sou · GQB3120d4 · 2003-01-01 00:00:00 — Dess- utom kan studierna tidsmässigt varieras och omfatta 2 . En stor olikhet i flertalet utländska exempel är dock att kurs- utformningen inte avser motsvarigheterna till våra program med yrkesämnen och att skolorna inte ger lika goda möjligheter till integration av olika studieinriktningar. Å andra sidan är yrkes- utbildningen i flera länder indelad i kursmoduler, vilket är en form av kursindelning, jfr ÖGY- försöken. Syftet är dock ibland annor- lunda än vår kursutformning, men jämförelser är ändå värdefulla. Hit hör t.ex. och . Exempel på stora kursutfor- made, ofta integrerade skolor återfinns bl.a. i och . 13.2Fast struktur eller kursutformning? I propositionen Växa med kunskaper – om gymnasieskolan och vuxenutbildningen (prop. 1990/91:85) redovisade skolminister att den fasta grenstrukturen i den dåvarande gym- nasieskolan behövde ersättas med ett flexibelt system med såväl nationella som lokala grenar. För att underlätta en successiv för- ändring och utveckling krävs härutöver, framhöll han, ett mer flexi- belt kursplanesystem som möjliggör en samordning av gymnasie- skolans undervisning med komvux och med både centralt och lokalt utformade kurser. Förutsättningar måste därför skapas för en övergång till en kursutformad gymnasieskola. I en kursutformad gymnasieskola kan innehållet i enskilda kurser förändras utan att systemet i övrigt påverkas. och nya tillkomma – inom befintliga ämnen eller genom temati- sering. Samma kurs kan beröra flera utbildningsvägar. Skolministern diskuterade vidare i propositionen de båda ytter- ligheterna, fasta utbildningsprogram och individuella program som byggs upp av kurser som eleven väljer och menade att båda är förenade med problem. I stället förordade han en lösning som innebär att vissa delar är givna och andra valbara. Innehållet i varje elevs utbildning bör därför utgöras av kärnämnen, av kurser som är karakteristiska för programmet och av sådana kurser som är speci- fika för en gren. Dessa strukturfrågor behandlades på nytt efter regeringsskiftet i propositionen om vissa gymnasie- och vuxenutbildningsfrågor m.m. (prop. 1991/92:157). Skolminister framhöll då att en fast struktur på gymnasieskolan knappast ens och långt mindre i ett längre perspektiv kan svara mot utbildnings- behovet inom alla yrkesområden. I ett föränderligt samhälls- och arbetsliv är det än mer naturligt att skolan genom att erbjuda nya valbara kurser ger eleverna möjlighet att successivt anpassa sin utbildning till önskat yrkesområde. Statsrådet påminner om att diskussionerna om en övergång från många smala utbildningar till färre och bredare utbildningar med möjlighet till specialisering genom grenval eller valbara kurser har pågått sedan mitten av 1970- talet och att efter beslutet om gymnasiereformen för- ståelsen ökat för att valbara kurser ger större flexibilitet än grendelning. Jag ser det som naturligt att dessa diskussioner fort- sätter och att vi får en utveckling av gymnasieskolans program till att bli mer uppbyggda på kurser än fasta grenar. Jag vill dock fram- hålla att jag ser kärnan av allmänna ämnen som omistlig och att den breddning av utbildningarna som reformen innehåller är ett stort framsteg. Skolministern tecknar sin bild av den fortsatta utveck- ling som att kommunerna allt mer utnyttjar möjligheterna att inom den beslutade grundstrukturen för gymnasieskolan profilera sin utbildning efter elevernas och arbetslivets önskemål. Också i propositionen En ny läroplan och ett nytt betygssystem för gymnasieskolan, komvux, gymnasiesärskolan och särvux (prop. 1992/93:250) berördes frågan om de båda ytterligheterna av gym- nasiestruktur. Regeringen tog avstånd från den längst gående formen av en kursutformad gymnasieskola, som skulle innebära att eleverna satte samman sina studieprogram genom att fritt välja kurser utan några restriktioner såsom att vissa kurser eller ämnen alltid skall ingå. I stället skulle kursutformningen ske inom pro- gramramen. 13.3Syftet med kursutformning och med en mer kursutformad gymnasieskola Främsta syftet med att den nya gymnasieskolan fick en kurs- utformning var, som framgått, att uppnå en flexibilitet, som möjlig- gör en kontinuerlig förnyelse av utbildningen genom att kurser kan bytas ut. Lika viktigt är elevers möjlighet att välja kurser. Ett tredje motiv som funnits från den första presentationen i Växa med kun- skaper är möjligheten att samordna undervisningen i gymnasieskolan och komvux. Det gamla linjegymnasiets arbetsformer påverkades i hög grad genom timplanernas struktur som byggde på lärarveckotimmar per ämne och årskurs. Genom reformen fick gymnasieskolan en stadie- timplan, dvs. ett visst antal timmar per ämne för hela gymnasie- tiden. Timmarna utgick inte heller från lärarnas undervisning utan ifrån att eleverna hade rätt till ett visst minsta antal timmars undervisning per ämne. Härigenom blev det möjligt att ha en mindre enhetlig undervisningsplanering. Företeelser som kon- centrationsläsning, periodindelning av läsåret och samundervisning för elever på olika program blev möjliga. Kommunerna fick rätt att besluta om vissa delar av innehållet i gymnasieskolan, vilket var möjligt genom lokala kurser, lokalt tillval och lokala grenar. Det allra viktigaste var att kursutformningen gjorde det möjligt att byta ut kurser, att periodindela läsåret osv. Ingen av dessa före- teelser var föreskrivna. Ännu fler möjligheter redovisades under rubriken en mer kursutformad gymnasieskola i Läroplanspropo- sitionen (prop. 1992/93:250). Regeringen räknade där upp ett antal förhållanden som skulle kunna åstadkommas genom en mer kursutformad gymnasieskola, både dem som nämnts förut och nya. En kursutformad gymnasie- skola ger N bättre möjligheter att successivt och i takt med arbetslivets för- ändrade behov förnya utbildningen genom utbyte av kurser N större möjligheter för kommunerna att profilera sin utbildning mot det lokala arbetslivets behov N ökad valfrihet för eleverna att påverka sin utbildning Bilaga 4 SOU 2002:120 N större möjligheter för eleverna att kombinera studieför- beredande och yrkesförberedande kurser N möjligheter för elever att gå långsammare och snabbare igenom gymnasieskolan än tre år N möjlighet att låta elevernas studier börja på vars och ens egen kunskapsnivå, varigenom anknytningen till blir lättare N förberedelse för den högre utbildningens arbetsformer och N möjligheter att utnyttja komvux erfarenheter av kursutform- ning, både vad gäller organisation och pedagogik. Det förhållandet att ingenting av de möjligheter som kursutform- ningen gav var obligatoriskt att använda – eller föreskrivet i några bestämmelser skapade förvirring i debatten. var alla dessa uppräknade företeelser möjligheter och inte tvång. I en kri- tisk studie av gymnasieskolans kursutformning, Nytt vin i gamla säckar,8 framhåller författaren att det är svårt att finna en enhetlig uppfattning om vad kursutformning är utöver en minimidefinition: ämnen är indelade i kurser där varje kurs har en kursplan och betyg sätts på varje kurs. Ett antal skrifter som publicerades av bl.a. Utbildningsdeparte- mentets Kursutformningsgrupp9 och av Svenska Kommunförbun- dets projekt gymnasieskola10 redovisade kurs- utformningens möjligheter. ut- veckling behandlade frågan om kursutformning relativt utförligt i sitt första delbetänkande11 och i slutbetänkandet12. I synnerhet av det sistnämnda framgår tydligt att vissa företeelser sågs med mer positiva ögon än andra. Den förra gymnasiekommittén tog t.ex. avstånd från koncentration av kärnämnen , eftersom det försvårar samverkan mellan kärnämnen och yrkesämnen. Förvirringen i fråga om vad kursutformning är blev ännu större av begreppet mer kursutformat. Vad betydde då detta? I Svenska kommunförbundets redovisning betecknades de skolor som mer kursutformade, vilka använde sig av mer än 50 pro- 8 , J-O (2000), Nytt vin i gamla säckar; En studie av gymnasieskolans kursutform- ning. 9 Centrala frågor i utvecklingen av kursutformad gymnasieskola (Ds 1993:69), Kursutformad gymnasieskola för alla? (Ds 1994:139) och Kursutformad gymnasieskola en flexibel skola för framtiden (Ds 1995:78). 10Kursutformad gymnasieskola; Slutrapport från projektet gymnasieskola; . 11Den nya gymnasieskolan – hur går det? (SOU 1996:1). 12Den nya gymnasieskolan – problem och möjligheter (SOU 1997:107). cent av en serie kriterier på kursutformningens möjligheter som tagits fram. De möjligheter/kriterier som därvid avsågs var: N Blockläggning av individuella val N Koncentrationsläsning N Periodindelning av läsåret N Kurser i olika studietakt N Samverkan med Komvux N Samordnad schemaläggning N Koncentration av kärnämnen N Specialutformade program N Mentorer N Kurser i olika ordningsföljd Det kan vara svårt att utifrån förekomsten av något enstaka kri- terium avgöra graden av kursutformning. Däremot bör en kombi- nation av flera eller många kriterier vara ett uttryck för att skolan arbetar mera kursutformat. Utvecklingen mot en mer kursutformad skola var stark 1997, men takten i utvecklingen stagnerade därefter. av gymnasieskolorna hade enligt Kommunför- bundets enkät nått en sådan omfattning i att utnyttja möjligheter att de kunde betraktas som mer kursutformade enligt den i enkäten tillämpade definitionen. 1996/97 var motsvarande antal . En konkret nyhet i Läroplanspropositionen13 för att underlätta kursutformningen var införandet av gymnasiepoäng som mått på utbildningens omfattning, varvid antalet gymnasiepoäng i ett ämne skulle motsvara antalet minsta garanterade undervisningstimmar i ämnet. Eleverna skulle få gymnasiepoäng för en kurs då de visat att de med godkända resultat fullgjort kursen, oberoende av hur det tagit att inhämta kunskaperna. Genom införandet av gymnasiepoäng som avsåg att fokusera mera på resultatet än undervisningstid per kurs och i synnerhet genom att betyg skulle sättas på kurs och inte såsom tidigare på ämne infördes två företeelser som måste användas och som regle- rades i författning. Härigenom blev hela gymnasieskolan mera kurs- utformad. Det börjar nu bli dags att fråga sig vad en kurs är. 1992/93:250. 13.4Kursens betydelse för kursutformningen Kursen är det centrala inslaget i kursutformningen. Ändå är det svårt att få grepp om vad en kurs är – skriver författaren av den nyssnämnda kritiska granskningen av kursutformningen. Vid dis- kussioner i den tänkargrupp som 2000 knutit till sig har det betonats att vad som är ett ämne är en historisk och social konstruktion. Man skulle kunna säga detsamma om vad som är en kurs, möjligen med tillägget att det också finns ett mycket starkt inslag av administrativ konstruktion. 13.5Hur var det tänkt? Det första dokumentet är propositionen Växa med kunskaper, där skolministern i anslutning till ett avsnitt om kursplaner angav att de så långt möjligt bör utformas som påbyggbara kurser. Han redo- visade också ett exempel, matematik, där den grundläggande kursen är obligatorisk för alla. Matematik är bl.a. ett viktigt redskap i yrkesutbildningen. Kursplaneöversynen bör inriktas på att klargöra sådana kopplingar och underlätta för elever och lärare att se, förstå och inspireras av sådana samband. Han fortsatte sedan att beskriva ytterligare tre kurser i matematik av olika omfång, varav den sista, den mest omfångsrika, skulle utarbetas för att ge de kvalificerade kunskaper som behövs för t.ex. ingenjörsutbildning. Genom riks- dagens beslut om timplaner kom ämnet matematik att få olika timtal på olika program och grenar, nämligen 110, 150, 200, 240 och . I den av beslutade timplanen var matematik det ämne som förekom med flest antal olika timtal. Flera timtal förekom emellertid också i andra ämnen, såsom engelska, samhälls- kunskap och historia. I sådana ämnen var det således naturligt att i kursplanearbetet utgå från principen om påbyggbara kurser. Denna princip är en av de mest grundläggande i den svenska kursutform- ningen. En annan avgörande faktor för den svenska kursutform- ningens funktion är kursstorleken. 13.6Hur blev det? Som framgått ovan beslutade om timplanen för den reformerade gymnasieskolan. Där lades således fast hur många timmar det ena och andra ämnet skulle ha på olika program – med undantag för yrkesämnena. I de kurser som hade minst omfattning uppgick antalet undervisningstimmar till 30. Exempel på sådana var de tre kärnämnena religionskunskap, naturkunskap och estetisk verksamhet. kom därmed att bli en norm för storleken på den minsta kursen också för de kurser som beslutades av Skol- verket. I den av beslutade timplanen angavs endast en totalsumma för yrkesämnena, nämligen . Det ankom således på att besluta om indelningen av yrkesämnena i kurser. Man kan konstatera att det redan från början av kursutform- ningen fanns motstridiga signaler. I regeringens uppdrag till Skol- verket betonas att den mindre enheten, som kallas delkurs, inte ska styra undervisningens organisation och uppläggning. Den av riks- dagen fastställda timplanen hade emellertid som den minsta kursen. En bestämmelse om detta togs in i Gymnasieför- ordningen. är minsta omfattning på en kurs 50 gymnasie- poäng. Det fanns från början inte några bestämmelser som angav den största omfattningen av en kurs. Sedan det blivit känt att många elever upplevt att kursen i fysik var alltför stor fick regeringens uppdrag att dela upp den. Härigenom signa- lerade statsmakterna att kurser inte heller fick vara alltför om- fattande, en signal som kom att få utomordentligt stor betydelse för indelningen av yrkesämnen i kurser. innehåller Gymnasieförordningen bestämmelsen att kurser inte bör omfatta mer än 200 gymnasiepoäng. Alla kurser skall vara jämnt delbara med 50. finns det 854 nationella kurser. Därtill kommer lokala kurser. Nästan all yrkesutbildning bygger på lärlingstraditionen. Genom samhällets ökade ansvar under 30 50 talet minskade lärlingsutbild- ningen . Ett lärlingsutbildningsstråk för yrkesutbildning har existerat parallellt med den etablerade gymnasie- skolan. Den har från tid till annan haft skiftande reglering och förutsättningar. Gymnasial lärlingsutbildning innebar att den som var anställd på ett företag också kunde vara elev i gymnasieskolan och genom företagets försorg få utbildning för ett visst yrke. Lärlingsutbild- ning kunde också förekomma som traditionell lärlingsutbildning. 1985 när arbetsgruppen för översyn av den gymnasiala yrkesutbild- ningen (ÖGY) kartlade arbetsmarknadens utbildningsavtal fanns sådan inom 15 av de 30 avtal som granskades. Gymnasial lärlings- utbildning fanns redovisad i nio utbildningsavtal. I båda dessa utbildningsformer fanns möjligheter att komplettera med allmänna ämnen och yrkesteori. 1992 möjliggjordes utbildning för lärlingar inom ramen för ett individuellt program (prop.1991/92: 157). Utbildningen avses kombineras med en yrkesutbildning i företagsregi inom ramen för ett anställningsförhållande. Utbildningen i gymnasieskolan skall minst omfatta kärnämnena svenska, engelska, samhällskunskap och matematik. Skolan skall ge utbildning i samtliga kärnämnen om eleven önskar detta. Utbildningen omfattar tre årskurser. Före- tagen är huvudman för lärlingsutbildningen som regleras av avtal mellan parterna på arbetsmarknaden. Lärlingsutbildningen har haft svårt att få genomslag genom det svåra arbetsmarknadsläget . hade den gamla gymnasiala lärlingsutbildningen haft omkring 3 000 elever medan lärlingsutbildning anordnades för endast 153 elever . startade en försöksverksamhet med ny lär- lingsutbildning. Försöksverksamheten innebar att elev på ett nationellt program med yrkesämnen utöver den undervisningstid som följer av timplanen får handledd praktik på en arbetsplats. Den omfattade inledande studier på ett nationellt program som avslu- tades med lärlingsutbildning. Utbildningen skulle ge ökad arbets- livserfarenhet och fördjupade yrkesfärdigheter inom yrkesområdet. Undervisningen på programmet kunde förlängas utöver . De flesta skolor valde att förlänga utbildningstiden från tre till . pågick försöksverksamhet vid 18 skolor och omfattade ca 300 elever. Försöksverksamheten lagdes ner och ersatts med (Lärande i arbetslivet). 15Förändringar som genomfördes – gymnasiepoäng blir ett mått på elevernas insatser, nytt tekniskt program Efter beslut på grundval av förslag i propositionen (prop. 1997/98:169) Gymnasieskola i utveckling – kvalitet och likvärdighet infördes ett antal förändringar . De riktvärden som gällt för utbildningens omfattning inom olika ämnen på de 16 nationella programmen – och som överens- stämt med den minsta garanterade undervisningstiden ersattes av en gemensam poängstruktur. Alla nationella och specialutformade program omfattar nu 2 500 gymnasiepoäng, varav de ämnen genom vilka programmet får sin karaktär omfattar 1 450 gymnasiepoäng. Idessa ingår ett projektarbete om 100 gym- nasiepoäng. Kärnämneskursernas omfattning justerades och alla kurser blev jämnt delbara med 50. Ingen kurs skall vara mindre än 50 och som regel inte större än 200 gymnasiepoäng. Poängplanen för nationella och specialutformade program fick därmed följande utformning: Svenska/Svenska som andraspråk Ämnen genom vilka programmet får sin karaktär inklusive projektarbete Det är att märka att denna förändringen inte påverkat antalet undervisningstimmar. Även om antalet gymnasiepoäng nu anger elevernas arbetsinsatser och inte är ett mått på antalet lektioner har en minsta garanterad undervisningstid behållits. Den är nu för program med yrkesämnen och för övriga program. 15.2Inriktningar i stället för grenar Begreppet inriktning har ersatt det tidigare begreppet gren. En elev kan välja olika specialiseringar inom ett program genom att gå en inriktning eller genom att välja kurser inom en inriktning. Enligt propositionen kan inriktningarna vara olika många på olika pro- gram och i vissa fall gemensamma för flera program. Elevers rätt att komma in på en inriktning är densamma som tidigare gällde för grenar. 15.3Ett nytt nationellt program För att bredda utbudet inom den naturvetenskapliga och tekniska sektorn infördes teknikprogrammet . Enligt pro- positionen skall detta kunna erbjuda inriktningar som förbereder för såväl eftergymnasiala studier inom främst det tekniska området som för olika teknikinriktade arbetsuppgifter. Beroende på lokala förutsättningar kan skolor profilera sig mot olika inriktningar av teknikprogrammet. Teknikprogrammet inte några nationellt fastställda inriktningar. Sammanställning över nationella program och inriktningar Pedagogisk och social verk- förslag till de tre första kapitlen i skollagen Denna lag innehåller bestämmelser om utbildning inom skolväsen- det som anordnas av det allmänna eller av enskilda. Skolväsendet omfattar följande skolformer N förskoleklass N grundskola N grundsärskola N specialskola N sameskola N gymnasieskola N gymnasiesärskola N vuxenutbildning för utvecklingsstörda N svenskundervisning för invandrare I skolväsendet ingår också utbildning i fritidshem som komplement till förskoleklassen och de skolformer i vilka skolplikt kan full- göras. I 17 kap. finns bestämmelser om utbildning och annan peda- gogisk verksamhet som bedrivs i stället för utbildning inom skolväsendet. För sådan verksamhet gäller bestämmelser i denna lag i den omfattning detta framgår av särskilda bestämmelser. förslag till de tre första kapitlen i skollagen I denna lag avses med N elever: barn, ungdomar och vuxna som deltar i utbildning enligt denna lag, N undervisning: sådana målstyrda processer som under lärares ledning syftar till inhämtande av kunskaper och värden, N skolenhet: av skolhuvudman organiserad enhet omfattande verksamhet i en eller flera skolbyggnader som ligger nära var- andra och till enheten knuten verksamhet som inte bedrivs i skolbyggnad, N enskild: bolag, förening, stiftelse, registrerat trossamfund och enskild individ. Utbildningen syftar till att ge kunskaper och färdigheter samt att främja en allsidig personlig utveckling och en livslång lust att lära. Utbildningen syftar också till att i samarbete med hemmen främja barns och ungdomars harmoniska utveckling till ansvars- kännande människor och samhällsmedlemmar samt att ge vuxna möjlighet till en stärkt ställning i arbetslivet och i det kulturella och politiska livet. Utbildningen skall vidare främja förståelsen för andra länder och för internationella förhållanden samt respekten för vår gemen- samma miljö. Den skall också ge eleverna ett historiskt och ett etiskt perspektiv. All utbildning skall utformas i överensstämmelse med grund- läggande demokratiska värderingar såsom människolivets okränk- barhet, individens frihet och integritet, alla människors lika värde, jämställdhet mellan kvinnor och män samt solidaritet människor emellan. förslag till de tre första kapitlen i skollagen Var och en som verkar inom utbildningen skall främja aktning för varje människas egenvärde och aktivt motverka alla former av kränkande behandling. Utbildningen i en offentlig skola skall vara icke-konfessionell. En enskild skola kan, inom ramen för vad som sägs i 3 och 4 §§, ha en konfessionell inriktning. När åtgärder rör barn skall särskilt beaktas vad hänsynen till bar- nets bästa kräver. Barnets inställning skall så långt det är möjligt klarläggas. Hän- syn skall tas till barnets vilja med beaktande av dess ålder och mognad. Lika tillgång till utbildning Alla barn och ungdomar skall, oberoende av kön, geografiskt hem- vist samt sociala och ekonomiska förhållanden, ha lika tillgång till utbildning i skolväsendet om inte annat följer av särskilda be- stämmelser i denna lag. Utbildningen skall inom varje skolform vara likvärdig varhelst den anordnas i landet. förslag till de tre första kapitlen i skollagen För varje skolform och för fritidshemmet gäller en läroplan. Rege- ringen fastställer läroplanen. Utbildningen skall vila på vetenskaplig eller konstnärlig grund samt på beprövad erfarenhet. 2 kap. Huvudmän och ansvarsfördelning Kommuner är huvudmän för förskola, förskoleklass, grundskola, grundsärskola, fritidshem, gymnasieskola, gymnasiesärskola, kom- munal vuxenutbildning, vuxenutbildning för utvecklingsstörda och svenskundervisning för invandrare. I varje kommun skall det finnas en eller flera nämnder som skall fullgöra kommunens uppgifter enligt denna lag. (Utformningen beror av ställnings- taganden.) Staten är huvudman för specialskola och sameskola samt fritidshem vid en skolenhet med specialskola eller sameskola. förslag till de tre första kapitlen i skollagen Enskilda får godkännas som huvudmän för förskola, förskoleklass, grundskola, grundsärskola, specialskola, sameskola, fritidshem, gymnasieskola och gymnasiesärskola. Ett godkännande skall avse utbildning av bestämd omfattning vid en viss skolenhet. Godkännande skall lämnas om 1.huvudmannen har förutsättningar att följa de föreskrifter som gäller för utbildningen, och 2.utbildningen inte innebär påtagliga negativa följder för det offentliga skolväsendet. Utbildning som avses i andra stycket innefattar även fritidshem som huvudmannen är skyldig att anordna enligt 6–10 kap. Ärenden om godkännande enligt 4 § prövas av i fråga om grundskola, grundsärskola, specialskola, sameskola, gymnasie- skola och gymnasiesärskola. prövar också ärenden om förskoleklass som anordnas vid en skolenhet med grundskola, grundsärskola, specialskola eller sameskola. Ärenden om förskola och om förskoleklass i andra fall än som avses i första stycket prövas av den kommun där verksamheten skall bedrivas. Övergripande ansvar för utbildningen Huvudmannen ansvarar för att utbildningen genomförs i enlighet med bestämmelserna i denna lag, föreskrifter som har meddelats med stöd av lagen och de bestämmelser för utbildningen som kan finnas i annan författning. förslag till de tre första kapitlen i skollagen Ledningen av utbildningen och ansvaret för undervisningen Vid skolenheterna skall det finnas rektorer. Det åligger rektorn särskilt att verka för att utbildningen utvecklas. Rektorn skall leda och samordna det pedagogiska arbetet inom sitt verksamhetsområde.