sou · GQB390d2 · 2003-01-01 00:00:00 — Det hot som värnpliktsvägrarrörelsen ansågs utgöra utvecklas säl- lan explicit i rapporter och sammanställningar. Det tyder på att 410 Protokoll fört vid konferens med deltagare från några av sektionerna vid RPS/säk 25- 27/10 1971. Akt 5:720/6 löpnr 2. hotbilden uppfattades mer eller mindre som självklar för säkerhets- tjänsterna. Propagandan för värnpliktsvägran, det ökade antalet va- penfriansökningar och totalvägrare sågs som en del av en för- svarsfientlig verksamhet som utgjorde ett hot mot försvarsviljan och ytterst mot landets värnkraft. En vanlig komponent i hotbilden var den eventuella kopplingen till det svenska och i ett större perspektiv till utrikespolitiska ambi- tioner. Detta är särskilt tydligt för perioden fram till ungefär 1967. Som visats ovan ansågs följa SKP:s linje och även när det gäller VRO fanns relationen till SKP och kommunismen med i hotbilden. I en PM utvecklade byråchefen sin syn på den växande för- svarsfientliga propagandan: Den försvarsfientliga propagandan synes mig hava tagit sådana proportioner, att man kan jämföra den med propagandan från 1920-1930- talen. Skillnaden är väl blott den, att den är be- tydligt subtilare än då, och kanske just därför så mycket farligareMånga av våra ungdomar är säkerligen icke Moskvadirigerade utan följer en naturlig böjelse, då de deltar i demonstrationer och flygbladsutdelning, men säkerligen finns den styrande handen bakom ett flertal av dessa demonstrationer och aktivister.411 uppfattning är säkerligen representativ för hur man inom både säkerhetspolisen och försvaret såg på den propa- ganda som bedrevs för värnpliktsvägran . I en annan PM upprättad inom säkerhetspolisen 1966 framfördes lik- nande synpunkter: har också förmärkts en ökad infiltrationsverksamhet från kommunistiskt håll i vissa pacifistiska sammanslutningar. Det- ta har tagit sig olika uttryck som ökad aktivitet i demonstrationer, uppmaning till värn- pliktsvägran m m. Avsikten torde emellertid vara att kommunisterna därmed försöker un- dergräva försvarsviljan bland det svenska folket 411 PM av byråchef 1/3 1966. Akt 3:904/4a, löpnr 2. samt skapa misstroende mot svenska försvaret och dess företrädare.412 Även från försvarets håll sågs värnpliktsvägrarpropagandan som en angelägen uppgift för SKP.413 blev dock hotbilden mer komplicerad och det förekommer inte i samma ut- sträckning att propagandan mot värnplikt relateras till SKP och . I och med den maoistiska kommunismens uppsving var det inte längre lika enkelt att sätta etiketten Moskvadirigerad på den försvarsfientliga verksamheten. Vid säkerhetspolisens före- ståndarmöte inkluderades inte värnpliktsvägrarna i den genomgång som gjordes av vänsteraktiviteten. På direkt fråga förklarade att han avsiktligt utelämnat dessa. Värnpliktsvägrarna dirigeras av så många olika motiv att de inte kan inplaceras under någon politisk etikett. Det är dock klart att många vänsterextremister finns bland dem.414 Förutom kommunism som inslag i hotbilden finns inom säker- hetspolisen vissa tendenser till att lägga in en slags kulturell aspekt på värnpliktsvägrardemonstranterna. Liksom fallet var med Världs- medborgarrörelsen kunde demonstranterna i våldsaktioner av det etablerade samhället ses som annorlunda och avvikande. Vid en aktion i samband med firandet av dag i noterade övervakande säkerhetspolis inte bara vilken text som stod på demonstranternas affischer utan också deras klädsel: Samtliga var nonchalant och slarvigt klädda, i en del fall på ett löjeväckande sätt med trä- plattor som fotbeklädnadFlera besökare sågs fotografera dem tydligen mera som ett roligt inslag i besöket än av intresse för deras verk- samhet.415 Det var emellertid inte bara demonstranternas utseende säker- hetspolisen fann löjeväckande. Även sakinnehållet i det politiska budskapet kunde relateras i termer som innehöll de vanliga kly- 412PM angående propaganda mot svenska försvaret. Akt 3:904/4a löp- nummer 4. 413Temata mm i den försvarsfientliga propagandan. /säk 1. 4/11 1966. Akt 3:904/4a löpnummer 4. 414PM angående frågor som behandlades vid föreståndarmötet den 5 - . HSC nr 315 31/12 1968. 415Rps/Säk, , till Rps/Säk, 15/7 1964. Akt 250:08/8 löpnr 3. schorna.416 lopp tycks dock säkerhetspoliserna ha blivit mera vana vid de långhåriga och märkligt klädda aktivis- terna. Rapporterna är inte längre lika fyllda av nedlåtande och för- vånade beskrivningar av demonstranter. dyker också en annan typ upp näm- ligen den demonstrerande studenten. Ett exempel gällande värn- pliktsvägrarrörelsen kan hämtas från flygbladsutdelning vid i samband med Vägrarveckan . från säkerhetspolisen mottog då ett flygblad från två flickor vilka han beskrev som typ högskole- studerande.417 Typen högskolestuderande beskrivs dock inte vare sig till utseende eller till innehåll. Att studenter och intel- lektuella var en kategori värd särskild uppmärksamhet framgår tyd- ligt i en mängd handlingar. Att bedriva propaganda för eller aktivt sprida information om värnpliktsvägran kunde uppenbarligen vara registreringsgrundande. inkom förfrågan från försvarsstabens säkerhets- avdelning rörande . Bakgrunden var att fredsföreningen arrangerat en informations- kväll rörande vapen- och värnpliktsvägran och försvarsstaben öns- kade nu veta vad som var känt om föreningen och dess styrelse. Av den utredning som säkerhetspolisen genomförde framgick att var resultatet av en ombildning av i men att den nya styrelsen inte var känd i sin hel- het. Eftersom fredsföreningen var resultatet av en ombildning del- gavs försvarsstaben dock namnen på den senast kända styrelsen i KMA i . Med hjälp av höstkatalogen för uni- versitet kunde polisen också meddela namnen på ordförande, vice ordförande, kassör och sekreterare i studentsektionen av . Av skrivelsen till försvarsstaben framgår att av de tolv personer som namngavs var alla utom tre redan kända för säkerhetspolisen. Dessa tre blev nu registrerade. Två av dem var senare, 1966 respek- tive 1980, föremål för personalkontroll varvid polisen ej lämnade ut några uppgifter.418 Samtliga inom var registrerade 416PM angående våldsaktioners demonstration vid Amerikanska ambas- saden, , den 27/9 1964. Rps/Säk 29/9 1964. Akt 250:08/8 löpnr 3. 417Se flygblad i akt 3:904/4a löpnummer 3 B. . 418Handlingar rörande i akt 3:904/4a löpnummer 1A. och med största sannolikhet blev fyra av dem regis-trerade med just detta som grund.419 När det gäller VCO ser det något annorlunda ut. Flertalet medlemmar i centralstyrelsen var redan kända för de- monstrationsaktivitet riktad mot värnplikten och därmed registre- rade. Om säkerhetspolisen i övrigt registrerade personer enbart med styrelsepost i VCO som grund har inte gått att klarlägga. Frånvaron av anteckningar om detta i akten tyder på att så inte var fallet. Som visats ovan registrerade däremot försvars-staben samtli- ga styrelsemedlemmar i i det register som fördes inom ana- lysenheten. har nämnts att demonstrationsaktivitet som ledde till misstanke om uppvigling var ett säkert sätt att bli registrerad. Det gäller t.ex. alla som deltog i de- monstrationer mot värnplikt. Emellertid behövde inte miss-tanke om brott i samband med demonstration föreligga för att registre- ring skulle bli aktuell. Som exempel kan nämnas ett fall gällande tre ungdomar, 17, , aktiva i fredsföre- ning. I samband med regementets dag i hade de tre bedrivit antimilitaristisk propaganda i form av plakat med texterna frihet och rätt före våld och makt samt du skall icke dräpa. Dessutom hade man delat ut flygblad där man bl.a. argu-menterade för att det militära systemet borde avskaffas eftersom det var krigets vikti- gaste förutsättning. De tre ynglingarna identifierades, troligen med hjälp av tidningsartiklar om händelsen, och registrerades.420 Ett annat exempel gäller en person som registrerades efter att ha före- kommit på bild i . Bilden visade en ung man i färd med att demonstrera utanför med ett plakat med tex- ten: Vi fordrar en aktiv politik i Sydafrikafrågan.421 Registreringsgrundande kunde även vara att i politiska samman- hang ge uttryck för vad polisen ansåg vara en allmänt försvars- fientlig inställning. Ett exempel kan hämtas då en social- demokratisk ledamot av stadsfullmäktige motsatte sig ett kommunalt anslag till skytterörelsen. Som ofta var polisens käl- la pressen, i det här fallet tidningen : Enligt referatet hade J påmint fullmäktiges le- damöter om att de som är engagerade i frivilli- 419PM angående Vapenvägrarnas riksorganisation (VRO). Rps/Säk 1/2 1965. Akt 3:904/4a löpnummer 1. 420Rps/Säk, till G /Säk 3/9 1965 m.fl. handlingar. Akt 3:904/4a löpnummer 1. 421Se handlingar i akt 250:08/8 löpnummer 4. ga skytterörelsen tränade sig i konsten att skju- ta ihjäl människor - ett ändamål som icke var av den art att den borde understödjas av kom- munen. De som trivdes med att skjuta på män- niskofigurer av papp borde bekosta den verk- samheten själv ansåg Särskilda polisverksamhetens avdelning i verkställde nu utredning om J som enligt tillförlitliga upplysningar var snick- arnas ombudsman i , tillika ordförande i av- delning i samt pacifist. I tidningen förekom ock- så en insändare till försvar av den socialdemokratiske kommunalpo- litikern. Personen bakom insändaren, som snällt satt ut namn och hemort, identifierades genom pastorsexpeditionens register. Båda namnen levererades till som dock endast lät registrera ledamoten av stadsfullmäktige. Enligt anteckningar på skrivelsen från utgick mannen ur registret först i sam- band med sin död 1985.423 Även från försvarsstaben kom för kän- nedom meddelanden om enskilda personer som bedömdes vara försvarsfientliga. rapporterade Fst/Säk om en person som var krigsplacerad som radiotelefonist vid ett förband vid örlogsflot- tan: En vederhäftig person som sammanträffat med C har meddelat att denne torde vara klart för- svarsfientlig. C har bl.a. sagt att han anser att svenskt försvar i alla lägen är idioti och larv, värnpliktstjänsten är bara bortkastad tid, att söka försvara sig mot en så överlägsen makt som är meningslöst, svenska flottan har ingen chans mot den sovjetiska, svenska militärer har sämre organisationsför- måga än springgrabbar, de sämsta studenterna blir officerare.424 C förekom inte tidigare i säkerhetspolisens centralregister men blev nu registrerad. Även religiöst motiverade värnpliktsvägrare kunde bli registrerade av säkerhetspolisen. 422Fkra och kra , till krkom 11/12 1962. Akt 250:08/8 löpnummer 2. 424Fst/Säk/Utd till Rps/Säk 1/11 1967. Fst/Säk Nr 298 H 6/11 1967. Akt 3:904/4a, löp- nummer 3. erblankett på en person som 1947 delat ut trycksaker utanför en lokal som användes för inskrivning av värnpliktiga. Mannen ansågs vara typisk kverulant sannolikt mormon med en i många avse- enden avog inställning mot nu rådande samhällsordning. Mannens politiska uppfattning var inte känd annat än att han ansågs läsa tid- ningen Arbetaren.425 Flera exempel finns från gällande medlemmar i vittnen som dömts för värn- pliktsvägran.426 upptäcktes att två personer ur Ak- tionsgruppen för fredstjänst delade ut försvarsfientliga flygblad utan- för . Budskapet var att värnpliktsvägran var det enda rimliga för att slippa vända vapnen mot studenter och arbetare. Personerna blev nu registrerade i säkerhetspolisens register.427 Andra som registrerades var personer som kunde antas vara in- tresserade av att infiltrera försvaret och göra s.k. politisk värn- plikt. Som exempel kan nämnas en person som 1970 intervjuades i . Mannen förklarade därvid att han tidigare tänkt totalvägra men ändrat sig och tänkte rycka in för att propagera mot systemet inifrån vilket ledde till registrering.428 Efter att nya regler för registrering tillkommit i och med personal- kontrollkungörelse och de därpå följande hemliga tjänste- föreskrifterna HT 15 (1969) och HT 16 (1970) kom ribban för in- förande i säkerhetspolisens centralregister att ligga högre. Fortfa- rande fanns dock uppfattningen inom säkerhetspolisen att det var motiverat att behålla något slags system där registrering kunde gö- ras på ungefär samma sätt som . Lösningen blev att tillåta en slags informell registrering i form av arbetsanteckningar som kunde föras t.ex. i form av registerkort ordnade i någon slags sökbar ord- ning. Register i form av arbetsanteckningar fördes både vid sektio- nerna och centralt i där det vid kontrasubversionsroteln fanns åtminstone ett kortregister av detta slag. Att sådan registrering gjordes beträffande personer kända för att värnpliktsvägra på politiska grunder framgår av handlingar i . Ett fall gäller en person som med politiska motiv vägrat göra repmånad och därtill uppgett att han var medlem i In- 425Blankett i akt 250:08/8 löpnummer 2. 426Blanketter i akt 250:08/8 löpnummer 2. 427Krinsp Axel , till Byråchef 29/1 1969. Akt 3:904/4a, löp- nummer 4. 428Se handlingar i akt 3:904/4a löpnummer 9. ternationella Arbetslag och VCO. På handlingen finns uppgiften att mannen är kortad.429 Ytterligare ett fall avser en person som vägrat fullgöra värnplik- ten och vid förhör uppgivit att han inte ville försvara de storkapi- talistiska intressena i . Däremot kunde mannen tänka sig att göra sin värnplikt om det blev socialistiskt styre i . Även i detta fall uppges personen vara kortad.430 I rapporterades ett misstänkt fall av omotiverad sjuk-skrivning samt att en värnpliktig av kompanichefen ansågs vara mycket negativ till tjäns- ten. Även dessa uppges vara kortade.431 Systemet med arbetsre- gister hade den fördelen att man kunde samla in en mängd uppgif- ter som kunde ligga till sig till vederbörande uppnått gränsen för registrering i centralregistret. Hade bara den gränsen uppnåtts kunde även de gamla uppgifter som funnits i arbets-registret gå in i centralregistret. Dessutom var det ett smidigt sätt att registrera ak- tiviteter som säkerhetspolisen inte längre egentligen fick registrera enligt de nya bestämmelserna. blev frågan om den vapenfria tjänstgöringen en fråga på den politiska dagordningen. Parallellt med detta växte opi- nionsbildningen till förmån för värnpliktsvägran. Tidigt ute med organiserad värnpliktsvägran i var den religiösa sekten hovas vittnen. Jehovas vittnen betraktades som en allmänt sam- hällsfientlig och försvarsfientlig organisation men var inte utsatt för övervakning i egentlig mening. Säkerhetspolisen och försvars- staben följde dock i viss mån Jehovas vittnen genom öppna källor. bildades och var en mycket liten grupp med endast fem fasta medlemmar. Tillsam- mans med en yttre krets av anhängare utgjordes gruppen av kanske några 10-tal personer. Säkerhetspolisen och försvarsstaben upp- märksammade gruppen genom en rad spektakulära demonst- rationer vilka dock i första hand var en angelägenhet för ordnings- polisen. bildades Vapenvägrarnas riksorganisation (VRO) av en grupp vapenfria värnpliktiga tjänstgörande vid . Före- ningens målsättning var att fungera som intresseorganisation för 429Rps/Säk, till Rps/Säk, 13/9 1971. Akt 3:904/4a löpnummer 11. 431Se handlingar i Akt 3:904/4a löpnummer 13. vapen- och värnpliktsvägrare. Organisationen var intressant både för militära myndigheter och för säkerhetspolisen som följde VRO så gott det var möjligt. Gruppens verksamhet började dock snart avta och lades den ned. Som något av en efterträdare bildades Värnpliktsvägrarnas Cen- tralorganisation (VCO) . VCO övervakades vid fle- ra tillfällen av både försvarsstaben och säkerhetspolisen som även hade en källa inom organisationen. började VCO radikaliseras och målsättningen inkluderade nu även att av- skaffa det nuvarande militära försvaret. Från och med nu klassa- des också VCO som kommunistisk täckorganisation av säker- hetspolisen. fortsatte radikaliseringen inom VCO och vapenfri tjänst övergavs som metod till förmån för infiltration eller s.k. po- litisk värnplikt. 1971 betecknade VCO sig som en socialistisk och antimilitaristisk kamporganisation. Ungefär vid synes VCO också ha försvunnit från arenan vilket kan bero på att det ideologiska och organisatoriska utrymmet var litet på den yttersta vänsterkanten. VCO hade här både KFML, KFML(r) och För- bundet Kommunist att konkurrera med. Motståndsgruppen var en ytterst liten organisation med endast en handfull medlemmar. Gruppen gav 1969 ut en skrift, , totalvägra, och genomförde även en aktion rörande kända personer som inte kallats in eller inte ens fått mönstra. Detta synes vara de enda två verksamheter som Motståndsgruppen bedrev och efter 1969 verkar gruppen knappast ha existerat. Detta hindrade inte att ta upp organisationen på den lista över organisationer som kunde antas vara beredda att omstörta det demokratiska samhället med våldsamma medel och som därför skulle övervakas. Propagandan för värnpliktsvägran, det ökade antalet vapenfrian- sökningar och totalvägrare sågs som en del av en försvarsfientlig verksamhet som utgjorde ett hot mot försvarsviljan och ytterst mot landets värnkraft. En vanlig komponent i hotbilden var dess- utom den eventuella kopplingen till det svenska kom-munistpartiet och i ett större perspektiv till ut-rikespolitiska am- bitioner. Detta är särskilt tydligt för perioden fram till ungefär 1967. Förutom kommunism som inslag i hot-bilden finns inom sä- kerhetspolisen vissa tendenser till att lägga in en slags kulturell aspekt på värnpliktsvägrardemonstranterna. Liksom fallet var med Världsmedborgarrörelsen kunde demonstranterna i av det etablerade samhället ses som annorlunda och avvikande. Att bedriva propaganda eller aktivt sprida information om värn- pliktsvägran kunde mycket väl utgöra grund för registrering. De- monstrationsaktivitet som ledde till misstanke om uppvigling var ett säkert sätt att bli registrerad. Andra som registrerades var per- soner som kunde antas vara intresserade av att infiltrera försvaret och bedriva propaganda inom förbanden. Registreringsgrundande kunde även vara att i politiska sammanhang ge uttryck för vad poli- sen ansåg vara en allmänt försvarsfientlig inställning. Ett exempel kan hämtas då en socialdemokratisk ledamot av Nykö- pings stadsfullmäktige registrerades efter att ha motsatt sig ett kommunalt anslag till skytterörelsen. hade atomvapenfrågan börjat tappa sin dragningskraft i . Från militärt håll kom intresset istället att riktas mot ett försvar med konventionella vapen. Svensk anskaff- ning av egna atomvapen var inte längre en brännbar politisk fråga och 1968 skulle den avskrivas för gott. Detta kan naturligtvis ses som en seger för den opinion som bekäm- pat de militära kraven på svensk atombomb. Det social- demokratiska kvinnoförbundet, kommunistisk och icke- kommunistisk fredsrörelse, enskilda politiker som och hade alla utifrån sina utgångspunkter argum- enterat och agerat mot ett svenskt anskaffande. Den som vill kan också se det som en seger för stormakternas intressen. Både och var, från olika utgångspunkter, motståndare till att den exklusiva klubben av atomvapenländer skulle utökas till fler länder. hade genom beslut i påta- git sig ansvar även för försvaret av och atomvapenparaplyet hade på så sätt fällts ut även över vårt land. Hur man än ser det var det knappast längre möjligt att hålla liv i en fredsrörelse uteslutande baserad på hotet från atomvapnen. hade fredsrörelsens intressen också breddats till alltmer globala frågor. Särskilt förtrycket i hade äg- nats stor uppmärksamhet. riktades intresset framför allt mot det krig som successivt övertagit från ; Viet- namkriget. De gamla och även de kanske inte fullt så gamla freds- organisationerna växlade fokus och kom i blick-fånget. skulle Vietnamkommittéer och FNL- grupper i stort antal bildas runt om i landet. Dessutom skapades på initiativ av fredsrörelsen och stora delar av Organisa-tionssverige flera samarbetsorgan till stöd för det vietnamesiska folket. övervakningen av denna aktivitet till förmån för handlar detta kapitel. Begreppet Vietnamrörelsen används här för att be- teckna alla typer av engagemang för medan FNL-rörelsen används som beteckning på de grupper som uttryckligen bildades som ett stöd för nationella befrielsefront, FNL. Ka- pitlet gör inga anspråk på att behandla alla former av engagemang för som framträdde andra halva. Jag har istället begränsat mig till de organisationer som var intressantast ur säkerhetstjänsternas synvinkel. En Vietnamrörelse tar form Den internationella litteraturen om är omfattande. Löpande publiceras också nya böcker med delvis nya tolkningar rö- rande krigets uppkomst, karaktär och följder. Det är i detta sam- manhang knappast motiverat att göra någon djupdykning i krigets bakgrund och utveckling. Dock finns det skäl att något beröra de händelser som får sägas ha haft en avgörande betydelse för att Vi- etnamkriget uppmärksammades i . ägde den händelse rum som går under namnet inter- mezzot i . Från amerikanskt håll gjordes gällande att nordvietnamesiska torpedbåtar angripit amerikanska örlogsfartyg. Det amerikanska svaret blev att i kongressen anta en resolution som gav president möjlig- het att vidta all necessary measures to repel any armed attack against the forces of the and to prevent further ag- gression.432 Med detta som grund möjliggjordes ett mera direkt amerikanskt ingripande och de första bombningarna inleddes sam- ma år. Demonstrationer förekom men det var efter feb- ruari 1965 när bombningarna trappades upp som mera på allvar skulle komma att bli föremål för uppmärksamhet i . ordnade det socialdemokratiska student- förbundet en demonstration med efterföljande opinionsmöte. Kri- get berördes kortfattat i utrikesdebatt men påföl- jande månad ökade den offentliga debatten i omfattning. Författare som och , båda på vänster-kanten och 432 Joint Resolution of U.S. Congress: Public 88-408, 7, 1964, Approved on Au- gust 10, 1964. Modern History Sourcebook: The Resolution, 1964. med erfarenhet från freds- och antikärnvapenrörelsen tog upp Vi- etnamkriget till debatt vilken fortsattes i pressen.433 Det nya intresset för kom också till uttryck i säker- hetspolisens kvartalsrapporter som no- terade en mängd Vietnamrelaterade händelser. Bl.a. meddelades att antagit ett uttalande om internationell nedrustning, ökat svenskt bistånd till , avbrytande av de ekonomiska förbindelserna med och fred i . höll SFK, KMA, Clarté och fackeltåg mot kriget i . Tåget gick till där talade och en delegation utsågs som besökte för att överlämna en re- solution. WPC:s presidium sammanträdde i och enligt den knapphändiga information polisen hade om de slutna förhandlingarna skulle mötet ha dominerats av situationen i . överlämnades till statsminister en lista med namn för fred i . Insam-lingen hade bedrivits av KMA och överlämnades av en delegation bestående av , och . genomförde KMA en fasta och marsch för fred i med tal av bl.a. ordföranden och författaren . inträffade den händelse som i FNL-rörelsens egen historieskrivning givits namnet témedlemmarna och greps på i efter att, enligt polisen, hindrat trafiken. Händelsen väckte stor uppmärksamhet i pressen och noterades både i säkerhetspolisens och försvarsstabens periodiska översikter. I säkerhetspolisens kvartalsrapport hävdades att mycket tyder på att bråket med polisen kan ha provocerats fram av demonstranterna just för att skaffa sig publicitet. De två gripna och deras Vietnam- engagemang var dock inte något som var helt okänt för polisen. Genom telefonavlyssningen mot ungkommunistiska kretsar hade säkerhetspolisen fått kunskap om att de båda och flera andra namngivna personer ingick i en av Clarté bil- dad Vietnamgrupp.435 Redan här hade säkerhetspolisen uppgifter 433 , : och . Ett unikt kapitel i svensk utrikespolitik. Tiden, 1992, s. 9-17. 434Se , (red): FNL i . Reportage om en folkrörelse . 435Källa E 22/2 1965. personakt, löpnr 1A. om viss tendens åt det kinavänliga hållet beträffande en av med- lemmarna i Clartégruppen. På många sätt stod polisen dock kvar i den gamla hotbilden där en monolitisk internationell kommunism med centrum i höll taktpinnen och dirigerade protesterna i väst.436