sou · GQB327d4 · 2003-01-01 00:00:00 — är kommunerna skyldiga att erbjuda barn plats i förskoleklass från och med höstterminen det år då barnet fyller till dess barnet skall börja fullgöra sin skolplikt. Förskoleklassen är en del av det offentliga skolväsendet och verksamheten omfattas av läroplanen för det obligatoriska skolväsendet. Den nioåriga omfattar alla barn mellan sju och . Efter föräldrars önskemål kan barn få börja skolan redan eller i vissa fall skjuta upp skolstarten till . Samers barn kan få utbildning med en samisk inriktning i sameskolan. Utbildningen motsvarar första . Nästan alla elever som går ut fortsätter i gymnasie- skolan (). Gymnasieskolan är uppdelad i 17 treåriga nationella program. Samtliga program skall ge en bred basutbild- ning och allmän behörighet att studera vidare på högskolan. Vid sidan av de nationella programmen finns också specialutformade och individuella program. Barn och ungdomar som inte kan gå i och gymn- asieskolan därför att de är utvecklingsstörda går i särskola. Till sär- skolan räknas den obligatoriska särskolan som också innefattar träningsskolan för gravt utvecklingsstörda och gymnasiesärskolan. Särskolan har samma läroplan som den övriga skolan. Däremot har särskolan egna kursplaner som är anpassade till skolformen och till de olika behov skolan skall kunna tillgodose för varje enskild elev. Särskolan är nioårig med ett frivilligt tionde år. Specialskolan är en tvåspråkig (teckenspråk och svenska) skola som enligt skollagen syftar till att ge döva eller hörselskadade barn och ungdomar en till varje elevs förutsättningar anpassad utbild- ning som så långt det är möjligt motsvarar den utbildning som ges i . Skolplikten i specialskolan är tioårig. Det finns fyra statliga resurscenter inom skolans område. Deras verksamhet riktar sig till barn och ungdomar som har en synskada, synskada i kombination med dövhet, hörselskada eller utvecklings- störning, grav språkstörning samt elever som är döva eller hörsel- skadade i kombination med utvecklingsstörning, liksom till person- al som arbetar med sådana barn. Jämsides med det offentliga skolväsendet i finns det fri- stående skolor. De fristående grundskolorna måste vara godkända av . De fristående skolorna utgörs av ca 350 grundskolor, ca 25 särskolor, ca 90 gymnasieskolor, 15 gymnasiesärskolor och ca 90 kompletterande skolor. Skolorna är öppna för alla, men olika intagningsregler, t.ex. köregler och syskonförtur, kan förekomma. De fristående skolorna kan ha olika profiler, t.ex. pedagogiska, etniska eller religiösa, men det som främst utmärker dem är att de har en annan huvudman än kommun, landsting eller staten. Det finns vidare internationella skolor, som i första hand är avsedda för elever som vistas i landet . Staten stöder utbildning av utlandssvenska barn i syfte att underlätta för svenskar med barn i skolåldern att under en begräns- ad period tjänstgöra utomlands. /2000 bedrevs utbildning vid 31 svenska utlandsskolor i 22 länder, omfattande 1 031 grundskoleelever och 166 gymnasieelever. 1.3Tre olika former av vuxenutbildning För vuxna anordnar det allmänna utbildning i form av vuxenutbildning (komvux), vuxenutbildning för utvecklingsstörda (särvux) och svenskundervisning för invandrare (sfi). Dessa tre former bildar det offentliga skolväsendet för vuxna. Utbildningarna i komvux respektive särvux omfattar dels grundläggande vuxen- utbildning motsvarande respektive grundsärskolan, dels frivillig utbildning motsvarande gymnasieskolans och gymn- asiesärskolans kurser. Statens skolor för vuxna (SSV) kompletterar den kommunala vuxenutbildningen för dem som inte kan studera på den ort där de bor. Varje kommun är skyldig att i mån av behov anordna grund- läggande vuxenutbildning. Grundläggande vuxenutbildning är en rättighet för alla vuxna som saknar sådana kunskaper som normalt uppnås i . För invandrare kan en del av undervisningen ges på deras modersmål. För den som har ett annat modersmål än svenska och som behöver och önskar delta i undervisning i svenska som andraspråk skall sådan undervisning anordnas. Grundläggande vuxenutbildning anordnas i ämnena svenska, svenska som andra- språk, engelska, matematik, samhällskunskap, religionskunskap, historia, geografi, fysik, kemi och biologi. Den gymnasiala vuxenutbildningen erbjuder också utbildning som ger motsvarande kompetens som gymnasieskolans utbildning. Utbildningen kan också komplettera tidigare utbildning eller bygga på en yrkeserfarenhet. Eleverna kan välja att studera en enda kurs, eller olika kombinationer av kurser. Gymnasial vuxenutbildning får förekomma i alla ämnen som finns i gymnasieskolan med undantag för specialidrott. Påbyggnadsutbildningen syftar till att ge vuxna en sådan utbildning som leder till en ny nivå inom deras yrke eller till ett nytt yrke. För att vara behörig att tas emot som sökande till en kurs inom gymnasial vuxenutbildning och påbyggnadsutbildning skall en sökande dels sakna eller ha brister i sådana kunskaper som kursen avser att ge, dels ha förutsättningar att följa undervisningen. Behör- ig att tas emot som sökande till en kurs i modersmål är endast den som har detta språk som modersmål. Behörig att tas emot som sökande till en kurs i svenska som andraspråk inom gymnasial vuxenutbildning är den som har ett annat språk än svenska som modersmål. får meddela föreskrifter om särskilda för- kunskapskrav till kurser inom gymnasial vuxenutbildning och påbyggnadsutbildning. Styrelsen för utbildningen får meddela före- skrifter om särskilda förkunskapskrav till lokala kurser. En översikt av den svenska barnomsorgen och skolan ges i figur B6:1 nedan. Barnomsorgs- och skolformer – antal barn/elever samt huvudmän 372 000 inskrivna barn i förskoleverksamhet 348 100 inskrivna barn i skolbarnsomsorg kommun, enskild 112 300 elever kommun, enskild, fristående 1 034 900 elever* kommun, stat, fristå- kommun, landsting, * Av dessa elever återfanns 999 551 i kommunala skolor, 155 i sameskolor, 33 619 i fristående skolor, 1 382 i internationella skolor och 174 i riksinternatskolor. Källa: Beskrivande data om barnomsorg och skola 2000. 1.4Styrningen av skolan har förändrats Den statliga styrningen av skolan har förändrats. Kommunerna har fått ett större ansvar och staten har mindre möjlighet än tid- igare att detaljstyra verksamheten i skolan. Med anledning av flera propositioner beslutade och att skolan skall präglas av en utveckling från regelstyrning mot målstyrning med färre regler och tydligare mål. Kommunerna skall ha ansvaret för att organisera och genomföra verksamheten i skolan. Principbeslut om nya och förändrade läroplaner för samtliga skolformer fattades av . fattades beslut om tim- planer för och ett nytt betygssystem för hela skol- Regeringen har fullföljt riksdagsbeslutet bl.a. genom att utfärda nya läroplaner samt kursplaner för . Skollagen (1985:1100) innehåller de grundläggande bestämmels- erna om utbildningen inom alla skolformer. Som bilaga till skol- lagen finns bl.a. en timplan för . Där anges den tid för lärarledd undervisning som varje elev har rätt till. Tiden anges för ämne eller ämnesgrupp och är inte fördelad på årskurser eller stadier.1 I bilagor till skollagen finns också de nationella program- men i gymnasieskolan förtecknade och den minsta garanterade undervisningstid som skall erbjudas eleverna i varje ämne som ingår i programmen. I förordningar meddelas föreskrifter för de olika skolformerna som komplement till skollagen, grundskoleförord- ningen (1994:1194), gymnasieförordningen (1992:394), förord- ningen (1992:403) om vuxenutbildning och förord- ningen (1994:895) om svenskundervisning för invandrare. Regeringen fastställer läroplaner för förskolan (Lpfö98), det obligatoriska skolväsendet (Lpo94, som anpassades till att också omfatta förskoleklass och fritidshem) och för de frivilliga skolformerna (Lpf94). Målen i läroplanerna och kursplanerna är av två slag: dels mål att sträva mot (anger inriktningen på skolans arbete), dels mål att uppnå (uttrycker vad eleverna minst skall ha uppnått när de lämnar skolan; det är skolans och skolhuvud- mannens ansvar att eleverna ges möjlighet att uppnå dessa mål). Kursplanerna kompletterar läroplanen och anger målen för undervisningen i varje enskilt ämne. Regeringen beslutar om kurs- planerna för . Det senaste beslutet fattades av reger- ingen då samtliga ämnen i fick nya kurs- planer. För varje kurs i gymnasieskolan och vuxenutbildningen skall finnas en kursplan. Av den skall bl.a. framgå syfte och mål med kursen samt vilken kunskapsnivå alla elever skall ha uppnått vid kursens slut. beslutar om kursplaner för alla ämnen i gymnasieskolan. Kursplanen för sfi fastställs av regeringen. Reger- ingen fastställer programmål för varje nationellt program i gymn- asieskolan. Varje kommun har statens uppdrag att sköta driften av grund- skolan och den gymnasieutbildning och vuxenutbildning som finns i kommunen. Kommunen bestämmer vilka resurser som skall användas för utbildningarna, anställer och avlönar all skolpersonal. Den beslutar också om skolans organisation i stort, som hur många 1 Under en femårig försöksperiod arbetar ca 900 skolor i 79 kommuner med fullständig befrielse från timplanen i . skolor det skall finnas, klass- och gruppstorlekar, hur lokalerna skall se ut och vilken personal som skall finnas där. Kommunen har rätt att besluta i vissa frågor, såsom frågan om i vilken årskurs i undervisningen i engelska eller i ett modernt språk skall påbörjas. Varje skola har också möjlighet att ge en profil åt sin verksamhet genom att använda de timmar som enligt timplanen finns för skolans val. När det gäller gymnasieskolan och vuxenut- bildningen har kommunen rätt att själv bestämma vilka utbild- ningar som skall erbjudas i kommunen. De utbildningar som inte anordnas i kommunen erbjuds via avtal med andra kommuner. Kommunen får också anordna lokala kurser som svarar mot behov som inte tillgodoses genom en nationellt fastställd kursplan. 2.Svenska och övriga språkämnen i skolan Enligt läroplanen för förskolan (Lpfö98) skall förskolan bl.a. sträva efter att varje barn utvecklar ett rikt och nyanserat talspråk och sin förmåga att kommunicera med andra och att uttrycka tankar. Vidare skall man sträva efter att varje barn utvecklar sitt ord- och begreppsförråd och sin förmåga att leka med ord, sitt intresse för skriftspråk och sin förståelse av symboler samt deras kommun- ikativa funktioner. Enligt läroplanen för det obligatoriska skolväsendet (Lpo94) är det ett mål att sträva mot att varje elev utvecklar ett rikt och nyans- erat språk samt förstår betydelsen av att vårda sitt språk. Bland mål att uppnå i nämns på första plats att varje elev efter genomgången grundskola skall behärska svenska språket. Eleven skall kunna lyssna och läsa aktivt och uttrycka idéer och tankar i tal och skrift. Enligt kursplanen för ämnet svenska syftar utbildningen till att ge eleverna möjligheter att använda och utveckla sin förmåga att tala, lyssna, se, läsa och skriva samt att uppleva och lära av skönlit- teratur, film och teater. Språkförmågan har stor betydelse för allt arbete i skolan och för elevernas fortsatta liv och verksamhet. Det är därför ett av skolans viktigaste uppdrag att skapa goda möjlig- heter för elevernas språkutveckling. Ämnet skall ge läs-, film- och teaterupplevelser och tillfällen att utbyta erfarenheter kring dessa. Språket och litteraturen är ämnets centrala innehåll. Ämnet svenska har en central ställning i . Enligt skollagen är varje kommun skyldig att erbjuda utbildning på nat- ionella program i gymnasieskolan för samtliga ungdomar i kom- munen, förutsatt att de har godkända betyg i svenska eller svenska som andraspråk, engelska och matematik. Enligt skollagens bilaga 3 omfattar utbildningen i totalt (). Av dessa skall 1 490 ägnas åt ämnet svenska (vilket kan jämföras matematik och engelska). Enligt läroplanen för de frivilliga skolformerna (Lpf94) är det skolans ansvar att varje elev som har slutfört ett program kan uttrycka sig i tal och skrift så väl att elevens språk fungerar i sam- hälls-, yrkes- och vardagslivet och för fortsatta studier. Utbildningen i ämnet svenska på gymnasienivå syftar enligt kursplanen till att hos eleverna stärka den personliga och kulturella identiteten, att utveckla tänkandet, kreativiteten och förmågan till analys och ställningstagande. Den syftar vidare till att bidra till framgång i studierna och till förmågan att kommunicera med andra. I ämnet svenska behandlas språk och litteratur som en helhet. Kunskaper i och om språk och litteratur är ämnets huvudsakliga innehåll. Kärnämnet svenska är i gymnasieskolan uppdelat i två kurser, svenska A och svenska B. Språk och litteratur utgör det väsentliga innehållet i båda kurserna, men tyngdpunkterna är olika. Det finns ytterligare tre s.k. karaktärsämneskurser, vilka förutsätter kunskap- er motsvarande svenska A. Även elever som studerar svenska som andraspråk kan läsa karaktärsämneskurserna. Svenska A bygger vidare på och skall öka elevernas tilltro till den egna språkliga förmågan. Tyngdpunkten ligger på elevens behov att kommunicera i tal och skrift, att vidareut- veckla sin förmåga att läsa, lära och tänka. Svenska B breddar och fördjupar innehållet i Svenska A. Eleverna får möjlighet att vidareutveckla sin språkliga förmåga. Kursen har en mer analytisk inriktning. Svenska C – muntlig och skriftlig kommunikation ger möjlighet att utveckla och finslipa kommunikativa färdigheter och former och förbereda för högskolestudiernas och yrkeslivets muntliga prestationer och formella skrivande. Kursen är gemensam kurs på samhällsvetenskapsprogrammet. Litteratur och litteraturvetenskap ger möjlighet att fördjupa sig i skönlitteraturens former och funktioner samt att stifta bekant- skap med grunderna i litteraturvetenskaplig metod. Kursen är gemensam kurs inom kulturinriktningen på samhällsveten- skapsprogrammet. Litterär gestaltning ger förutsättningar för att utveckla förmågan att i skrift ge litterär gestalt åt egna erfarenheter och uppslag. Detta är en valbar kurs. Omfattningen av studierna på nationella och specialutformade pro- gram betecknas med gymnasiepoäng.2 I skollagens bilaga 2 finns vissa bestämmelser om utbildningens omfattning. Ämnet svenska/svenska som andraspråk ingår som kärnämne med 200 gymnasiepoäng i alla nationella och specialutformade program (vilket kan jämföras med kärnämnena engelska 100 poäng och matematik 100 poäng). Enligt lägesbedömning Barnomsorg och skolan 2000 når en majoritet av eleverna i både grundskola, gymnasieskola och vuxenutbildning uppsatta mål i svenska. av eleverna i bedömdes inte ha nått målen i svenskämnet och blev därmed utan betyg. I lägesbedömningen 2001 (Barnom- sorg Skola Vuxenutbildning, 2001) framkommer liknande siffror. Andelen grundskoleelever med betyget mycket väl godkänt (MVG) var , väl godkänt (VG) och godkänt (G) . I gymnasieskolan är resultaten mer varierande. Mellan av eleverna når enligt (Barnomsorg och skola 2000) inte målen för de obligatoriska kurserna i svenska, men andelen varierar beroende på program. Av tabell B6:1 framgår hur 2 Gymnasiepoäng är ett mått på studieomfattningen av en kurs. Styrelsen för utbildningen beslutar om antalet undervisningstimmar i varje kurs och om fördelningen av undervisningstiden över läsåren. De nationella programmen omfattar sammanlagt 2 500 poäng vardera. Enligt skollagen har elever rätt till sammanlagt minst 2 180 eller beroende på vilket program man har valt. stor andel av de elever som fått betyg i svenskämnet som fått be- tyget icke godkänd (IG). Av tabellen framgår att variationen mellan de olika programmen är stor. Naturvetenskapsprogrammet har lägsta andelen elever som inte blev godkända i svenska. Programmet har även den överlägset högsta andelen elever med betyget MVG (24,i svenska A och i svenska B). Samhällsvetenskapsprogrammet kommer i dessa avseenden på andra plats. Procentuell andel gymnasieelever med betyget icke godkänd i svenska fördelat på olika nationella program,* specialut- formade program resp. individuella program, /2000 Handel och adm. * Teknikprogrammet har därefter tillkommit som nationellt program. Källa: Barnomsorg och skola i siffror, 2001. Av tabell B6:2 framgår betygsfördelningen för svenska och svenska som andraspråk. Gymnasieelever med betyg i svenska eller svenska som andraspråk /2000 (antal elever med slutbetyg = 77 272) Källa: Barnomsorg och skola i siffror, 2001. Resultat från nationella prov i årskurs 9 visar (Barnomsorg och skola 2000) att muntlig och skriftlig framställning inte vållar eleverna några större problem. Fördjupad läsförståelse och text- analys är svårare, men provresultaten visar att en liten förbättring har skett . Både prov- och betygsresultat visar ganska stora könsskillnader. Flickor når genomgående högre resultat än pojkar. Inom ramen för det nationella provsystemet ges oblig- atoriska ämnesprov år 9 i bl.a. svenska. Syftet med ämnesproven skall vara att kontrollera om eleverna uppnått kursplanernas kunskapskrav. Varje ämnesprov består av ett antal delprov. Result- atet på de olika delproven vägs sedan ihop till ett provbetyg. Det sammanvägda provbetyget för svenska avseende elever år 9 vår- terminen 2000 visar på stora könsmässiga skillnader i ämnet svenska (se tabell B6:3). Procentuell andel elever som erhållit visst provbetyg eller ej nått målen i ämnet svenska enligt prov (/2000) Källa: Barnomsorg och skola i siffror, 2001. genomförde en undersökning av elevers läsför- måga, skrivförmåga och förmåga att uttrycka sig muntligt (Svenska. Läsning, skrivning, muntlig framställning, 1997). Result- atet i svenska ställdes mot målet i ämnet svenska enligt den tidig- are läroplanen för (Lgr 80). Resultaten visar att mer- parten av eleverna i såväl årskurs 5 som i årskurs 9 hade nått en rimlig nivå vad gäller att läsa och skriva. Elevernas prestationer när det gäller att tala var dock sämre. genomförde en undersökning av elevernas läsförmåga i årskurs 2 (Svenska. Läsförmågor, läsvanor och attityd- er till läsning hos elever i årskurs 2, 1997). Resultaten i rapporten visar att merparten av eleverna hade kommit så långt som förväntas i sin läsutveckling. Det innebär att de läser så bra att de gärna använder sin läsförmåga och kan läsa en text med behållning. Målet att eleven gärna skall läsa på egen hand för att stilla sin nyfikenhet och uppnå personlig tillfredsställelse hade uppnåtts hos de flesta eleverna. /91 genomförde Achievements (IEA) en stor undersök- ning om barns läsning.3 redovisar (Hur i all världen läser svenska elever? 1995) att tioåringar i årskurs 3 och fjortonåringar i årskurs 8 läste lika bra 1970 som 1991. Det gällde både flickor och pojkar. Bland de svagpresterande eleverna fanns emellertid en svag tendens till ett bättre resultat 1991. Den senaste internationella undersökningen (2000) visar att svenska femtonåringar presterar över OECD-genomsnittet när det gäller läsförståelse. konstaterar dock att utifrån de 3 gjordes den första internationella undersökningen i om vad och hur elever läser. Den andra undersökningen genomfördes , och 2000 genomfördes en ny undersökning där mer än 250 000 elever i 32 länder deltog (). nationella mål som finns i måste ambitionerna vara högre. Svenska ungdomar är goda läsare och också medvetna om läs- ningens betydelse, men en tredjedel av de svenska eleverna läser aldrig för nöjes skull. visar vidare att femtonåriga flickor läser bättre än jämnåriga pojkar. Så är det i alla OECD- länder, men hör till den tredjedel av länderna som har de största prestationsskillnaderna mellan flickor och pojkar. Flickorna presterar bättre och skillnaden märks främst på uppgifter som kräv- er reflektion och bedömning. menar att pojkarnas läs- förmåga bör uppmärksammas särskilt. Vidare framkommer att elever med hög socioekonomisk bakgrund och med fler böcker i hemmet presterar bättre i bl.a. läsförståelse än de med låg socio- ekonomisk bakgrund och få böcker i hemmet. Skillnader i läsprest- ation relativt socioekonomisk bakgrund är lite mindre i än i genomsnitt för hela . Enligt från en kunskapsmätning 1995 – utvärdering av (1997) har de flesta eleverna i årskurs 2 uppnått en rimlig nivå vad gäller läsfärdighet. För årskurs 5 visar utvärderingen att av eleverna nått målen vad gäller läsförmåga. av det totala antalet elever i undersökningen i årskurs 5 klarade sig bra i skolan förutom när det gäller läsning. Utvärderingen visar att läsförmågan i både årskurs 2 och 5 verkar ha sjunkit . Vad gäller skrivför- mågan var det av eleverna som inte hade nått en nivå som kan anses rimlig för årskurs 5. Av utvärderingen framgår vidare att över hälften av eleverna i årskurs 5 ansåg att svenska var ett mycket viktigt ämne, men att ansåg att ämnet var mycket roligt. Undervisning i svenska som andraspråk skall om det behövs anordnas för följande elevgrupper: elever som har ett annat språk än svenska som modersmål elever som har svenska som modersmål och som har tagits in från skolor i utlandet invandrarelever som har svenska som huvudsakligt umgänges- språk med en eller båda vårdnadshavarna. Enligt grundskoleförordningen beslutar rektorn om undervisning i svenska som andraspråk skall anordnas för en elev. Undervisningen skall anordnas i stället för undervisning i svenska. Svenska som andraspråk kan därutöver anordnas som språkval (dvs. läsas i stället för ett främmande språk, år 6– 9) som elevens val (dvs. läsas som eleven enligt timplan- en har för att fördjupa och bredda kunskaperna i ett eller flera ämnen, år 1–9) inom ramen för skolans val (dvs. läsas som skolan enligt timplanen har för undervisning i ett eller flera ämnen för att ge skolan en viss profil, år 1–9). Fullgjorda kurser i svenska som andraspråk ger samma behörighet som svenska när eleverna söker till fortsatta studier, t.ex. vid universitet eller högskola. Enligt kursplanen för är syftet med utbildningen att eleverna skall uppnå en funktionell behärskning av svenska språket som är i nivå med den som elever med svenska som modersmål har. Ytterst är syftet att eleverna skall uppnå förstaspråksnivå i svenska. Därmed skall de få förutsättningar att leva och verka i det svenska samhället på samma villkor som elever med svenska som moders- mål. Utbildningen i ämnet svenska som andraspråk syftar enligt kurs- planen för gymnasieskolan till att elever med ett annat modersmål än svenska skall få möjligheter att utveckla god förmåga att kom- municera muntligt och skriftligt på svenska. Ämnets syfte är att stödja den speciella inlärningsprocess som tillägnandet av ett andra- språk innebär och därmed hjälpa eleverna till en vid och varierad språkutveckling. Utbildningen i ämnet syftar till att eleverna skall få så goda kunskaper i svenska att de med fullt utbyte kan tillgodo- göra sig utbildningen inom studieinriktningen, så att de kan klara sig i vidare studier, i arbetslivet och i samhällslivet. För elever som har ett annat modersmål än svenska är utbild- ningen i svenska som andraspråk inte bara en väg till allt bättre språkbehärskning och språkutveckling utan ämnet syftar enligt kursplanen också till att fördjupa förståelsen av livet i , så att eleverna blir allt mer delaktiga i svenska förhållningssätt och tradi- tioner. Varierande aspekter på samhällsliv och kultur skall därför återkommande integreras i språkutbildningen. Kärnämnet svenska som andraspråk är uppdelat i två kurser, svenska som andraspråk A och svenska som andraspråk B. De tre karaktärsämneskurser som ingår i ämnet svenska kan studeras även av elever med svenska som andraspråk: svenska C – muntlig och skriftlig kommunikation, litteratur och litteraturvetenskap samt litterär gestaltning. Svenska som andraspråk A bygger vidare på utbildningen i och skall öka elevernas tilltro till den egna språk- liga förmågan på sitt andraspråk. Tyngdpunkten ligger på elevens behov att kommunicera i tal och skrift på svenska, att tillämpa och vidareutveckla sin förmåga att läsa, lära och tänka. Svenska som andraspråk B breddar och fördjupar innehållet i svenska A.