påpekade att IB:s verksamhet på framför allt inte var mycket att orda om. Han menade att försökte försvara IB:s och SAP:s verksamhet enbart genom att tala om vad som hände på tid. I stället ville fokusera på den delen av IB:s verksamhet som syftade till att förfölja hyggliga snälla FNL-grupper, där ni har era egna barn med har ni spioner då som infiltrerar under falska flagg och som springer med listor och papper och rapporter både till försvaret och till er själva och det där är ju dokumenterat så på den punkten går det inte att komma undan. svarade att han tog avstånd från all åsiktsregistrering som utförts av säker- hetspolisen efter 1969 men menade att för detta har det social- demokratiska partiet inget ansvar som parti.