sou · GQB313 · 2003-01-01 00:00:00 — Som flykting anses även den som är statslös och som av samma skäl befinner sig utanför det land där han eller hon har haft sin vanliga vistelseort och som inte kan eller på grund av sin fruktan inte vill återvända dit (3 kap. 2 § UtlL). Flyktingdefinitionen motsvarar i princip den som återfinns i och tilläggsprotokoll. Med asyl avses i utlänningslagen uppehållstillstånd som beviljas en utlänning därför att han eller hon är flykting. Utöver de som beviljas asyl efter ansökan tar emot ett visst antal flyktingar och liknande kategorier inom ramen för en särskild s.k. flyktingkvot. Kvoten för rymde ca 1 250 platser samt ett hundratal för brådskande fall. Överföring sker i samverkan med () och avser människor som befinner sig i en särskilt utsatt situation eller i fall där UNHCR har särskilda svårigheter att finna ett lämpligt placeringsland. Med skyddsbehövande i övrigt avses en utlänning som i andra fall lämnat det land där han eller hon är medborgare därför att han eller hon (1) känner välgrundad fruktan för att straffas med döden eller med kroppsstraff eller att utsättas för tortyr eller annan omänsklig eller förnedrande behandling eller bestraffning, (2) på grund av en yttre eller inre väpnad konflikt behöver skydd eller på grund av en miljökatastrof inte kan återvända till sitt hemland, eller (3) på grund av sitt kön eller homosexualitet känner välgrundad fruktan för förföljelse. Motsvarande gäller den som är statslös och befinner sig utanför det land där han eller hon tidigare haft sin vanliga vistelseort. Uppehållstillstånd får med visst undantag vägras både flyktingar och skyddsbehövande i övrigt om det med hänsyn till vad som är känt om utlänningens tidigare verksamhet eller med hänsyn till rikets säkerhet finns synnerliga skäl att inte bevilja uppehållstillstånd. Skyddsbehövande på grund av väpnad konflikt eller miljökatastrof får dessutom vägras uppehållstillstånd om det på grund av brottslighet eller någon annan omständighet som hänför sig till den skyddsbehövandes person finns särskilda skäl att inte bevilja uppehållstillstånd. Uppehållstillstånd får vidare vägras om utlänningen har rest in från ett annat nordiskt land och i enlighet med en överenskommelse mellan och det landet kan sändas åter dit, såvida det inte är uppenbart att utlänningen inte kommer att beviljas uppehållstillstånd där. Uppehållstillstånd får också vägras om utlänningen i annat fall före ankomsten till har uppehållit sig i ett annat land än hemlandet och, om han eller hon återsänds till det landet, är skyddad mot förföljelse eller mot att sändas till hemlandet och mot att sändas vidare till ett annat land där han eller hon inte har motsvarande skydd samt om utlänningen har särskild anknytning till ett annat land och där är skyddad på det angivna sättet. Uppehållstillstånd får slutligen vägras om utlänningen kan sändas till ett land som tillträtt och utlänningen där är skyddad. Enligt 2 kap. 4 § första stycket 5 UtlL kan en utlänning få uppehållstillstånd i av humanitära skäl. Före beviljades uppehållstillstånd av humanitära skäl dels av politisk- humanitära skäl, dels av rent humanitära skäl. Uppehållstillstånd av politisk-humanitära skäl beviljades bl.a. personer som flytt undan krig m.m. ges emellertid de personer som flyr undan krig och miljökatastrofer ett särskilt skydd i 3 kap. 3 § första stycket 2 UtlL. Därmed avser bestämmelsen om uppehållstillstånd av humanitära skäl numera främst personer som har renodlat humanitära skäl (prop.1996/97:25 s. 285, bet. 1996/97:SfU5 s. 54). Det finns inte någon uppräkning av vad som utgör humanitära skäl. Enligt förarbetena till utlänningslag (prop. 1988/89:86 s. 147) kan det vara fråga om personer som på grund av sjukdom eller personliga förhållanden inte bör nekas uppehållstillstånd. I ett antal beslut slog regeringen fast att uppehållstillstånd på grund av sjukdom endast kan meddelas i undantagsfall, t.ex. när det är fråga om en livshotande sjukdom för vilken vård inte kan beredas i hemlandet, eller när det föreligger ett handikapp av synnerligen allvarlig art. I besluten framhålls att de humanitära aspekterna måste vägas mot de ekonomiska åtaganden som kan bli följden av att uppehållstillstånd beviljas. Det sägs också att det i princip bör krävas att vården eller behandlingen kan leda till förbättring eller att behandlingen är livsnödvändig. Enbart omständigheten att vården i håller en högre kvalitetsnivå kan inte utgöra grund för uppehållstillstånd. Uppehållstillstånd får också beviljas en utlänning på grund av anknytning. Hur den krets av människor ser ut, som skall kunna anses ha sådan anknytning till en i bosatt person att uppehållstillstånd kan ges på grund av anknytningen, har varierat. För anhöriga är huvudregeln att permanent uppehållstillstånd ges direkt. För etablerade förhållanden, s.k. snabba anknytningar, tillämpas en ordning med uppskjuten invandringsprövning (se nedan). När det gäller familjeåterförening den här bosatta personen (anknytningspersonen eller referenspersonen) har uppehållstillstånd eller är bosatt här utan att behöva tillstånd. En utlänning som beviljats ett tidsbegränsat uppehållstillstånd för en kortare vistelse här är inte sådan anhörig som avses i paragrafen (prop. 1996/97:25 s. 285 och Wikrén, Sandesjö, Utlänningslagen, s. 65 och 66). En utlänning som beviljats ett tidsbegränsat uppehållstillstånd vid snabb anknytning kan dock vara anknytningsperson för sitt barn om detta varit hemmavarande och är . Även barnet ges i sådana fall ett tidsbegränsat uppehållstillstånd (2 kap. 4 d § UtlL). Fram till gällde enligt dåvarande 2 kap. 4 § första stycket UtlL att uppehållstillstånd fick ges till en utlänning som var nära anhörig till en i bosatt person. Bestämmelsen var inte utformad så att den gav anhöriga rätt att få tillstånd och inte heller angavs vilka anhöriga som kunde komma i fråga. Enligt propositionen Ny utlänningslag m.m. (prop. 1988/89:86 s. 147) avsågs med uttrycket nära anhörig den fasta praxis som utvecklats på området och som ställt sig bakom. I första hand innebar detta make, maka och sambo, hemmavarande ogift barn , föräldrar och andra släktingar som var väsentligt beroende av anknytningspersonen i samt personer med samtliga nära släktingar här, s.k. sista länk-fall. Med sådana fall avsågs att en person (undantagsvis flera) hade samtliga nära släktingar bosatta i . Uppehållstillstånd beviljades för make, maka och sambo under förutsättning att förhållandet bedömdes som seriöst och inte som tillkommet för att ge grund för uppehållstillstånd i . Vid förhållande som uppstått tillämpades uppskjuten invandrings- prövning. Barn med föräldrar i beviljades uppehållstillstånd under förutsättning att barnet var ensamstående. Om bara den ena föräldern var bosatt i krävdes att denna också var barnets legala vårdnadshavare. I vissa fall kunde tillstånd beviljas även till barn om det på grund av exempelvis studier eller värnplikts- tjänstgöring varit förhindrat att tidigare förena sig med föräldrarna. Barn liksom gifta barn kunde normalt inte få tillstånd enbart på grund av anknytning till föräldrar i , såvida det inte rörde sig om ett sista länk-fall. Föräldrar med samtliga barn i beviljades uppehållstillstånd, om de uppnått 60-årsåldern eller om det fanns starka humanitära skäl. Föräldrapar som hade barn både i och i annat land kunde beviljas tillstånd efter en bedömning och vägning av olika faktorer. Dessa faktorer var förutom föräldrarnas ålder antalet barn i , där det normalt krävdes att flertalet barn fanns här, situationen för dessa barn samt föräldrarnas hälsotillstånd och allmänna levnadssituation. Om en faktor var mycket stark, exempelvis extremt hög ålder eller svår sjukdom, kunde man avstå från att väga in andra faktorer. En änka eller änkling beviljades uppehållstillstånd om ett vuxet barn var bosatt i , utan hänsyn till de övriga faktorerna. En frånskild förälder bedömdes däremot i princip efter samma kriterier som ett föräldrapar. Andra anhöriga kunde beviljas uppehållstillstånd om de i hemlandet tillhört samma familjegemenskap som den anhörige i eller om det rörde sig om en anhörig som kunde betecknas som "sista länk"-fall. I dessa ärenden gjordes en bedömning av många faktorer i ärendet, exempelvis släktskap, civilstånd, sökandens ålder, hur länge sökanden och den som var i bott tillsammans i hemlandet samt hur efter den förstes flyttning till som den andra sökt tillstånd att komma hit. I förarbetena till tidigare utlänningslag (prop. 1979/80:96) förordades ett i viss mån vidgat familjebegrepp för anhöriga till flyktingar enligt . Flyktingens speciella situation, utan möjlighet att besöka hemlandet, borde enligt det föredragande statsrådet beaktas vid tillståndsprövningen. I propositionen Invandrings- och flyktingpolitiken (prop. 1983/84:144) ansåg det föredragande statsrådet att praxis gav förhållandevis goda möjligheter för anhöriga till dem som var bosatta här att förena sig med dem. Någon nämnvärd förändring av praxis ansåg föredraganden inte nödvändig men (, numera ) borde i möjlig mån ta ökad hänsyn till fall där udda och ömmande omständigheter åberopades. Enligt regeringens bedömning i propositionen Svensk migrationspolitik i globalt perspektiv (prop. 1996/97:25) syntes uttalandena i de nyssnämnda propositionerna inte ha fått någon nämnvärd effekt i praxis. Anhörigkretsen efter men före anges i enlighet med de allmänna strävandena efter tydligare lagregler (med motsvarande mindre utrymme för utformning och utveckling av utlänningsrätten genom praxisavgöranden) direkt i lagtexten (2 kap. 4 § UtlL) de anhöriga som kan komma i fråga för uppehållstillstånd på grund av anknytning. De anhöriga som omfattas enligt paragrafens första stycke 1, 2 och 3 är make, maka och sambo, ogifta barn till anknytningspersonen i som är eller har varit hemmavarande samt annan nära anhörig som ingått i samma hushåll som anknytningspersonen. Paragrafens första stycke 4 föreskriver att tillstånd kan ges till en utlänning som på annat sätt har särskild anknytning till . 1996/97:25 sägs att dessa personer har principiell rätt till uppehållstillstånd. Paragrafen är emellertid liksom tidigare utformad så att uppehållstillstånd får beviljas. En förutsättning för att tillstånd skall beviljas på grund av anknytning genom make, maka eller sambo i ett förhållande som inte är etablerat är enligt praxis att förhållandet bedöms som seriöst. Vid den bedömningen beaktas bl.a. hur länge parterna känt varandra, deras kontakter under den tiden och kunskap om varandra, förmågan att kommunicera på ett gemensamt språk m.m. Hänsyn tas också till kulturellt betingade traditioner i hemlandet. Så kallade arrangerade äktenskap godtas, om de har sin grund i ursprungslandets tradition och kulturmönster. Homosexuella förhållanden jämställs med heterosexuella. Presumtionen är att tillstånd skall beviljas, om det inte finns omständigheter som talar mot det, t.ex. att det framstår som sannolikt att det rör sig om ett skenförhållande. Månggifte accepteras inte och inte heller förhållanden mellan minderåriga; i princip krävs att båda parterna skall ha uppnått svensk myndighetsålder för att uppehållstillstånd skall beviljas på grund av äktenskap eller sammanboende. Regeringen bedömde att en sänkning av åldersgränsen för uppehållstillstånd för barn till var rimlig. Som skäl angavs att detta var den gräns som gällde i de flesta västeuropeiska länder och att det var den svenska myndighetsåldern samt också åldersgränsen för barn enligt om barnets rättigheter (). Tillhörighet till föräldrarnas hushåll enligt nedan kan dock göra att uppehållstillstånd i sådana fall ändå beviljas för den som uppnått . För medlemmar av kärnfamiljen gjordes i övrigt inga förändringar i möjligheterna att förena sig i . Beträffande andra kategorier anhöriga konstaterade regeringen i propositionen att en relativt vid krets hade rätt att invandra till . Däribland fanns såväl föräldrapar som ensamstående föräldrar, som hade bostad och försörjning i hemlandet och i vissa fall också bodde tillsammans med barn där. I saknade de regelmässigt egen försörjning och blev helt hänvisade till samhällets hjälp. Mot denna bakgrund uttalade regeringen följande (prop. 1996/97:25 s. 113). Regeringen bedömer att en rimlig avvägning är att anhöriga utöver kärnfamiljen i princip skall ha rätt till uppehållstillstånd här endast om de i hemlandet ingått i samma hushållsgemenskap som den härvarande. En sådan avvägning torde också ligga i linje med tolkning av stadgande (artikel 8) om skydd för familjelivet även om praxis inte innehåller någon uttömmande definition av familjebegreppet. Det kan här röra sig om hemmavarande, ogifta barn eller om föräldrar som i hemlandet tagits om hand av något barn. Särskild hänsyn måste tas till att det i många kulturer är mer eller mindre omöjligt för ensamstående kvinnor att leva i en egen bostad. De är i stället hänvisade till att bo tillsammans med någon manlig släkting. Det kan därför inte uteslutas att till den krets av anhöriga som bör beviljas uppehållstillstånd på grund av att de ingått i samma familjegemenskap kan hänföras även exempelvis en äldre, ensamstående faster. Gemensamt för de släktingar som kan komma i fråga för uppehållstillstånd på grund av tidigare hushållsgemenskap måste vidare vara att det också finns någon form av beroendeförhållande, som gör det svårt för släktingarna att leva åtskilda. Det innebär att det måste krävas att de levt i samma hushåll före den härvarandes flyttning till och att ansökan om familjeåterförening görs relativt snart efter det att den härvarande bosatt sig här. Om dessa förutsättningar inte är uppfyllda torde det vara svårt att visa att något beroendeförhållande förelegat. Självfallet måste dock hänsyn tas till att praktiska svårigheter kan ha medfört att det inte varit möjligt för släktingen utomlands att ge in ansökan om uppehållstillstånd efter det att den härvarande bosatt sig här. Enligt praxis kan man i bedömningen av om ett beroendeförhållande föreligger även väga in andra faktorer såsom släktskapet samt sökandens civilstånd, ålder och anknytning till annat land. Beroendeförhållandet skall ha förelegat redan i ursprungslandet. Tidpunkten för anknytningspersonens bosättning i är när permanent uppehållstillstånd getts. I praxis för vad som skall avses med att ansökan skall göras relativt snart, under förutsättning att det inte funnits praktiska svårigheter, torde normalt krävas att den görs från det anknytningspersonen fått permanent uppehållstillstånd. Bestämmelsen i 2 kap. 4 § första stycket 4 UtlL om särskild anknytning till kan enligt regeringens uttalande i propositionen i undantagsfall komma att ligga till grund för uppehållstillstånd för vissa anhöriga som inte uppfyller kraven enligt punkterna 1–3. Vidare konstateras i propositionen, att flyktingar och andra skyddsbehövande i regel inte har möjlighet att besöka sitt hemland (prop. 1996/97:25 s. 113 f.). De kan därför uppleva saknaden av och oron för någon nära anhörig i hemlandet som särskilt svår och det kan i sin tur försvåra deras möjligheter att anpassa sig till ett liv här i landet. I undantagsfall, när det finns synnerliga skäl, bör det därför finnas möjlighet för dem att få förena sig här i landet med en nära anhörig som stått dem särskilt nära även om de inte ingått i samma familjegemenskap. Det kan exempelvis röra sig om fall där den härvarande och släktingen i hemlandet bott i närheten av varandra och haft en mycket nära kontakt. Hänsyn måste i sådana fall också tas till vilka andra anhöriga som den härvarande har här i landet och till vilka anhöriga som finns kvar i hemlandet. Den som har anhöriga här i landet måste i regel anses ha ett mindre behov av stöd från någon anhörig i hemlandet än den som vistas här helt ensam. Det måste i regel också förutsättas att det är fråga om en ensamstående som skall komma hit och att rätten till bosättning för den personen inte kan antas komma att leda till följdinvandring av ytterligare familjemedlemmar. Uttalandet i prop. 1983/84:144 om att hänsyn i möjlig mån bör tas till fall där udda och ömmande omständigheter åberopas har alltjämt giltighet. Vid behandling av propositionen delade socialförsäkrings- utskottet regeringens bedömningar om anhörigreglerna. Utskottet framhöll (bet. 1996/97:SfU5 s. 53 f) att regeringens förslag gav en möjlighet för en ensam förälder som inte ingått i den härvarandes hushållsgemenskap att, på samma sätt som en annan anhörig som stått den härvarande särskilt nära, få uppehållstillstånd i undantagsfall när det rör sig om synnerliga skäl I propositionen har det också särskilt framhållits att uttalandena i proposition 1983/84:144 om att hänsyn i möjlig mån bör tas till fall där udda och ömmande omständigheter föreligger alltjämt har giltighet. Enligt den tidigare lagstiftningen innebar begreppet annan särskild anknytning till något annat än släktanknytning. Det kunde vara fråga om en tidigare längre vistelse i eller om svenskt ursprung. I avsaknad av förarbetsuttalanden får det antas att någon ändring härav inte varit avsedd (jfr Wikrén, Sandesjö, a.a. s. 70). Det kan således konstateras att de kategorier anhöriga som i princip utesluts från familjeåterförening är föräldrapar, ensamstående föräldrar och sista länk-fall som inte kan påvisa hushållsgemenskap strax före den härvarandes flyttning till (jfr Wikrén, Sandesjö, a.a. s. 69). trädde vissa ändringar i kraft som rör fall med anknytning genom make, maka eller sambo (prop. 1999/2000:43, bet. 1999/2000:SfU9, rskr. 1999/2000:159). Anhörigkretsen i 2 kap. 4 § UtlL kan genom ändringarna på så sätt sägas ha vidgats att även blivande makar eller sambor togs in i paragrafen. togs även ogifta adoptivbarn in i paragrafen (punkten 2 a). Den fullständiga lydelsen av 2 kap. 4 § UtlL är följande. 4 § Uppehållstillstånd får ges till 1.en utlänning som är gift med eller sambo till någon som är bosatt i eller har beviljats uppehållstillstånd för bosättning här, om makarna eller samborna stadigvarande sammanbott utomlands, 2.en utlänning som är och ogift och som är eller har varit hemmavarande barn till någon som är bosatt i eller som har beviljats uppehållstillstånd för bosättning här, en utlänning som är och ogift och som adopterats eller som avses bli adopterad av någon som för adoptionsbeslutet var och som är bosatt i eller har beviljats uppehållstillstånd för bosättning här, om utlänningen inte omfattas av 2 och om adoptionsbeslutet har meddelats eller avses komma att meddelas av svensk domstol, gäller i enligt lagen (1971:796) om internationella rättsförhållanden rörande adoption, eller gäller i enligt lagen (1997:191) med anledning av tillträde till om skydd av barn och samarbete vid internationella adoptioner, 3. en utlänning som på något annat sätt än som avses i 1-2 a är nära anhörig till någon som är bosatt i eller som har beviljats uppehållstillstånd för bosättning här och som ingått i samma hushåll som den personen, 4. en utlänning som annars har särskild anknytning till , 5. en utlänning som av humanitära skäl bör få bosätta sig i , 6. en utlänning som har fått arbetstillstånd eller som har sin försörjning ordnad på något annat sätt, och 7. en utlänning som önskar vistas här i landet för studier eller besök. Uppehållstillstånd får också ges till en utlänning som 1. är gift med eller sambo till någon som är bosatt i eller har beviljats uppehållstillstånd för bosättning här, utan att makarna eller samborna stadigvarande sammanbott utomlands, eller 2. har för avsikt att ingå äktenskap eller inleda ett samboförhållande med en person som är bosatt i eller som har fått uppehållstillstånd för bosättning här, om förhållandet framstår som seriöst och särskilda skäl inte talar mot att tillstånd ges. När en ansökan om uppehållstillstånd grundas på ett beslut om adoption som har meddelats av svensk domstol, skall den anknytning som har uppkommit genom beslutet godtas i ärendet om uppehållstillstånd. Vid prövningen av en ansökan om uppehållstillstånd enligt denna paragraf skall beaktas om utlänningen kan förväntas föra en hederlig vandel. Ändringarna innebar alltså att i lagtexten infördes möjligheten att ge uppehållstillstånd i vissa fall då det förhållande som åberopas inte är etablerat i den mening som annars krävs av makar eller sambor enligt 2 kap. 4 § UtlL. Regleringen motsvarar vad som dittills gällt i praxis, nämligen att uppehållstillstånd får ges även om makarna eller samborna inte stadigvarande sammanbott utomlands, eller om de avser att ingå äktenskap eller inleda ett samboförhållande. I båda fallen krävs att förhållandet framstår som seriöst och särskilda skäl inte talar mot att tillstånd ges. Som utgångspunkt tillades i paragrafens första stycke första punkt att makarna eller samborna stadigvarande skall ha sammanbott utomlands. togs i lagen in att den som med stöd av 2 kap. 4 § beviljas uppehållstillstånd på grund av familjeanknytning genom ett sådant (oetablerat) förhållande skall, liksom dennes barn, ges ett tidsbegränsat uppehållstillstånd vid första beslutstillfället (2 kap. 4 d §). Det tidsbegränsade uppehållstillståndet kan , eller tidigare om det finns särskilda skäl, bli permanent. Även denna ordning med uppskjuten invandringsprövning för snabba anknytningar tillämpades redan tidigare i praxis. Av framför allt rättssäkerhetsskäl infördes i lagen dessutom möjligheten att ge uppehållstillstånd trots att det förhållande som grundade anknytning har upphört. Denna möjlighet fanns redan enligt praxis och syftade till att avhjälpa t.ex. att kvinnor som misshandlats under förhållandet blir utvisade när förhållandet upphört. Enligt den nya paragrafen, 2 kap. 4 e §, är utgångspunkten att en utlänning som fått ett tidsbegränsat uppehållstillstånd på grund av anknytning får ges ett nytt tidsbegränsat eller permanent uppehållstillstånd endast om förhållandet består. Även om förhållandet upphört får dock uppehållstillstånd ges om utlänningen har särskild anknytning till , om förhållandet upphört främst på grund av att utlänningen, eller dennes barn, i förhållandet utsatts för våld eller för annan allvarlig kränkning av sin frihet eller frid, eller om andra starka skäl talar för att utlänningen skall ges fortsatt uppehållstillstånd. I propositionen påtalas att omständigheterna bör vara sådana att det kan antas att förhållandet upphört huvudsakligen på grund av våldet eller kränkningen, att sammanboendet inte varit helt kortvarigt samt att det från början varit fråga om ett seriöst förhållande. Hänsyn kan också tas till exempelvis om sökanden riskerar att bli socialt utstött vid ett återvändande, om sökanden har stark anknytning hit eller om sökanden är allvarligt sjuk eller handikappad. infördes en ny bestämmelse – 2 kap. 4 § andra stycket 2 a – om möjligheten att ge uppehållstillstånd på grund av adoption (prop. 2000/01:66, bet. 2000/01:SfU12, rskr. 2000/01:177). Därmed lagfästes den ordning som i stort sett redan hade gällt i rättstillämpningen. Enligt den nya bestämmelsen får en utlänning som är och ogift och som adopterats enligt en svensk domstols beslut eller ett adoptionsbeslut som annars gäller i eller avses bli adopterad genom beslut av svensk domstol av någon som för adoptionsbeslutet var och är bosatt i eller har beviljats uppehållstillstånd för bosättning här, beviljas uppehållstillstånd. Paragrafen är således endast tillämplig på adopterade som inte kan uppfylla kravet på att vara hemmavarande barn till den i bosatta personen. Andra adopterade barns rätt till uppehållstillstånd prövas i första hand enligt punkten 2. infördes ett nytt tredje stycke i 4 §. Enligt detta skall den anknytning som uppkommit genom en adoption som beslutats av svensk domstol alltid godtas i ett ärende om uppehållstillstånd.