sou · GQB3122d3 · 2003-01-01 00:00:00 — Polisin- satschefen får på detta sätt en avgörande frihet att på plats, i möjlig omfattning genom överblickbart ledarskap, avgöra hur ledarskapet skall utföras utifrån händelseutvecklingen. Detta är en grundläggande förutsättning för uppdragstaktik och skapar utrymme för självständigt handlande hos underställda chefer med ett säkrare, flexibelt och effektivare polisarbete som följd. Inom ramen för sitt uppdrag skall en polisinsatschef eller ett polisbefäl hålla sin personal informerad om händelserna under en kommendering och om de uppdrag och order som gäller för aktuell verksamhet. I allt väsentligt tillämpades uppdragstaktiken under EU 2001-kom- menderingen. Synpunkter på uppdragstaktiken under kommenderingen Vi har i det tidigare avsnittet Synpunkter på kommenderingsstaben redogjort för att många befäl och poliser i fält anser att kom- menderingsledningen toppstyrde verksamheten. Det innebar, som en avdelningschef från den egna polismyndigheten har påpekat, att uppdragstaktiken i praktiken inte efterlevdes. Han har sagt att kommenderingschefen borde ha varit spindeln i nätet och litat mer på att hans underlydande befäl klarade uppdrag de fått. En avdelningschef från i har framfört att när oroligheterna utbröt lade sig kommenderingsled- ningen i beslut som skulle fattats ute på fältet. Det blev därmed ett avsteg mot uppdragstaktik, enligt avdelningschefen. Två observatörer från i skrev i sin erfarenhetsberättelse Man använde sig av en mycket toppstyrd modell utan inslag av uppdragstaktik. Detta gav ett intryck av långsamma, oflexibla, passiva och ibland direkt felaktiga insatser. Polismannen på gatan fick inte ta del av någon helhet i det som inträffade, vilket ytterligare inskränkte möjligheterna till egna initiativ. Händelserna i samband med Europeiska rådets möte i Avdelningschefen , , har berättat att ledningsstrukturen skiljde sig från den som arbetar efter. Han tyckte att den var oklar. Han deltog bl.a. i insatsen mot Hvitfeldtska gymnasiet. Han har sagt att han inte visste vem som var insatschef och att han på plats försökte ta reda på det. Han har berättat att det under insatsen aldrig var någon genomgång med avdelningscheferna om uppdraget. Flera insatschefer vi talat med anser att det är av betydelse att de får information om underrättelser och hotbilder för att upp- dragstaktik skall fungera. Flera divisions- och avdelningschefer an- såg dock att de fick bristfällig information. Avdelningschefen , med ansvar för den inre bevakningen av har i sin erfarenhetsberättelse uppgett att det inte gick att komma fram till kommenderingsstaben för att få den information som be- hövdes. Han fick söka uppgifter på egen hand så gott det gick från andra källor. Han lyckades t.ex. få bra information från Säker- hetspolisen. Kommenderingsstaben kunde i många fall, men först i ett senare skede, bekräfta den information han fått från andra håll. , divisionschef för den yttre bevakningen av , har samma erfarenhet som . Han har berättat att han fick tillsägelse om att inte söka information direkt från Säkerhetspolisen utan gå via kommenderingsstaben. Men däri- från fick han inte den information han sökte. Han hade t.ex. svårig- heter att få tag i videofilmen från som visar ett inträng- ningsförsök under Internationella valutafondens och Världs- bankens möte . Han fick beskedet att kommende- ringschefen inte ville att videofilmen skulle visas. En hjälpsam kollega i planeringsstaben hjälpte honom till slut att komma över ett exemplar av en erfarenhetsberättelse om händelserna i skriven av den tjeckiska polisen samt själva filmen. Polismästaren , i , som var på plats för att studera noterade att en liten ledningsgrupp behöll underrättelseinformationen hos sig. Den blev inte allmänt känd: Detta förde med sig att många poliser inte hade kunskap om varför de genomförde ett uppdrag eller uppdraget på ett visst sätt. har i sin utvärdering framfört uppfattningen att polismyndigheten i arbetssätt inte var problem- fritt. De har skrivit: Händelserna i samband med Europeiska rådets möte i Den struktur som tillämpas för den yttre ledningen vid Polismyn- digheten i är annorlunda än andra polismyndigheters. Normal har man utsett en polisinsatschef med särskilt ansvar för polisverksamheten på fältet. I i tillämpas en ordning med uppdragstaktik som innebär att yttre chefer får bestämda uppgifter. I EU-kommenderingen fick divisions- och avdelningscheferna i förväg bestämda uppgifter som t.ex. ansvar för bevakning av , färdvägsbevakning och eskortverksam- het. De särskilda Alfa-avdelningarna fick under kommenderingen bestämda uppdrag dag för dag av kommenderingschefen medan specialenheterna skulle utgöra reserv. Divisionscheferna för divisionen skulle i första hand utses som insatschefer för vissa sär- skilda händelser men andra chefer kunde också tas ut såsom 20 eller 30. T.ex. utsågs en av Alfa-avdelningarnas chefer som insats- chef (20) med uppgift att spärra av Hvitfeldtska gymnasiet medan 11 utsågs till insatschef för inbrytningen på skolan. Den lednings- och organisationsstruktur som tillämpades vid EU- kommenderingen innebar en blandning av funktionell styrning och linjestyrning. De i förväg bestämda uppdragen (Mässan etc.) gav möj- lighet till en decentraliserad verksamhet medan den övriga verksam- heten styrdes mera kommandolikt. Beroende på händelseutvecklingen vidtog kommenderingsledningen åtgärder som t.ex. att peka ut insatschefer och ta ut reserver. Den ordning som användes har tidigare prövats och fungerat bra. Utvärderingsgruppen är mer osäker på om arbetssättet fungerar lika bra under hård belastning och snabba om- kast. Utvecklingen i tyder på att arbetssättet inte var problemfritt. Som utvärderingsgruppen uppfattat förhållandet åvilade ansvaret för ordningen i indirekt på specialenheterna () men dessa skulle utgöra reserver. Ansvarsförhållandena och ansvarsfördelningen framstod för vissa som klara och tydliga medan andra, framför allt förstärkande personal, hade svårigheter med led- ningsstrukturen särskilt i de situationer som upplevdes som an- strängande och farliga. Även chefer har i vissa situationer inte haft klart för sig vem som hade ansvaret. Det hade säkert underlättat om det yttre chefskapet hade framgått på ett tydligare sätt. Planeringsstabens chef har tillbakavisat påståendet om att polismyndighetens taktik innebär att verksamheten styrs på kommandolikt sätt. Han har inte ens hört talas om uttrycket. Däremot har han sagt att polisinsatscheferna i vissa krävande situationer kan behöva hjälp med underrättelser och analys av läget. Det stödet ger staben, enligt . Händelserna i samband med Europeiska rådets möte i Kommenderingschefen hade tidigt, , en skiss på vilka operativa polisinsatser som i hade att hantera. Det gällde EU-delegaternas ankomst till och vistelse på flygplats, hotell, mötesplats och besök på olika ställen i samband med luncher och middagar. Allt detta skulle be- vakas, kontrolleras och säkerhetsskyddas. En del behövde dess- utom närskydd, eller livvakt. Delegaterna skulle också förflytta sig mellan de olika platserna, vilket krävde färdvägsbevakning, eskorter och även här livvakts- skydd för vissa personer. visade hotbildsbedömningarna att polisinsatser troligen även skulle behövas vid demonstrationer och manifesta- tioner av olika slag. blev det också fastslaget att president skulle besöka . In i det sista var det oklart om presidenten skulle övernatta i . Det var kring de här händelserna som polismyndigheten lade upp polistaktiken. Vi skall i vår redogörelse koncentrera oss på polistaktiken för demonstrationerna och på samt även i viss mån den för president besök. Det var händelser som visade på en förhöjd hotbild. Enligt växte det polistaktiska konceptet inför EU–kommenderingen fram . Han har be- rättat att det var till stor del som utarbetade polistaktiken. Den tog definitivt form och för- stärktes efter Malmöhändelserna . har sammanfattat polistaktiken i tre nyckeltal: 6, 30 och 2 400+. Nyckeltalet 6 syftar på antalet poliser som avdelades för dialog med demonstranterna, polismyndighetens kontaktgrupp. Nyckeltalet 30 var de snälla poliserna som i första hand skulle ha kontakt med allmänheten. De skulle vara klädda i platt mössa, blå skjorta och slips, långbyxor och lågskor. De skulle fotpatrullera i . har förklarat att han ville visa upp en mjuk framtoning från polisens sida. Det berodde bland annat på vad som framkom i kontakterna med de nätverk och organisationer Händelserna i samband med Europeiska rådets möte i som arrangerade demonstrationerna. Arrangörerna hänvisade till vad som hände på Ekofin-mötet i . Alla de här organisationerna som vi träffade tog upp det svarta: uniformerna, hjälmarna och sköldarna. De sa att de inte ville ha poliser från hit. De ville inte höra Malmöröster. Och om vi ställde upp med vår kravall- polis runt demonstrationerna skulle det bli bråk med en gång. Det var arvet från ! Nyckeltalet 2 400+ var de övriga poliser som kom att ingå i polisinsatserna i samband med . Till en början upp- skattade kommenderingschefen att 800 poliser skulle räcka. Det beräknade behovet steg successivt /2001 och under själva EU-veckan kallades över 350 poliser in från olika håll i landet. Totalt kom cirka 2 500 poliser att ingå i kommenderingen (se vidare det tidigare avsnittet om Polisförstärkningar). Kommenderingschefen angav i ett operativt grundkoncept för EU- kommenderingen, daterat , i vilken anda polismyn- digheten skulle arbeta under . Kommenderingen skulle präglas av tålmodighet och välbalanserad toleransnivå. Här redo- gjorde kommenderingschefen bland annat för den upptrappnings- modell som skulle gälla. De fyra nivåerna grön, gul, och röd innebar en händelses olika faser. På den gröna nivån skulle spaning och underrättelser pågå, men utan att några åtgärder behövde vidtas. Enskilda gripanden skulle kunna förekomma till exempel vid förberedelser till brott, men kommenderingen som helhet skulle inte beröras. Poliserna skulle visa en låg profil, vilket i grundkonceptet uttrycktes som att verk- samhet inriktas på samtal med allmänhet, demonstranter och aktivister och berörda chefer skall särskilt tillse att personalen inte annat än tillfälligtvis uppträder som samlad grupp. Den gula nivån skulle utlysas när en händelse var under upp- segling. Spaning och underrättelser visade i gult läge att det var dags för polismyndigheten att planera för eventuella åtgärder. Polisen skulle då koncentrera sin dialog, via kontaktgruppen, till nyckelpersonerna. Vid nivå skulle kommenderingen styras mot oroshär- darna och toleransnivån för andra störningar skulle då höjas. Kontaktgruppen skulle i ett sådant skede ha uttömt sina möjlig- Händelserna i samband med Europeiska rådets möte i heter att påverka de mest militanta grupperingarna men skulle fortsätta med försöken att begränsa antalet medlöpare. I det här läget skulle spaningen intensifieras mot de mest aktiva personerna, eller gärningsmännen, för att skapa underlag för kommande gripanden. Polisens insatspersonal skulle vid nivå göra sig beredda. Förstärkningar skulle informeras om att stå i beredskap att rycka in. Den röda nivån innebar att kommenderingen skulle sättas i högsta beredskap på grund av överhängande risk för (omfattande) våldsamheter. Det skulle då vara dags för poliserna att ta på sig hela sin skyddsutrustning och ställa upp sig på plats. Polistaktiken vid demonstrationerna byggde på den ovan redo- visade upptrappningsmodellen och där polisstyrkornas storlek organiserades efter de tre ovan beskrivna nyckeltalen. Taktiken skulle praktiseras på i första hand de stora demonstrationerna Bush Not Welcome , 2001:s demonstration och Göteborgsaktionen 2001:s demonstration . Inför demonstrationerna utarbetades följande polistaktik: x De sex poliserna i kontaktgruppen skulle föra en dialog där målet var att tillsammans med arrangörerna förhindra våld (Kilo 71). x Kontaktgruppen skulle gå med i demonstrationerna. x De snälla uniformsklädda poliserna skulle vara synliga (Uniform 11). x Spanare skulle röra sig i demonstrationerna och rapportera om eventuella oroshärdar (Kilo 11 och 11). x Kravall/skyddsutrustad polis fick inte synas utan skulle vara beredd på platser i närheten om något skulle inträffa (Alfa- avdelningarna och divisionen med specialenheterna 10). x Hästar och hundar fick inte visas (Foxtrot och Echo) x Demonstrationstågen skulle filmas och övervakas från heli- kopter och ett antal fasta kameror som var utplacerade på staden (Kilo 51). Händelserna i samband med Europeiska rådets möte i Kontaktgruppen benämns PT-gruppen (Psykotaktiska gruppen) inom polismyndigheten. Den tillsattes , efter Malmömötet. I det operativa grundkonceptet gav kommende- ringschefen stort utrymme för kontaktgruppen att påverka utveck- lingen under kommenderingen. Uppdraget var enligt kommende- ringsorder KO 27 a: Enheten skall eftersträva att skapa goda och öppna kontakter med arrangörer för demonstrationer och demonstranter. I insatsen skall ingå sex polismän för tjänstgöring på speciallista. Arbetet skall bedrivas öppet och synligt med tydligt kontaktskapande och brottsförebyggande inslag. Den särskilda polisinsatsen skall skapa nära kontakter med arrangörer för olika demonstrationer. Syftet är att man före och under demon- strationerna skall ha ständig och omedelbar kontakt med demonstra- tionsvakter m.fl. i avsikt att i ett tidigt skede, tillsammans med arran- görerna, kunna avstyra avvikelser från det sökta demonstrationstill- ståndet och/eller kunna ingripa mot brott. Det framgick vidare av kommenderingsordern att kontaktgruppens arbete i första hand skulle vara inriktat mot grupperingar inom olika nätverk som planerade att demon- strera under EU-mötena och som enligt uttalanden är beredda att tillgripa våld mot person eller egendom eller som eftersträvar att tränga in på mötesplatser och är beredda att använda civil olydnad som medel att störa ordning och säkerhet vid tiden för EU-mötena. Kommenderingschefen angav också att kontaktgruppen skulle bedriva sin verksamhet underrättelsestyrt. Det innebar att gruppen skulle utveckla ett nära samarbete med underrättelse- funktionen i kommenderingsstaben där var under- rättelsechef. I kontaktgruppen skulle i huvudsak ingå poliser med utbildning i och erfarenhet av förhandlingsuppdrag i svåra situationer, eller efter bedömning vara särskilt lämpade för sådana uppdrag. Tre av de utsedda poliserna som kom att ingå i gruppen hade sådan ut- bildning och erfarenhet. De övriga tre ansågs i övrigt vara särskilt lämpade. Chef för gruppen blev kriminalkommissarien . Till ställföreträdare utsågs kriminalkommissarien . Händelserna i samband med Europeiska rådets möte i har berättat att han funderade på att utvidga gruppen till tolv personer och för vissa situationer till 20. Han av- råddes av med motiveringen att de sex som påbörjat arbetet hade hittat ett bra arbetssätt och fått ett visst förtroende hos demonstrantgrupperna. De sex poliserna började sitt arbete och kontaktade organisationer som sökt demonstrationstillstånd samt andra orga- nisationer och nätverk som de visste planerade olika arrangemang under EU-veckan. Kontaktgruppen kom att ingå i Måndags- klubben som träffades inför och under vid ett flertal tillfällen (se avsnittet 6.2.3.2 under . En diskussion uppstod i samband med polisinsatsen mot Hvit- feldtska gymnasiet om kontaktgruppens mandat. Kontaktgruppen deltog i där diskussioner om arrangörernas aktiviteter och polisens insatser fördes. Arrangörerna har berättat att de fick uppfattningen att kontaktgruppens mandat gällde förutom demonstrationer även händelser som kunde inträffa mellan demonstrationerna. , Attac, och framträdande personer inom nätverken hade uppfattat att kontaktgruppen skulle kopplas in så snart polisen anade att otillåtna aktiviteter pågick. Kontaktgruppen skulle då, trodde bl.a. , kontakta arrangörerna för att i ett första skede via dialog försöka klara ut eventuella miss- hälligheter. Hon hade därför svårt att förstå det sätt enligt vilket polisinsatsen mot Hvitfeldtska gymnasiet påbörjades. Jag kan inte begripa varför man inte kontaktade oss inför Hvitfeldtska. Poliserna i kontaktgruppen har haft olika syn på kontakt- gruppens mandat. , en av de sex poliserna i gruppen, har sagt: Jag uppfattade nog att vi skulle vara kontaktpersoner i allt som hände. Inte att vi skulle ha mandat att besluta, men att vi skulle vara länk i alla dialoger, att det inte skulle hända något som vi inte visste om. i kontaktgruppen har berättat att han inte hade någon klar uppfattning om vad kontaktgruppen hade för mandat. Han utgick från att de skulle förhandla om riktlinjerna för demonstrationerna. Händelserna i samband med Europeiska rådets möte i Han har också sagt att han uppfattade att det fanns ett informellt mandat som innebar att kontaktgruppen skulle lämna underrättel- ser till polismyndigheten. Han har vidare berättat att han förstår om företrädarna för organisationerna uppfattade att kontaktgruppen hade en roll även mellan demonstrationerna. Arrangörerna uppmanades att ringa till kontaktgruppen om det skulle uppstå problem med t.ex. omhän- dertagna och gripna personer under mötesdagarna. De fick ett telefonnummer som de kunde ringa för att få svar på sådana frågor. I övriga ärenden uppmanades företrädarna för organisationerna att höra av sig till kontaktgruppen. har också förklarat att arrangörerna hade kontakt även med kommenderings- ledningen i vissa frågor. Skälet var, enligt , att de inte ansåg att kontaktgruppen befann sig tillräckligt högt upp i hierarkin. De ville i stället tala med kommenderingschefen. Kontaktgruppens chef har redogjort för mandatet ungefär såsom det uttryckts i kommenderingsordern. Han anser att kontaktgruppen klargjorde mandatet för arrangörer- na, att det handlade om demonstrationerna. Han har också sagt att han framfört att polisen har en skyldighet att ingripa vid brott och att det var inget vi kunde förhandla bort. Även anser att han förklarade polisens roll. Han har hänvisat till att de på möten framförde att polisen tänkte förhindra folk som olovandes försökte ta sig in på . Han framförde vi kommer att använda precis så mycket våld som kommer att krävas. Han har också sagt att det tog demonstranterna i förstod att polisen menade allvar med detta. har berättat att det tidigt, redan innan kontakt- gruppen kommit igång med sin verksamhet, framkom att demon- stranter inte ville att hästar och hundar skulle närvara under demonstrationerna. Beskedet var att de skrämmer och skapar oro. Dessutom var demonstranter kritiska till att kravallutrustad polis skulle vara inom synhåll. Det var provocerande, enligt de synpunk- ter som fick motta från flera demonstranter. Kommenderingsledningen tillmötesgick önskemålen och bestämde att hästar och hundar inte skulle användas vid demonstrationerna. Händelserna i samband med Europeiska rådets möte i har vidare berättat att kontaktgruppen i sin tur framförde önskemål om att arrangörerna av demonstrationer inte skulle tillåta maskering. införde ett maskeringsförbud. , KPML(r) har förklarat att maskering skrämmer bort folk. har sagt att Göteborgsaktionens besked om maskering i demonstrationer var oklart. Han ansåg att dess representanter vacklade. Det gällde bl.a. : Hon visste att kommer att gå i hennes tåg och hon visste att de kommer att ha luvor. Fast hon sa det inte. De sa att om någon kommer med luvor så kan vi inte förbjuda det. har uppgett att hon till sagt att skulle delta. Hon har också hänvisat till att Göteborgs- aktionen i sin plattform fastslagit att aktioner och demonstrationer skulle vara fredliga: Huruvida folk är maskerade eller svartklädda när de deltar spelar ingen roll så länge de håller sig till den plattformen och de reglerna. var missnöjd med diskussionerna med Göte- borgsaktionens företrädare om ansvaret för att skulle bli fredligt. Han har beskrivit hur han uppfattade Göteborgsaktionens förhållningssätt: I demonstrationerna skulle det inte vara något våld, men vad som hände efteråt kunde de inte svara för. Detta var genomgående en fras som kom på alla våra möten, i synnerhet från Göteborgs- aktionen. Attac ingick ett samarbete med Göteborgsaktionen, men fick inte rösträtt på Göteborgsaktionens möten. Attacs företrädare har förklarat att frågan om maskeringsförbud i demon- strationerna aldrig var aktuell på de möten där Attac deltog till- sammans med Göteborgsaktionen (se vidare avsnitt 6.2.8.4 om har berättat att han är mycket nöjd med kontakt- gruppens arbete och att dialogen mellan polisen och arrangörer av demonstrationer var en framgång (se vidare avsnitt 6.2.9 om Kontaktgruppen startade efter Malmömötet. Orolig- heterna i gjorde att misstron mellan polis och demon- Händelserna i samband med Europeiska rådets möte i stranter var stor. Förutsättningarna var inte de bästa. har berättat att misstänksamheten mot kontakt- gruppens avsikter var stor i inledningsskedet: Det tog dagar och många timmars samtal innan de insåg att vi menade allvar. Poliserna i kontaktgruppen har berättat att de själva var miss- tänksamma mot vissa personer inom Göteborgsaktionen. De tyckte att dessa inte var öppna med vad vissa grupper hade för planer. Arrangörer har å sin sida sagt att de misstänkte att kontakt- gruppens egentliga uppdrag var att samla information som de sedan skickade vidare till Säkerhetspolisen för åsiktsregistrering. De trodde också att polisen ville föra dialog för att samla information som skulle kunna användas i kommande rättsprocesser efter EU- mötet. En medlem i () har berättat att han tyckte att det var obehagligt när polisen började ringa hem till flera medlemmar. Han hade föredragit att de hade kontaktat respektive organisation och den vägen inlett dialogen. Han har också berättat att skälet till att SUF gick med på en dialog var för att få demonstrationstillstånd. Han har vidare sagt: Efter hand byggdes det upp ett förtroende. Vi började jobba och löste aktuella problem på ett smidigt sätt. Deltagarna i är eniga om att förtroendet mellan parterna växte. , Attac, har sagt att hon kände respekt för poliserna i kontaktgruppen och tror att de hade en ärlig avsikt. , , tycker att kontakten var väldigt viktig och att den utvecklades till ett förtroligt och bra samarbete. Han har nämnt att tack vare kontaktgruppen fick en uppgörelse med polisen om upplägget av demonstrationen . Överenskommelsen höll trots att det fanns tendenser till oroligheter i samband med demon- strationen. En av kontaktpoliserna har berättat att tog orga- nisationer själva kontakt med gruppen för att diskutera förbe- redelserna inför aktiviteterna. Den stora förtjänsten med kontakt- gruppen, enligt , var att demonstranter som var nära att ta parti för de våldsamma aktivisterna inte gjorde det efter samtal med poliser i kontaktgruppen. En stor del av förtroendet som hade byggts upp raserades när polisinsatsen mot Hvitfeldtska gymnasiet inleddes . Arrangörerna kunde inte förstå varför inte polisledningen Händelserna i samband med Europeiska rådets möte i kopplade in kontaktgruppen. Personer inom Attac och nätverken som argumenterat för att demonstranterna skulle föra dialog med polisen blev utsatta för hånfulla kommentarer. Vi beskriver hän- delsen i avsnitt 6.3.2.3 under rubriken mot Hvit- feldtska Gymnasiet. Kontaktgruppen och flera av företrädarna för demonstrantorga- nisationerna anser att ett visst förtroende ändå kvarstod. Det märktes inte minst då kommenderingsledningen, och arrangörerna av demonstrationen snabbt kunde enas om att ändra demonstrationsväg. Det har också riktats kritik mot kontaktgruppen. Inom polis- myndigheten var det flera som ifrågasatte nyttan med kontakt- gruppen. har berättat att deras verksamhet inte accepterades av alla kolleger. En del kallade dem för myspoliser, mysnissar eller mingelgruppen. Hon kände dock i stort ett starkt stöd inom polismyndigheten för arbetet. Hon är glad över att vågade satsa på kontaktgruppens råd.