sou · GQB329d1 · 2003-01-01 00:00:00 — Det förra är vanligare i högre samhällsklasser, det senare bland kvinnor. Om tillgången till olika livsområden för- vandlas till krav på olika aktiviteter kan den snarare bli ett problem än en tillgång. Den enskilde kan till och med känna skuld över att inte orka eller vilja delta i den utsträckning som omgivningen eller han eller hon själv förväntar sig. För en del människor kan det också vara viktigt att få en för- djupad upplevelse av mening i det liv som man levt. Det finns olika teorier och modeller för att beskriva detta. Sociologen vid har beskrivit hur ålderdomen kan utgöras av en utveckling mot större vishet (Tornstam 1998). Visheten innebär en ny känsla av samhörighet med världsalltet, ett nytt sätt att uppfatta tid och rymd, ökad samhörighet med tidigare och kommande generationer och ett accepterande av livet och att man ser det som meningsfullt en s.k. gerotranscendens. 2.2.8Pensioneringen – chock eller avlastning? Forskare har tidigare uppmärksammat risken för en pensione- ringschock när människor lämnar arbetslivet. Även om över- gången från förvärvsarbete till livet efter pensioneringen kan vara besvärlig för många har det inte gått att belägga någon generell chock. För de flesta tycks pensioneringen tvärtom ge en åtminstone tillfällig avlastning som påverkar den subjektiva hälsoupplevelsen positivt. Det framgår av en analys som vid läns Äldrecentrum gjort på uppdrag av SENIOR 2005 (i bilagedel A). Analysen bygger på uppgifter från SCB:s ULF-undersökningar åren 1988 1989 och 1994 1997. Av uppgifterna framgår den faktiska tidpunkten för när personerna gick i pension. Gruppen förtidspensionärer har inte ingått i under- laget. Resultaten visar att det sker en avtrappning i ohälsoutvecklingen vid pensioneringen och det dröjer ofta innan andelen personer med besvär börjar öka igen. Andelen med besvär är oftast större bland kvinnor än bland män, och större bland arbetare än bland tjänstemän. Andelen som t.ex. uppfattar sitt allmänna hälso- tillstånd som mindre gott ökar tydligt . För män- nen bryts den uppåtgående kurvan dock . För kvinnor fortsätter kurvan att stiga något, men inte i samma ut- sträckning som . För både män och kvinnor dröjer det efter pensioneringen innan andelen som betraktar sitt allmänna hälsotillstånd som mindre gott på nytt börjar öka. Ett annat exempel är andelen som lider av trötthet. Den andelen är, både bland män och kvinnor, aldrig så låg som just vid åren runt pensioneringen. När det gäller skillnader mellan arbetare och tjänstemän följer hälsoutvecklingen tre olika mönster. Det första kan kallas komma ifatt och innebär att arbetarnas hälsotillstånd närmar sig tjänste- männens efter pensioneringen. Dödligheten är något högre bland arbetare, men det är tydligt hur de till viss del och för vissa typer av besvär hamnar närmare tjänstemännen hälsomässigt. Det andra mönstret kan kallas allt går sin gilla gång och innebär att inga skillnader syns mellan situationen före och efter pensioneringen. Den skillnad till tjänstemännens fördel som finns före pensione- ringen består också efter pensioneringen. Det allmänna hälsotill- ståndet ökar t.ex. på samma sätt som före pensioneringen för båda Det tredje mönstret kan kallas fördröjd effekt och innebär att skillnader mellan grupperna uppkommer först ett tag efter pensioneringen och det är osäkert vad skillnaderna beror på. Det är t.ex. först efter pensioneringen som det blir stora skillnader mellan grupperna i andelen som besväras av rörelse- hinder. När det gäller sömnbesvär och besvär av ängslan, oro och ångest är könsskillnaderna stora. Här är avtrappningen efter pensione- ringen betydande för kvinnor, men inte lika stor för män. 2.2.9Tid för engagerande aktiviteter Pensioneringens betydelse för den enskilde individen har studerats av vid . Bland annat har en grupp personer intervjuats vid olika tillfällen, från yrkesverksamhet till en etablerad pensionärstillvaro (1999 och 2000). beskriver pensioneringen som en ofta abrupt övergång från en obalans till en annan från en tillvaro som alltför mycket domineras av förvärvsarbete till ett liv som helt saknar denna yttre struktur. Nyblivna pensionärer har med viss förvåning uttryckt att de saknar krav och förväntningar i den nya och fria pensionärstillvaron, en sorts frihetens paradox. Också själva tidsupplevelsen och uppfattningen om tidens betydelse förändra- des. De intervjuade berättar om hur de glider in i en långsammare rytm, som de inte kunde föreställa sig under yrkeslivet när för- värvsarbete upptog så stor del av tiden att det knappast gick att föreställa sig en helt annan tillvaro. Som en av de intervjuade personerna formulerade det: När jag ska göra något nu så tar det en hel dag. Förut hade jag tid att göra flera saker. En annan iakttagelse var frånvaron av långsiktiga projekt hos de intervjuade. Med nedskruvade anspråk var det vanligt att önska så lite förändring som möjligt och att hälsan skulle bestå. Det finns också exempel på att yrkeslivet tidigare upptog så stor del av livet att värdet av fritidsaktiviteterna till stor del bestod i att de stod i kontrast till förvärvsarbetet. När yrkeslivet inte längre finns kvar förändras också fritidens värde. En av de intervjuade uttrycker det så här: Det var ett verkligt lyft att komma ut till sommarhuset på torsdagskvällarna efter att man hade jobbat i . helgen för att slappna av. är det inte samma sak längre, jag har inte samma känsla för det Det spelar ingen roll om det är söndag nu när vi inte behöver åka tillbaka till stan. Skillnaden mellan helgen och den övriga veckan har försvunnit. För att i det läget känna sig tillfreds med livet räcker det i all- mänhet inte med att vara aktiv. Enligt behöver man få möjlighet att syssla med engagerande verksamheter. Engage- rande verksamheter bidrar till att upprätthålla en balans mellan inre motivation och yttre krav eller förväntningar, av det slag som strukturerade vardagen under yrkeslivet. 2.2.10Anpassningsmönster i hög ålder vid i har undersökt äldre äldres glädjeämnen och påfrestningar. Hennes studie omfatta- de ett antal 85-åringar som hon följde upp när de var (1999). Undersökningen visar på stor variation mellan olika per- soner, men upplevelsen av tillvaron kunde vägas samman till sju olika anpassningsmönster: N Självförverkligande: De som ingick i detta mönster upplevde ålderdomen som den mest meningsfulla tiden i sina liv. hade man tid att förverkliga sig själv genom studier, resor, läsande, reflekterande och att hjälpa andra. Handikapp och kroppsliga problem hade underordnad betydelse och man kände sig psykiskt stark med goda relationer till släktingar och vänner. N Moget åldrande: Åldrandet upplevdes som en naturlig och bra fortsättning på ett i övrigt gott liv. Man var mycket aktiv, fysiskt och psykiskt, och hade ofta speciella hobbyer och intressen och inte minst ett bra socialt nätverk. N Accepterande: För de i denna grupp hade åldrandet medfört problem som sjukdom, handikapp och ensamhet, men de kände att de fortfarande hade förmåga att påverka sitt liv vilket gjorde att de fortfarande upplevde livet som tillfreds- ställande. Man har sänkt kraven på sig själv men är medveten om att det är viktigt att ändå försöka vara aktiv. Sjukdom och handikapp är problem som man måste försöka övervinna. N Beroende: Livet domineras främst av en kvardröjande sorg efter en makes död. Man har en relativt positiv syn på sig själv men kan inte riktigt klara av sitt liv utan är beroende av andra och då särskilt barnen som anses vara det som gör livet värt att leva. N Uppgivet accepterande: Individerna i denna grupp upplever livet som enformigt och glädjelöst. Åldrandet har mest inne- burit förluster och man har starkt begränsad rörelseförmåga och sällan kontakt med andra. De försöker inför sig själva acceptera sin situation men gör det passivt och uppgivet genom att sänka kraven till den mycket låga nivå som man själv känner att man klarar av. N Förtvivlade: I denna grupp känner man sig hjälplös, över- flödig, trött på livet och förtvivlad. Man lider av att inte kun- na klara av vad man brukat kunna göra och tycker att åld- randet plötsligt har överfallit dem med svårigheter och för- luster och man har inte några försvarsmekanismer att ta till. N Avskärmade: Här ingår de med nedsatt mental förmåga. De anpassar sig genom att sluta sig i sin egen tankevärld där de inte störs av omgivningen. Bilden av det nuvarande livet är fragmentarisk och man går ofta tillbaka till händelser tidigare i livet, särskilt barndom och ungdom, som upplevs som en betydligt bättre tid. Viktigt för livstillfredsställelsen vid 85 och var att man upplevde att man hade kontroll över sitt liv. Vid uppföljningen var livet ofta lite mer problematiskt än . Många av de personer som deltog vid uppföljningen hade problem med syn och hörsel, sjukdomar var vanligare och för en del gjorde demenssymptom livet förvirrande. En allmän förändring jämfört med var att man hade fått sitt livsrum mer begränsat. Det var inte lika lätt att på olika sätt komma ut och man var mer beroende av andra människor. SENIOR 2005 konstaterar: Ålder och åldrande är genomsyrat av sociala och kulturella inne- börder. Genom kulturer och epoker har ett genomgående drag i inställningen till äldre människor och till hög ålder varit kluven- het, ambivalens. Hög ålder har representerat både visdom och skröplighet, respekt och förakt, prestige och lidande. Ålder har spelat en viktig roll när det gäller att dela in människors liv i olika faser. Under det senaste seklet har livsloppet institutionaliserats och kronologiserats i tre separata fack: skolgång, arbete och livet efter pensioneringen. tycks människor lägga större vikt vid annat än kronologiskt bundna fack och roller när de ser på sig själva. Det moderna konsumtionssamhället har inneburit en ökad individualisering av livsloppet. Att hålla olika möjligheter öppna och undvika fastlåsningar vid en viss identitet blir allt viktigare för människor. Även i högre åldrar är det troligt att fler kommer att söka nya utmaningar och individuella kombinationer av aktivitet och avkoppling. Åldrandet blir då också alltmer den enskildes eget val och ansvar. har begreppet ålderism börjat användas av forskare som studerar hur ålder och åldersnormer begränsar äldre människors möjligheter att delta på samma villkor som andra i arbetsliv och samhällsliv. På svenska har ålderism definierats som stereotypa föreställningar eller diskriminering som utgår från en människas ålder. Ålderism är dock ett om- debatterat begrepp. Enkätundersökningar har inte givit något stöd för att äldre människor i generellt känner sig illa bemötta eller disk- riminerade i det dagliga livet. På arenor där makt utövas, speglas och granskas är deltagandet i dock starkt åldersuppdelat. 65-årsgränsen har blivit bestämmande för när man normalt läm- nar eller avstår från att åta sig politiska förtroendeuppdrag och styrelseuppdrag i näringslivet. I massmedierna är äldre personer underrepresenterade i förhållande till den andel av befolkningen som de utgör. Om de syns i tv, radio och tidningar så är det oftast som drabbade av skandalösa förhållanden, främst inom vården, eller för att de kan klara av något trots sin ålder. SENIOR 2005 anser: N De ålderstrappor som fortfarande finns i samhället måste rivas. Åldersnormer får inte vara avgörande för människors delaktighet och inflytande eller för deras möjligheter att utvecklas. N En ökad individualisering av livsloppet behöver mötas genom fler möjligheter till individuella kombinationer av aktivitet och avkoppling även i högre åldrar. Kroppen når sin högsta utveckling i 30 35-årsåldern, själen når sin omkring . Det hävdade filosofen för mer än 2 i antikens , där ungdomlig skönhet och styrka var viktiga värden. Vid trettitre är man passé, vid fyrtifem kan man hälsa hem, konstaterade i en revy i början av 1970- talet, när en ny ungdomskultur börjat ta plats i samhället. Ålder och åldrande är genomsyrat av sociala och kulturella innebörder. Forskare som följt spåren bakåt, genom kulturer och epoker, hävdar att det funnits ett genomgående drag i inställningen till äldre människor och till hög ålder: kluvenhet, ambivalens (2002). Hög ålder har representerat både visdom och skröplighet, respekt och förakt, prestige och lidande. Äldre har respekterats, förskjutits, ärats eller dödats allt efter omständlig- heterna. Det är svårt att hitta någon gyllene epok då äldre bemötts med värdighet oberoende av kön, ställning i samhället eller hälso- tillstånd. Däremot har fattiga äldre praktiskt taget alltid varit sär- skilt utsatta, i olika samhällen och kulturer (Brogden ). 2.3.1Ålderism – ett omdebatterat begrepp Under har åldersdiskriminering satts på den politiska agendan, både i och andra länder. Negativa bilder av åldrande och äldre människor har också lyfts upp till ytan och ifrågasatts. Ensidiga beskrivningar av äldre som en enhetlig gruppstereotyper har granskats i litteratur, massmedier och forsk- ning. I sociologisk och kulturvetenskaplig forskning har begreppet ageism myntats för att ge en tolkningsram åt sådana analyser. Särskilt i engelskspråkiga länder har begreppet fått genomslag hos organisationer för äldre och äldrepolitiska lobbygrupper. På svenska har begreppet översättsatts med ålderism och definierats som stereotypa föreställningar eller diskriminering som utgår från en människas ålder (2002). Beteckningen ålderism lanserades av den amerikanske psykiatern och gerontologen . skrev om en systematisk stereotypisering och diskriminering av människor därför att de är gamla, precis som rasism och sexism åstadkommer detta med hudfärg och kön. Drygt senare återkom han med en beskrivning som vidgade perspektivet något. Vid sidan av fördomsfulla attityder pekade han nu på att ålderism också kan ske genom diskriminerande praxis och veder- tagna vanor (institutional practices). Diskussionen om åldersdiskriminering är med andra ord relativt ny, även jämfört med diskussionen om andra sorters diskrimi- nering. I svenskan började ordet rasism användas , sexism och ålderism . I började ageism an- vändas i den allmänna debatten . användes det rätt sparsamt och väldigt få vetenskapliga studier om problemet hade genomförts. Ålderism är ett omdebatterat begrepp (2002, 2001 och 1996). Ska ålderism enbart avse diskriminering av äldre eller gäller det samtliga åldrar? Finns det inte en ung- domism hos många äldre, som markerar sin egen identitet och grupptillhörighet gentemot ett främmande och hotfullt ungdoms- kollektiv? Och ska ålderism enbart avse en negativ diskriminering, eller ska det avse både negativ och positiv diskriminering? Akti- vister och forskare som motarbetat ålderism har till och med anklagats för att indirekt befästa problematiken. Ålder har spelat en viktig roll när det gäller att dela in människors liv i olika faser. I spreds den gamla Bonde- praktikans ålderstrappa genom bonader och tryck i hemmen . Ålderstrappan framställde livet som en väg framåt, i enlighet med de individualistiska ideal som växte fram i norra efter reformationen (1992, Bringéus 1988). beskrevs livsloppet som starkt bundet till ålder och samhälle. På ålderstappans olika steg förekom män och kvinnor i kläder och roller som förväntades höra samman med deras ålder lika väl som med deras familjesituation och sociala position. En vanlig indelning av livsloppet i samhällsvetenskaplig forsk- ning är att se skolgång, arbete och livet efter pensioneringen som tre separata fack. Uppdelningen bygger på den plats som en person har i förhållande till förvärvslivet vid olika åldrar. har flera olika regleringar institutionaliserat och kronologiserat livsloppet. Därmed skulle, enligt vissa forskare, livsloppen ha blivit alltmer lika och förutsägbara (2002). Den tyske sociologen hävdar att livsloppet kan betraktas som en social institution där den kronologiska åldern är Kronologisk ålder är det som skiljer ett stadium från ett annat, t.ex. den välbekanta uppdelningen i för utbildning (man går i skola från 6 ålder till 18 ), för arbete, och för pensionärsliv (). Speciellt om en livsfas börjar associeras med vissa problem eller krav så blir livsfasen institutionaliserad genom lagstiftning. Skolålder och pen- sionsålder är två exempel på detta. Två norska studier, som genomfördes med mellanrum, antyder att pensionsåldern också påverkar enskilda människors uppfattning om när man betraktas som äldre (Daatland 1994, Daatland & 2000). I studierna frågade man vid vilken ålder en person kunde räknas som äldre eller gammal. Vid det första tillfället ansåg majoriteten av de tillfrågade att man var äldre vid ungefär och gammal vid 72 . När samma fråga ställdes hade gränsen för att vara äldre sänkts till medan gränsen för att vara gammal hade höjts till . som förflöt mellan de båda undersökningstillfällena sjönk den reella pensionsåldern i till omkring 63 . Att gränsen för gammal hade höjts kan bero på att funktionsför- mågan hos dem som gått i pension hade förbättrats så att de flesta var ganska friska . Andra forskare har hävdat att levnadsloppen blivit mer flexibla och åldersmässigt differentierade, åtminstone under . Tredelningen blir mer och mer upplöst (2002, i bilagedel A). Man arbetar ett tag efter skolan, sedan vidareutbildar man sig, sedan arbetar man igen osv., och över- gången till pensionärstillvaro blir alltmer differentierad. Utveck- lingen skulle alltså gå mot ett mer åldersirrelevant samhälle – ett samhälle med 70-åriga studerande, 22-åriga kommunfullmäktige- ordförande, 40-åriga mormödrar, 65-åriga nyblivna fäder, 30- åringar och 60-åringar som använder likadana kläder och 90-åringar som vårdar sina 70-åriga barn. Resultaten från undersökningarna om hur människor ser på den egna kroppen kan tolkas som tecken på att människor lägger större vikt vid annat än kronologiskt bundna fack när de ser på sig själva. Utvecklingen av det moderna konsumtionssamhället har också inneburit en ökad individualisering av livsloppet. Medan målet tidi- gare var att skapa ett stabilt jag blir det allt viktigare att hålla olika möjligheter öppna och undvika fastlåsningar vid en viss identitet. Istället för att använda fotoalbumet som bild av livsloppet har forskare liknat identiteten vid ett videokassettband som kontinuerligt kan raderas och spelas in på nytt (2002). Enkätundersökningar bland äldre personer har inte givit något stöd för att äldre människor i känner sig illa bemötta eller diskriminerade i det dagliga livet. Äldres livssituation och attityder belystes genom en intervju- undersökning bland ett representativt urval personer som var eller äldre och som bodde i sina vanliga hem (SOU 1993:111). Motsvarande undersökning genomfördes i samt- liga . En fråga gällde om man som äldre be- handlas med mer eller mindre respekt än när man var yngre. I svarade att det var som vanligt, dvs. varken bättre eller sämre. tyckte att de behandlades med mer respekt och att de behandlades med mindre respekt. Män tyckte i högre utsträckning att de behandlades med mer respekt. Åldrandet förefaller ur denna aspekt vara relativt odrama- tiskt i jämfört med t.ex. , och , där närmare en tredjedel av de äldre känner sig behandlade med mindre respekt. De intervjuade fick också ta ställning till be- mötandet hos myndigheter, institutioner o.dyl. Få äldre svenskar ansåg att de bemöts nedsättande av t.ex. personal på Försäkrings- kassan, hos lokala myndigheter eller andra offentliga verksamheter, på banken, posten, i affären, av personalen i kollektivtrafiken, hos advokater eller i familjer. Siffrorna var genomgående lägre i jämfört med övriga länder i . En liknande intervjuundersökning genomfördes i EU:s medlemsländer. Då ställdes i första hand frågor om pensionssystem och synen på olika former av vård och omsorg (i bilage- del A). En mer övergripande fråga gällde om regeringen bör införa lagar mot åldersdiskriminering. Generellt var stödet för sådana lagar starkt i genomsnitt svarade av de tillfrågade personerna ja på frågan. Störst var stödet i , , och . Även i Sve- rige svarade en majoritet ja (54,). Denna andel var dock lägst bland EU-länderna. Attityder till kroppen och det fysiska åldrandet har studerats i två enkätundersökningar bland svenskar i åldern 20 ( & Tornstam 1999, 2001). En stor majoritet av de svarande instämde i påståendet Jag är nöjd med min kropp. Bland männen instämde i påståendet och skill- naderna mellan män i olika åldrar var mycket små. Bland kvinnorna varierade svaren något mer. av kvinnor mellan instämde i påståendet, medan motsvarande andel var 60 bland kvinnor mellan . visar resultaten att ungdomlighet är ett starkt positivt värde i dagens . Sju av tio säger att de känner sig yngre än sin kronologiska ålder och att de ser yngre ut. Lika många uppger att de helst vill vara yngre än de är. Skillnaderna mellan åldersupplevelse och faktisk ålder var störst bland personer . Mer än hälften i åldern 75 uppgav att de såg yngre ut än vad de var, att de kände sig yngre och att de helst ville vara yngre. 2.3.4Att vara pensionär och att ha pension På ett annat plan är det uppenbart att åldersgränser och ålders- normer påverkar människors liv även i . Särskilt starkt genomslag tycks pensioneringen ha som gräns i livsloppet. Den allmänna folkpensionen infördes i . Äldre former av ålderspension har förekommit i , men de var för- behållna särskilda grupper som yrkesmilitärer och statstjänstemän. Först blev folkpensionsbeloppen så stora att de gjorde det möjligt för de allra flesta människor att helt lämna arbetslivet när man fyllt , senare (1993). Med en stadigt ökande medellivslängd och en förbättrad hälsa högt upp blev det sista decennier möjligt för ett stort antal människor att leva som friska pensionärer. Det var också först som pensionär blev en vanlig be- teckning på äldre människor. Beteckningen lanserades både ned- ifrån, genom pensionärsorganisationernas uppkomst under 1940- talet, och uppifrån, genom statliga utredningar och beslut om pen- sionärsgruppens del i välfärden. Under pensionärsorganisationernas första, delvis stormiga tid var pensionär något av ett kamprop för en folkpension som det var möjligt att leva på (1999). Under har en ny, mer glättad bild av pensionärslivet vuxit fram. Ett kravlöst liv där man har möjlighet att göra vad man vill och med en hygglig ekonomisk standard, lockar. Efter pensioneringen sätter många igång med sådant de tidigare inte kunnat, av brist på tid, pengar eller båda. Kring pensionärsföreningar och pensionärsaktiviteter uppstår en ny social och kulturell praxis. Sinnlighet är ett viktigt inslag i pensionärskulturen, enligt resultaten från ett forsknings- projekt som bedrivits vid FoU-enheten vid för skola och socialtjänst i (Ronström 1998). , musik, resande, vävning, boule, matlagningskurser, och andra typiska pensionärsverksamheter har det gemensamt att de är estetiska, icke-verbala aktiviteter som är till för sin egen skull. När deltagarna berättar om sina aktiviteter framhåller de ofta ratio- nella, logiska och instrumentella skäl, som motion, minnesträning och att bryta isolering. Långt ifrån alla äldre deltar dock i pensionärskulturen. Etno- logen , som lett projektet om pensionärskultur, beskriver en skiljelinje mellan de som är pensionärer och de som har pension. En del äldre vill inte gärna delta i organiserade pen- sionärsverksamheter och undviker helst att umgås i grupp med andra pensionärer. Båda dessa hållningssätt kan tolkas som strategier att hantera den marginalisering av äldre som gör att de får allt svårare att behålla sina jobb och sina uppdrag i politik och föreningsliv. En del gör motstånd, slåss för sin individualitet och kämpar för att behålla sitt tidigare liv. Andra går med liv och lust in i pensionärslivet, deltar i studiecirklar, seniorgympa, tipspromenader, bingoaftnar och russindisco. I förlängningen av detta ligger möjligheten att pen- sionärskulturen blir en särartspolitik, där de äldre odlar sin sär- prägel för att flytta fram sina positioner i samhället, konstaterar .