sou · GQB356d2 · 2003-01-01 00:00:00 — En förutsättning för investeringar i fondandelar är dock enligt andra stycket att den andra fonden, vare sig det är en värdepappers- fond eller inte, själv enligt sina fondbestämmelser, sin bolags- ordning eller motsvarande grunddokument inte får investera av sina tillgångar i andra fonder. Genom den bestämmelsen förhindras fondandelsfonder som investerar i andra fondandelsfonder. Paragrafen motsvarar de nya bestämmelserna i artikel 24.1 och 24.2 i ucitsdirektivet. Begränsningsreglerna behandlas närmare i avsnitt 8.7.2. I första stycket intas en riskspridningsregel som begränsar värde- pappersfondens exponering mot en och samma fond. Regeln inne- bär att en fondandelsfond, som investerar enbart i andra fonder, måste fördela sitt innehav på minst fem andra fonder. Bestämmelsen i andra stycket inskränker möjligheten att in- vestera i andra fonder än värdepappersfonder. Andelar i sådana andra fonder eller fondföretag får inte tillsammans uppgå till av värdepappersfondens värde. I paragrafen finns en regel som möjliggör för investeringar i andra fonder även om värdepappersfonden därigenom tar för stor expon- ering mot en enskild emittent jämfört med vad som tillåts enligt de allmänna begränsningsreglerna. En värdepappersfond behöver således inte av den anledningen hålla reda på vilka innehav den andra fonden har. Det kan ju också vara svårt att få sådan information annat än i efterhand. Första stycket, som motsvarar artikel 24.3 andra stycket i ucits- direktivet, innehåller särskilda krav på information som skall lämnas av fonder som investerar en betydande del av sina medel i andra fonder. Vad som avses med betydande del diskuteras i avsnitt 8.7.5. Det är fråga om uppgifter om hur stora kostnaderna kan bli som mest för förvaltningen av fonden och de fonder i vilka investeras. Andra stycket anger vad som gäller för investeringar i närstående fonder (se också avsnitt 8.7.4). Investerar en värdepappersfond i en annan fond som förvaltas av samme förvaltare eller ett närstående bolag skall inte någon avgift för transaktionerna tas ut. Ett sådant förbud minskar således risken för att illojala förvaltare genom omfattande affärer ökar sina intäkter på bekostnad av andelsägarna. fanns även ett förbud mot debitering av förvaltnings- avgifter. Det förbudet har tagits bort i ucitsdirektivet vilket torde ha samband med att förvaltningen av en fond genererar kostnader som en förvaltare rimligen bör få ersättning för. I stället finns det informationskrav som anges i första stycket. Vidare har tidigare krav på tillstånd tagits bort. Som tidigare får en värdepappersfond inte äga allt för stor del av de värdepapper m.m. som utfärdats eller tillhandahålls av en emittent. Denna regel skall inte förväxlas med de begränsningar som relateras till fondens värde. Här är det i stället emittentens eller den andra fondens storlek som är relevant. Tanken från början synes ha varit att en fond tar en särskild risk om fonden har en allt för stor ägarandel, men i tidigare förarbetsuttalanden har snarare fondernas kontroll över ett enskilt företag betonats.5 Med hänsyn till de nya bestämmelserna om investeringar i penningmarknadsinstrument och i fondandelar intas i första stycket begränsningar för dessa typer av finansiella instrument. Ändringarna motsvarar de som gjorts i artikel 25.2 i ucitsdirektivet. I första stycket tas även in en regel som tar sikte på innehav av aktier utan rösträtt. En sådan bestämmelse fanns redan tidigare intagen i artikel 25.2 i ucitsdirektivet, men inte i den motsvarande paragrafen i lagen om värdepappersfonder. Det framgår inte av tidigare förarbetsuttalanden varför så inte är fallet. Den typen av aktier förekommer inte i , men eftersom värdepappers- fonder har möjlighet att gå utanför vårt lands gränser bör regeln få sin motsvarighet i svensk fondlagstiftning. Bestämmelsen i första stycket 2 anger att obligationer och andra skuldförbindelser inte får överstiga av emittentens utestående lån. Undantag görs dock för lån som är utfärdade eller garanterade av vissa angivna emittenter. Lagtexten justeras i syfte att förtydliga att undantaget avser lån som emitterats eller garanteras av stater, oavsett om det är fråga om EES-stater eller inte. Så är nämligen fallet enligt artikel 25.3 i ucitsdirektivet. I andra stycket intas en bestämmelse som återfinns i artikel 25.2 i ucitsdirektivet, men som inte har införlivats i svensk rätt. bestämmelse i lagen om värdepappersfonder stadgade att en fond inte fick förvärva aktier som representerade av det samlade röstvärdet för ett bolags samtliga aktier. Den bestämmelsen ersätts med en ny i paragrafens tredje stycke. Den tidigare 5 procentsregeln har kritiserats för att vara strängare än motsvarande bestämmelse i ucitsdirektivet. 5 Se t.ex. prop. 1989/90:153, s. 67. ringen avser att göra den svenska regeln direktivkonform. Utred- ningen redogör för sina överväganden i dessa frågor i avsnitt 8.12. I paragrafen finns en bestämmelse som avser att komplettera de angivna lagrummen. I dessa lagrum finns allmänna begränsningar för vilken exponering en fond får ta gentemot en och samma motpart. En fond skulle emellertid med en kombination av olika investeringar i olika tillgångsslag få en större exponering mot en enskild motpart än vad som formellt sett är möjligt enligt respektive investerings begränsningsregler. Här intas därför en bestämmelse som tar sikte på sådana kombinationer. Riskexpon- eringen får således inte överstiga totalt av fondens värde. Äger en fond t.ex. aktier i tillsammans med penningmarknadsinstrument som utgetts av banken samt utnyttjar möjligheten att ha medel insatta på ett konto i banken, måste fonden se till att dessa investeringar tillsammans inte över- stiger . Paragrafen motsvarar artikel 22.2 andra stycket i ucitsdirektivet. Bestämmelsen, som återfinns i artikel 22.5 andra stycket i ucits- direktivet, avser, som föregående paragraf, att komplettera andra begränsningsregler i lagen. Denna regel omfattar fler lagrum än 20 § och ger för handen att sådana investeringar som avses i de uppräknade lagrummen tillsammans aldrig får överstiga av fondens värde. Denna gräns sammanfaller med indexfondernas maximala riskexponering under exceptionella marknadsförhåll- anden och 35 procentspärren kan därför med fog ses som den absolut högsta möjliga exponeringen mot en enskild motpart. Paragrafen, som motsvarar artiklarna 41 och 42 i ucitsdirektivet, ändras på så sätt att förbudet mot s.k. oäkta blankning i första stycket punkten 3 även omfattar de uppräknade finansiella instru- menten. En skillnad från den äldre bestämmelsen i lagen om värde- pappersfonder är att förbudet för fondbolag att i fondverk- samheten ha hand om egendom som ingår i fonden inte finns här. Det förbudet har i stället flyttats till en egen bestämmelse i 3 kap. 3 §. Det kan vara svårt för nystartade fonder att hålla sig inom de begränsningsregler som räknas upp i paragrafen och fatta vettiga och ekonomiskt riktiga investeringsbeslut. Det finns därför praktiska skäl att tillåta tillfälliga avvikelser. får för en enskild värdepappersfond besluta att avvikelse får ske från begränsningsreglerna från det verksamheten påbörjats, under förutsättning att fonden har en lämplig fördelning av sina placeringar med hänsyn till den riskspridning som är förenad med fondens placeringsinriktning enligt fondbestäm- melserna. Bestämmelsen motsvarar artikel 26.1 i ucitsdirektivet och huvud- sakligen 21 § i lagen om värdepappersfonder. I enlighet med ändringarna i ucitsdirektivet får inspektionen besluta om avvikelser från bestämmelserna för överlåtbara värdepapper och penning- marknadsinstrument, inkluderande reglerna för indexfonder, in- sättningar hos kreditinstitut, investeringar i s.k. OTC-derivat- instrument och investeringar i fondandelar. En värdepappersfond kan av flera olika skäl komma att överskrida de gränser som anges i detta kapitel. En naturlig effekt av detta är då att fondbolaget skall rätta till förhållandet. Denna bestämmelse anger grunderna för detta efter modell i t.ex. föreslagna 5 kap. 4 § andra stycket och 8 § och i nuvarande 19 § andra stycket lagen om värdepappersfonder. Denna paragraf ger en fondförvaltare rätt att för en fonds räkning vidta åtgärder som egentligen inte kan inordnas under placeringar eller investeringar. Enligt första stycket får en fond ha de likvida medel som behövs för verksamheten. Denna rätt skall således inte sammanblandas med möjligheten att investera i insättningar hos kreditinstitut. Det sistnämnda fordrar stöd i fondbestämmelserna, medan likvida medel enligt denna paragraf inte kräver något sådant uttryckligt stöd. Utredningen har redogjort för sina överväganden i avsnitt 8.5. Bestämmelsen i andra stycket, som behandlats närmare i av- snitt 8.9, återfinns i en annan lydelse även i lagen om värdepappers- fonder (25 §). Den nya skrivningen grundar sig i artikel 21.2 första stycket i ucitsdirektivet och det faktum att en fond numera har möjligheten att investera i derivatinstrument. Om en fond, enligt sina fondbestämmelser, får använda sig av åtgärder för att effek- tivisera förvaltningen enligt denna paragraf, och därvid använder sig av derivat, skall de regler som gäller för investeringar i derivat- instrument även tillämpas för sådana derivat. Det uppdras åt att meddela de närmare före- skrifter som behövs avseende vilken teknik och vilka instrument som får användas för att effektivisera förvaltningen. 1–2 §§ Som framgår redan av definitionen i 1 kap. 2 § behöver en special- fond inte nödvändigtvis rikta sig till allmänheten. Häri ligger en skillnad jämfört med vad som gäller för värdepappersfonder. Utredningens överväganden i denna del återfinns i avsnitt 9.7. Förvaltaren av en specialfond kan också i vissa fall förvägra en intresserad investerare möjligheten att förvärva andelar i fonden. Det kan t.ex. bero på att fondbolaget annars skulle begå en lag- överträdelse enligt bestämmelserna i ett annat land. För att säker- ställa att ingen obehörigen, t.ex. i konkurrensbegränsande syfte, förvägras skall inspektionen granska sådana fall. Möjligheten att neka någon att köpa andelar bör användas försiktigt. bolag missbrukar denna möjlighet kan det vara skäl att återkalla tillståndet. I vissa fall kan fondbolaget även ådra sig skadestånds- ansvar. Det kan finnas skäl att inte neka, men begränsa möjligheten att förvärva andelar. Det kan t.ex. vara fråga om specialfonder som investerar eller använder sig av modeller som fordrar viss kontinuitet. På samma sätt kan det finnas skäl att ange när en andelsägare kan få sina andelar inlösta. Härigenom kan fond- verksamheten drivas mer effektivt och framför allt billigare än annars. En specialfond som vill använda sig av belåning kan därvid få förmånligare villkor om det investerade kapitalet förblir orört . Det finns inte skäl att i fondlagstiftningen möjliggöra för helt stängda fonder där andelsägarna inte har någon möjlighet att få sitt innehav inlöst. Andelsägare och intresserade investerare skall därför tillförsäkras en rätt att åtminstone en gång per kalenderår förvärva respektive lösa in andelar. Specialfonder som riktar sig enbart till kvalificerade investerare kan dock få särskilt undantag från ettårsregeln. 3–6 §§ Placeringsbestämmelserna för värdepappersfonder anges i 5 kap. Det fordras inte lika detaljerade bestämmelser för specialfonderna. Utgångspunkten är nämligen att 5 kap. gäller även specialfonder om inte särskilt undantag har medgetts. Möjligheten att få undan- tag från samtliga bestämmelser i 5 kap. ger utrymme för många olika fondtyper och en dynamisk fondmarknad. Exakt vilka undan- tag som kan komma ifråga är svårt att ange i lagstiftningen (se också i allmänmotiveringen i avsnitt 9.5.3). Utgångspunkten är dock att samtliga bestämmelser i 5 kap. kan komma ifråga. För att bibehålla ett grundläggande konsumentskydd måste dock alla specialfonder som riktar sig till konsumenter tillämpa principen om riskspridning, se vidare i avsnitt 9.5.2. får i sin tillståndsgivning inte heller medge undantag som skulle strida mot de allmänna bestämmelserna i lagen. Andelsägarnas gemensamma intresse fordrar t.ex. att placeringsinriktningen kan beskrivas på ett fullgott sätt och göras tydlig för de som investerar i fonden. således fondbolaget som ett exempel bilda och förvalta en fond- andelsfond som investerar i andra fonder än de som godkänns i 5 kap., är förutsättningen att en godtagbar och synbar avgränsning kan göras i fondbestämmelserna. Allmänt hållna undantag bör inte få förekomma. Specialfonder får beskriva sin placeringsinriktning på olika sätt. De kan t.ex. använda sig av olika procentuella begränsningar på samma sätt som för värdepappersfonder. Specialfonderna kan dock även komma att beskrivas på ett annorlunda sätt. Fondbolaget kan finna det mer lämpligt att i sin information till andelsägarna närmare redogöra för inom vilka ramar positioner normalt sett görs. Det är också lämpligt att fondbolag redovisar specialfondens risknivå med hjälp av ett riskmått som tar hänsyn till detta. får meddela de närmare föreskrifterna om detta (se avsnitt 9.5.4). Specialfonder får också till skillnad från värdepappersfonder investera i derivat med andra underliggande tillgångar än rent finansiella. Det kan vara olika råvaruderivat, men även andra under- liggande tillgångar kan komma ifråga. Huvudsaken är att dessa derivatinstrument handlas på en fungerande finansiell marknad och att det inte finns någon möjlighet att fysiskt leverera eller ta emot den underliggande tillgången. Se avsnitt 9.6.3. 7–8 §§ Utredningens överväganden framgår av avsnitt 9.5.5. Hedgefonder är sådana specialfonder som har en placerings- inriktning som direkt eller indirekt syftar till att skapa en absolut avkastning, oberoende av marknadens utveckling. Med absolut avkastning menas att avkastningen skall vara positiv, dvs. Målsättningen skiljer sig mot traditionella fonder som anses ha en bra avkastning om de överträffar sitt jämförelseindex. Detta gäller oavsett om index avkastning varit negativ. Om indexets avkastning exempelvis är –kan en traditionell fond anses ha haft en bra avkastning om resultatet blir –. Hedge- fonder däremot jämför sig ofta med den riskfria räntan och efter- strävar att överträffa denna. För att kunna göra det måste hedge- fonden över tiden ha en positiv avkastning eftersom den nominella riskfria räntan i princip alltid är över noll. Detta åstadkoms normalt genom att använda sig av olika finansiella instrument och investe- ringsstrategier. Det kan t.ex. vara användandet av derivatinstru- ment, belåning och blankning eller kombinationer av dessa. Hedgefonder kan utgöra ett utmärkt komplement till annat sparande och det är därför angeläget att bibehålla möjligheten för konsumenter att spara i hedgefonder. begränsar många fond- förvaltare möjligheten att köpa andelar i hedgefonder genom olika beloppsgränser. Det finns dock hedgefonder där beloppsgränserna är så låga att konsumenter i allmänhet kan få tillträde till fonden. Hedgefonder är dock på ett helt annat sätt än traditionella fonder beroende av fondförvaltarens kompetens och omdöme. Den fria placeringsinriktningen är nödvändig för att uppnå målet med en absolut avkastning oberoende av marknadens utveckling, men med- för också att andelsägarna får en sämre bild av vad fondförvaltaren kan göra. Det finns därför skäl att låta hedgefonder säljas till konsumenter endast via s.k. fondandelsfonder. På så sätt uppnås en riskspridning även mot flera hedgefonder och förvaltare. Hedgefonder får också sälja fondandelar direkt till vissa invest- erare. Det är sådana investerare som vid ett och samma tillfälle placerar i fonden. Dessa investerare får med hänsyn till sin kapitalstyrka anses vara tillräckligt kvalificerade för att kunna inhämta och förstå relevant information om hedge- fonden. Dessa investerare får i vart fall anses inse behovet av att i annat fall låta någon annan bedöma investeringen för deras räkning (se också i kommentaren till 9 §). Dessa bestämmelser tar således sikte på hur ett fondbolag får sälja fondandelar i en hedgefond. I praktiken får en hedgefond två typer av andelsägare; fondandelsfonder och kvalificerade invest- erare. Definitionen av hedgefonder syftar på de fonder vars fond- bestämmelser är så vida att det på förhand med ledning av pla- ceringsbestämmelserna inte går att säga vilken inriktning fonden kommer att ha. Specialfonder som i viss begränsad omfattning använder sig av derivat, blankning och belåning utöver vad som är tillåtet för värdepappersfonder behöver inte nödvändigtvis falla inom definitionen för hedgefonder. Specialfonder för kvalificerade investerare Utredningens överväganden framgår av avsnitt 9.9.3. Många bestämmelser i den föreslagna lagen avser att skapa ett gott konsumentskydd. Omvänt innebär detta att fonder som inte vänder sig till konsumenter kan tillåtas ha något annorlunda regler. Alltjämt är dock den grundläggande strukturen densamma, t.ex. regler för förvaringsinstitut, tillsyn, fondbestämmelser och avveck- ling. Specialfonder som riktar sig till allmänheten får enligt 5 § placera sina medel med andra begränsningar än vad som gäller för värdepappersfonder. Detsamma gäller belåning och blankning. Specialfonder som riktar sig enbart till kvalificerade investerare får härutöver beviljas undantag från bestämmelserna om information, om fonden skall vara (helt) stängd för in- och utträde, om reglerna för uppdragsavtal etc. Här är värt att påpeka att utredningen föreslår lättnader endast i fondlagstiftningen. Andra regler till skydd för konsumenter kvarstår. Det innebär att den av utred- ningen föreslagna definitionen, att investerare skall anses vara kvalificerade om de kan investera , inte nödvändigtvis får någon betydelse i annan lagstiftning. I andra stycket regleras möjligheten att sälja andelar i special- fonden till andra fonder. En tänkbar situation är att en fond- andelsfond ser denna typ av specialfond som en bra investering. Det bör därvid inte vara något problem för den fondandelsfonden att placera vid ett och samma tillfälle. Om fondandelsfonden i sin tur säljs till konsumenter kommer dessa att indirekt bli exponerade mot fonder enligt denna paragraf. Detta är inte önskvärt. Målgruppen är enbart kvalificerade investerare och inte - ens via en fondandelsfond som mellanhand - konsumenter. Andelar i specialfonder för kvalificerade investerare får därför säljas endast till sådana fonder som enligt sina fondbestämmelser också har krav på att investeraren vid ett och samma tillfälle placerar . På grund härav kan fondbolag som vill sälja andelar i hedgefonder till såväl kvalificerade investerare som fondandelsfonder enligt 8 § inte begära undantag enligt denna paragraf. Denna paragraf möjliggör för en rad olika fondtyper. Det är dock rimligt att anta att många av de bestämmelser som special- fonden kan välja bort ändå kommer att gälla även för denna typ av fonder. 7 kap. Kapitalkrav m.m. 1–3 §§ I paragraferna anges de allmänna kapitalkraven för ett fondbolag (se avsnitt 7.3). Basen är det startkapital om som ett fondbolag skall ha enligt 2 kap. 4 §. Därutöver måste fondbolaget ha ytterligare medel, vars storlek beror dels på fondbolagets omkostnader, dels på det förvaltade fondkapitalet. Avsikten är att upprätthålla en solid ekonomisk bas för verksamheten och främja en kontinuerlig förvaltning av fonden. I 8 kap. 15 § andra stycket stadgas att , som ett alternativ till återkallelse av tillståndet, får förelägga ett fond- bolag att vidta rättelse om bolagets egna medel understiger vad som krävs här. Paragrafen motsvarar 39 § lagen om värdepappersfonder med det tillägget att tillsynen avser även utländska aktörer i . Dessa står primärt under tillsyn i hemlandet, men det kan i vissa fall finnas skäl för inspektionen att se över deras verksamhet. Tillsynen i denna del kan läsas tillsammans med möjligheten för inspektionen att ingripa mot utländska företag (17, 19–20 §§). 2–9 §§ Utredningens överväganden redovisas i avsnitt 7.6. Motsvarande bestämmelser återfinns i annan finansiell lagstift- ning och infördes . Se mer om detta i prop. 1995/96:173, s. 61 ff. Hur tillsynen skall bedrivas 10–12 §§ Dessa bestämmelser motsvarar de som finns i 40–42 §§ lagen om värdepappersfonder. 13–17 §§ Utredningens överväganden finns redovisade i avsnitt 7.10. Enligt lagen om värdepappersfonder har möjlighet att ingripa mot ett fondbolag antingen genom varning eller genom återkallelse av tillståndet. föreslås inspektionen även få en möjlighet att förbjuda fondbolaget att vidta viss åtgärd eller ge ett föreläggande om rättelse. Dessa möjligheter har inspek- tionen i annan finansiell lagstiftning. Inspektionens sanktionstrappa kan sägas gå från förbud/rättelse till varning och slutligen återkallelse av tillståndet. Denna upp- trappning framgår också av paragrafernas placering. De förelägganden och beslut om förbud som inspektionen med- delar kan också förenas med vite (23 §). Bestämmelserna om när ett tillstånd skall återkallas är utformade efter modell i ucitsdirektivet (artikel 5a). En särreglering görs också av de fall när fondbolag understiger kapitalkraven i 8 kap. 1– 3 §§. Sådana situationer är givetvis allvarliga och kan vara skäl för återkallelse av tillståndet. Det kan dock finnas tillfälliga orsaker till detta och därför har inspektionen en möjlighet att förelägga fondbolaget att vidta rättelse. Ett sådant föreläggande behöver dock inte göras om inspektionen bedömer att fondbolaget inte kan vidta rättelse. Bestämmelsen i 16 § motsvarar 43 a § lagen om värdepappers- fonder som infördes genom SFS 1992:1320.6 6 Se prop. 1992/93:90, s. 75. Särskilda bestämmelser om ingripanden mot utländska företag 18–21 §§ Utländska förvaltningsbolag med hemvist i ett land inom EES (18 §) driver verksamhet här med stöd av sitt hemlands auktorisa- tion. Det är också primärt hemlandets behöriga myndigheter som utövar tillsyn över förvaltningsbolaget. Det kan dock uppstå situationer där inspektionen finner skäl att ingripa. Det kan vara om förvaltningsbolaget i sin verksamhet här överträder fond- lagstiftningen eller på något annat sätt visat sig vara olämplig. Modellen är då att inspektionen först skall förmå förvaltnings- bolaget att vidta rättelse. Om detta inte kan ske skall ärendet överlämnas till hemlandets behöriga myndigheter. Finns det trots detta behov av ytterligare ingripanden från inspektionens sida åter- står möjligheten för inspektionen att förbjuda ytterligare åtgärder här i landet. Tillsynen kan därför sägas vara delad mellan de behöriga myndigheterna i hemlandet och . I 20 och 21 §§ finns bestämmelser som tar sikte på utländska fondföretag. är sanktionsmöjligheterna snar- lika de som gäller för förvaltningsbolag med säte i ett land inom EES. För andra fondföretag gäller motsvarande bestämmelser som för svenska fondbolag. Utredningens överväganden avseende EES-bolag återfinns i av- snitt 7.14.3. Bestämmelserna om fondföretag motsvarar de som finns i 44 a och 44 b §§ lagen om värdepappersfonder. Ingripanden mot den som saknar tillstånd Paragrafen motsvarar 44 § lagen om värdepappersfonder. får förena förelägganden och beslut om förbud med vite (se avsnitt 7.10.4). Bestämmelsen är utformad efter före- bild i 6 kap. 12 § lagen (1991:981) om värdepappersrörelse. denna bestämmelse får inspektionen en enhetlig katalog av sank- tioner mot olika finansiella företag. Frågor om utdömande av vite prövas av länsrätten i och med iakttagande av förfarandet i lagen (1985:206) om viten. Upphörande och överlåtelse av fondverksamhet m.m. 1–7 §§ Bestämmelserna motsvarar de som gäller och som återfinns i 33–38 §§. Lagtexten har dock anpassats till den föreslagna termin- ologin och omfattar således alla investeringsfonder, vare sig det är fråga om värdepappersfonder eller specialfonder. Utredningen avser att återkomma i frågor som rör upphörande, sammanlägg- ning, delning etc. i slutbetänkandet.