sou · GQB369d2 · 2003-01-01 00:00:00 — Tingsrätten fann mot A:s förnekande styrkt att A tillsammans med andra hade planlagt och organiserat verksamhet som var inriktad på att smuggla irakiska medborgare till utan riktiga resedokument och erforderliga tillstånd och att denna verksamhet bedrivits förutom i även i , och med transporter som därutöver mellanlandat i , , på och även på skilda håll i såsom i och . Tingsrätten fann vidare att verksamheten omfattat i vart fall 30 irakiska medborgare, vilka hade betalat genomsnittligen eller tillhopa ca en och en kvarts miljon kr. Tingsrätten konstaterade att verksamheten hade ägt rum i vinstsyfte och att A syntes ha försörjt sig väl på den. A dömdes även för olaga hot, försök till utpressning, urkundsförfalskning, grov urkundsförfalskning, förberedelse till grov urkundsförfalskning, brukande av falsk urkund och olovlig körning. Vid samma tillfälle dömdes elva medtilltalade (samtliga av irakiskt ursprung) för bl.a. grov urkundsförfalskning, förberedelse till grov urkundsförfalskning, anstiftan till grov urkundsförfalskning, brukande av falsk urkund och medhjälp till förberedelse till brukande av falsk urkund. Två av de medtilltalade, B och J, dömdes även för förberedelse till brott mot 10 kap. 2 a § UtlL. Tingsrätten fann mot B:s förnekande visat att B med uppsåt att hjälpa fem irakiska medborgare att komma in i i strid mot utlänningslagen hade mottagit pass och andra handlingar i syfte att ansöka om visering för ett transitland för de fem irakiernas resa till , överenskomma med annan att han skulle resa till för att ledsaga dem till samt i samråd med annan söka boka biljetter för resan. Vidare fann tingsrätten mot J:s förnekande visat att J med uppsåt att hjälpa de fem irakiska medborgarna att komma in i i strid mot utlänningslagen hade förmedlat kontakt mellan annan gärningsman och en ambassad för viseringar samt mottagit faxmeddelande om biljetter för den aktuella resan och bokat en biljett för B. Åklagaren hade i första hand yrkat ansvar å B och J för medhjälp till brott mot 10 kap. 5 § UtlL. B och J lade vid huvud- förhandlingen ansvaret på den ovan nämnde H. Tingsrätten ansåg att frågan om vinstsyfte inte hade kunnat utredas tillfredsställande i H:s frånvaro och att åklagarens förstahandsyrkande därför inte kunde bifallas. Ytterligare en medtilltalad av irakiskt ursprung, G, dömdes av tingsrätten för medhjälp till brott mot 10 kap. 5 § UtlL till villkorlig dom och dagsböter. Tingsrätten fann mot B:s förnekande visat att B hade främjat A:s verksamhet genom att beställa och köpa biljetter, transportera folk till flygplatsen och checka in dem samt köpa mat åt irakiska medborgare som väntade på att få sin resa till organiserad av A. Tingsrätten ansåg att även om G:s uppgifter syntes ha varit springpojkens, kunde han inte ha varit okunnig om vad som försiggått. G överklagade tingsrättens dom och yrkade att åtalet mot honom skulle ogillas. ansåg att de åberopade vittnesuppgifterna beträffande G:s medverkan var allmänt hållna och inte gav tillräckligt stöd för slutsatsen att G, även om han hade varit A behjälplig på olika sätt, medverkat till dennes brottsliga verksamhet i sådan mån och med sådan insikt om verksamhetens art att han kunde fällas till ansvar för brott. Hovrätten ändrade därför tingsrättens dom och ogillade åtalet mot G. dömde en irakisk man (den under punkten 4 icke påträffade H) för bl.a. brott mot 10 kap. 5 § UtlL till fängelse . Åklagarens yrkande om utvisning lämnades utan bifall på grund av att hinder mot verkställighet av utvisning förelåg enligt yttrande från . Två nämndemän var skiljaktiga och ville bestämma fängelsestraffets längd till . Åklagaren påstod att H gemensamt och i samråd med andra i vinstsyfte hade planlagt och organiserat verksamhet som varit inriktad på att främja att irakiska medborgare reser till utan de pass eller tillstånd som krävs för inresa i landet samt att verksamheten hade planlagts och organiserats i , och . Den tilltalade medgav ansvar för medhjälp till brott mot 10 kap. 5 § UtlL. Tingsrätten fann att A under punkten 4 hade varit huvudmannen i den organisation för flyktingsmuggling som H hade deltagit i och att denna hade varit vinstgivande. H hade företagit många resor till bortre delarna av och där hjälpt till inom organisationen och han hade vidare varit betrodd att ta emot pengar för A:s räkning. Han hade haft betydligt mer krävande uppgifter än springpojkens eller hjälpredans. Enligt tingsrättens mening syntes han ha varit A:s närmaste man. Han bedömdes därför ha varit så delaktig att han skulle dömas som gärningsman och inte bara som medhjälpare. Dessutom hade han haft betydande förtjänst av verksamheten i form av en dyr levnadsstandard som han inte hade betalat för. Han hade sålunda haft egen av verksamheten. Den tilltalade dömdes även för grov urkundsförfalskning, förberedelse till grov urkundsförfalskning och förberedelse till brukande av falsk urkund. 6.Samma år (1997) dömde en polsk man för medhjälp till brott mot 10 kap. 5 § UtlL till fängelse 4 månader. Vidare utvisades han med förbud att återvända till inom Tingsrätten fann mot den tilltalades bestridande utrett att han med insikt om den tilltalades under punkten 8 verksamhet främjat dennes brott och mot ersättning hjälpt två irakiska bröder att resa till utan pass eller tillstånd genom att köpa biljetter åt dem för färjeresan och leda dem genom pass- och tullkontroll i och . 7.År 1998 dömde en man av kurdiskt ursprung för brott mot 10 kap. 5 § UtlL till fängelse . Tingsrätten fann mot den tilltalades förnekande visat att han hade planlagt och organiserat verksamhet som inriktats på att främja att irakiska medborgare reste till utan pass eller tillstånd till inresa genom att vid tre olika tillfällen förse sammanlagt 18 personer med förfalskade pass, köpa flygbiljetter samt ledsaga dem och i övrigt vara dem behjälplig under resan från via till . Vidare fann tingsrätten utrett att den tilltalade av irakierna hade mottagit ersättning utöver de kostnader som han kunde ha beräknats ha haft för dem. Tingsrätten konstaterade att han således hade gjort en vinst på sin verksamhet, en vinst som i vart fall inte hade varit obetydlig utan ägnad att verka som drivkraft för verksamheten och att det därigenom var klarlagt att han hade handlat i rent vinstsyfte. Vid straffmätningen beaktades att en av de tre åtalade gärningarna hade begåtts före det att straffskärpningen trädde i kraft . Den tilltalade överklagade domen och yrkade att åtalet skulle ogillas. fastställde tingsrättens dom. 8.Samma år (1998) dömde en man av turkiskt ursprung för bl.a. brott mot 10 kap. 5 § UtlL till fängelse 10 månader. Tingsrätten fann mot den tilltalades förnekande visat att han ensam eller tillsammans och i samråd med annan eller andra i vinstsyfte planlagt och organiserat tre irakiska medborgares inresor till utan pass eller tillstånd till inresa. Den tilltalade hade dels i , överlämnat förfalskade pass till två irakiska bröder och uppdragit åt en annan person att köpa biljetter åt dem för färjeresan och leda dem genom pass- och tullkontroll i och , dels i överlämnat en flygbiljett till en irakisk man och för flygplanspersonalen företett annans pass vilket lett till att den irakiske mannen illegalt rest in i . Genom de tre irakiska medborgarnas berättelser framkom att de hade betalat för sina resor och att en av dem efter ankomsten till krävts på ytterligare ersättning. Tingsrätten konstaterade att det inte hade framkommit något som tydde på att den tilltalades handlande haft annat syfte än att tjäna pengar. Vid samma tillfälle dömdes den tilltalade även för urkundsförfalskning och anstiftan till urkundsförfalskning. dömde en man med utländskt påbrå för bl.a. brott mot 10 kap. 5 § UtlL till fängelse 8 månader. Yrkandet om utvisning ogillades med motiveringen att det inte förelåg synnerliga skäl för utvisning. Tingsrätten fann visat att den tilltalade tillsammans med andra hade planlagt och organiserat smuggling från i till via , , av elva personer (åtta vuxna och tre barn), vilka utrustats med åtta förfalskade svenska och jugoslaviska pass för utresan ur . Vidare fann tingsrätten visat att den tilltalade hade utlovats en vinst för sin medverkan. Vidare hade den tilltalade och hans kompanjon på flygplatsen i samlat in de falska passhandlingarna före resenärernas fortsatta flygresa till , vilket medförde att dessa var i avsaknad av pass eller tillstånd vid inresan i , och lagt passen i fem kuvert, som var avsedda att postbefordras till två adressater i , där den tilltalade och/eller kompanjonen skulle kunna hämta passen i avsikt att göra bruk av dem på nytt vid smuggling av människor. Tingsrätten bedömde denna gärning som förberedelse till brott mot 10 kap. 2 a § UtlL. 10.År 2000 dömde en man med utländskt påbrå för medhjälp till brott mot 10 kap. 5 § UtlL till fängelse 2 månader. Tingsrätten fann mot den tilltalades förnekande styrkt att han hade hjälpt fyra passlösa utlänningar att resa till . Genom vittnenas uppgifter om hur resan från till hade gått till och vad de betalat för denna fann tingsrätten visat att det varit fråga om en planlagd och organiserad verksamhet som arrangerats i vinstsyfte och som varit inriktad på att främja att utlänningar reser till utan pass eller de tillstånd som krävs för inresa till . Tingsrätten fann det vidare uppenbart att den tilltalade hade insett eller haft skälig anledning att anta detta faktum. 11.Samma år (2000) dömde en tysk man för medhjälp till brott mot 10 kap. 5 § UtlL till fängelse 2 månader. Tingsrätten fann att det fick hållas för visst att den tilltalade hade vetat om att en passlös utlänning befunnit sig i bagageutrymmet på den bil som han färdades i när han stoppades för tull- och passkontroll. Av utlänningens vittnesmål framgick att annan hade anordnat resan i vinstsyfte. Tingsrätten ansåg att det fick hållas för visst att den tilltalade hade insett eller i vart fall haft skälig anledning att anta detta förhållande. Efter genomgången av domarna kan konstateras att fyra av de tilltalade har dömts för medhjälp till brott mot 10 kap. 5 § UtlL. Före hade deras medverkan inte varit straffbar. Vilken effekt straffskärpningen haft i den praktiska rättstillämpningen har inte varit möjlig att utläsa ur domarna. Det går inte heller att dra några långtgående slutsatser utifrån de överväganden som redovisats angående rekvisitet i vinstsyfte. 6.4Domar avseende koppleri och grovt koppleri åren 1995–2000 –2000 har tingsrätterna meddelat 21 domar avseende koppleri och grovt koppleri. Nedan redovisas de domar som kan vara av intresse för kommitténs arbete om människohandel. I de fall domarna överklagats redovisas även hovrättens dom. dömde en bulgarisk man till fängelse för bl.a. koppleri och olaga hot mot en 18-årig kvinna från . Vidare förpliktades han att såsom förverkat värde utge . Åklagarens yrkande om utvisning lämnades utan bifall med motiveringen att synnerliga skäl för utvisning inte förelåg. Kvinnan hördes vid huvudförhandlingen i tingsrätten och berättade bl.a. att hon hade rekryterats i av bekanta till den tilltalade, att hon hade betalat till den tilltalade som ersättning för mat, boende och beskydd, oavsett om hon arbetade eller inte, samt att hon inte vågade sluta prostituera sig eller resa hem på grund av rädsla för den tilltalade. Tingsrätten fann mot den tilltalades förnekande styrkt att den tilltalade hade främjat och otillbörligen utnyttjat kvinnans tillfälliga sexuella förbindelser mot ersättning. Främjandet bestod i att den tilltalade hade tillhandahållit henne bostad, instruerat henne hur hon skulle agera som prostituerad, bestämt priser för olika sexuella tjänster samt skjutsat henne till och i samt uppmanat henne att prostituera sig. Vidare fann tingsrätten styrkt att den tilltalade hade hotat kvinnan genom att fälla yttranden av innebörd att han skulle döda henne, att hon skulle råka illa ut eller skadas. Enligt uppgift i RKP:s . Lägesrapport (Rapport 1999:16) reste kvinnan efter tingsrättens dom hem till , där hon blev hotad till livet av två män som sade sig agera på den tilltalades uppdrag. Männen hotade att döda henne om hon tänkte vittna mot den tilltalade i hovrätten. Den tilltalade överklagade tingsrättens dom och yrkade bl.a. att åtalet för koppleri och olaga hot skulle ogillas. Även åklagaren överklagade domen och yrkade att den tilltalade skulle utvisas ur riket . Enligt anteckning i dom inställde sig inte kvinnan till huvudförhandlingen, trots att hon hade delgetts kallelse till huvudförhandlingen, och upplyste åklagaren och målsägandebiträdet att det inte hade gått att få kontakt med kvinnan sedan den tilltalade hade försatts på fri fot efter att ha varit häktad såsom på sannolika skäl misstänkt för övergrepp i rättssak mot kvinnan. Bandupptagningen av förhöret vid tingsrätten spelades upp i hovrätten. ändrade tingsrättens dom och utvisade den tilltalade med förbud att återvända till . hovrätten det men den tilltalade åsamkades genom utvisningen och bestämde fängelsestraffets längd till . (1999) dömde en man (medborgare i f.d. ) för grovt koppleri till fängelse . Vidare utvisades han med förbud att återvända till utan tidsbegränsning och förpliktades han att såsom förverkad utge . Tingsrätten ansåg det klarlagt att den tilltalade under hade främjat och på ett otillbörligt sätt ekonomiskt utnyttjat i vart fall sju kvinnor med hemvist i , som haft tillfälliga sexuella förbindelser mot ersättning. Främjandet bestod i att den tilltalade hade låtit kvinnorna bo i hans bostad under deras vistelse i , att han hade bestämt priser för olika former av sexuella tjänster, att han i flera fall hade hjälpt till med tolkning mellan sexköpare och kvinnorna, att han hade färdats med kvinnorna till och från och i , att han själv hade tagit emot sexköparnas betalning för de sexuella tjänsterna samt att han hade förmedlat kvinnor till män som ringt honom och därvid bestämt tid och plats för sammanträffanden mellan dessa. Det var inte möjligt att höra de av åklagaren åberopade vittnesmålen från fyra kvinnor från och tingsrätten fann det därför inte visat varför eller av vilken anledning dessa kvinnor eller de andra kvinnorna åkt till för att prostituera sig. Åklagarens påstående om att den tilltalade mot löfte om ersättning hade förmått kvinnorna att åka från till var därför inte styrkt. Tingsrätten fann att den tilltalade hade främjat så pass många kvinnors tillfälliga förbindelser mot ersättning på ett sådant sätt och i en sådan omfattning i tiden att det var att anse som en verksamhet av större omfattning. Gärningen var därför att bedöma som grovt brott. Vidare hade det framkommit att den tilltalade i vart fall hänsynslöst hade utnyttjat kvinnorna om inte annat för egen skull och också på ett hänsynslöst sätt utövat kontroll över dem genom att alltid vara med dem, vänta på dem i samband med verksamheten på gatan och alltid kunna nå dem på mobiltelefon m.m. Åklagaren överklagade domen och yrkade att påföljden skulle skärpas. Den tilltalade överklagade också domen och yrkade i första hand att åtalet skulle ogillas. ändrade tingsrättens dom och bestämde fängelsestraffets längd till . 3.År 2000 dömde två män, A och G, av Vidare förpliktades de att solidariskt såsom förverkad av brott utge och utvisades G med förbud att återvända till utan tidsbegränsning. Bevisupptagning utom huvudförhandling hade ägt rum med två kvinnor innan de avvisades ur riket och dessa förhör spelades upp vid huvudförhandlingen. Vidare hade förhör hållits med sex estniska kvinnor i . Vid förhören närvarade bl.a. svensk polis, åklagaren och två försvarsadvokater vilka gavs möjlighet att ställa frågor till kvinnorna. Samtliga förhör, utom ett som spelades in på kassettband, spelades in på video. Inspelningarna från förhören spelades upp vid huvudförhandlingen. Tingsrätten ansåg att kvinnornas utsagor måste värderas med stor försiktighet, eftersom det under huvudförhandlingen inte funnits möjlighet att ställa några kontrollerande frågor till dem. Förhören hade dock genomförts på ett korrekt sätt och åklagaren och försvararna hade haft möjlighet att ställa relevanta frågor. Tingsrätten fann därför vid en samlad bedömning att det sätt på vilket kvinnornas utsagor hade presenterats vid förhandlingen tillät att dessa, trots allt, kunde tillmätas ett relativt högt bevisvärde. Tingsrätten fann mot de tilltalades förnekande styrkt att de hade främjat och på ett otillbörligt sätt ekonomiskt utnyttjat att i vart fall sex kvinnor från haft tillfälliga sexuella förbindelser mot ersättning. Främjandet bestod i att de upplåtit bostad åt kvinnorna där prostitution ägt rum, att de bestämt priser för olika former av sexuella tjänster, att de med taxi transporterat kvinnorna till olika hotell och kunder samt att de tagit emot betalning av kunderna. Utredningen visade att kvinnorna av egen fri vilja hade deltagit i prostitutionsverksamheten och att de i allt väsentligt hade behandlats väl. Kvinnorna hade haft stor rörelsefrihet. Mot detta skulle enligt tingsrätten ställas att de tilltalade hade utnyttjat att kvinnorna hade låga inkomster i hemlandet och även i övrigt befann sig i en utsatt situation. Vidare hade verksamheten krävt planering och varit tämligen omfattande och väl organiserad. Tingsrätten ansåg att prostitutionsverksamhetens omfattning varit så stor att de tilltalade skulle dömas för grovt koppleri. A överklagade tingsrättens dom och yrkade att åtalet mot honom skulle ogillas. Även åklagaren överklagade och yrkade att A:s fängelsestraff skulle skärpas. G överklagade också tingsrättens dom och yrkade bl.a. att brottet skulle bedömas som koppleri av normalgraden och att yrkandet om utvisning skulle ogillas. Hov- rätten för fastställde tingsrättens dom beträffande A. När det gäller G ändrade hovrätten tingsrättens dom endast på så sätt att beslutet om utvisning upphävdes med motiveringen att synnerliga skäl för utvisning inte förelåg. (2000) dömde en ungersk man för koppleri till fängelse . Den tilltalade erkände att han på visst sätt hade främjat två ungerska kvinnors, K och C, tillfälliga sexuella förbindelser mot ersättning samt att han ordnat bostad i åt en tredje ungersk kvinna, . Bevisupptagning utom huvudförhandling med C och J hade genomförts i och tingsrätten tog vid huvudförhand- lingen del av videoupptagningarna. Tingsrätten fann styrkt att den tilltalade hade främjat och otillbörligt ekonomiskt utnyttjat de tre kvinnornas tillfälliga sexuella förbindelser mot ersättning genom att ordna deras resa från till , ordna bostad för dem, förmedla kontakter mellan dem och köpare av sexuella tjänster, skjutsa dem till dessa köpare och uppbära en del av deras förtjänst. Tingsrätten fann att brottsligheten hade varit av viss omfattning och pågått under inte helt . Hur stor otillbörlig ekonomisk som den tilltalade verkligen hade gjort på koppleri- verksamheten var dock oklart. Tingsrätten ansåg det därför inte styrkt att den tilltalade hade främjat prostitution i stor omfattning. Även om den tilltalade hade haft en särskilt stark ställning i förhållande till kvinnorna, inte minst på grund av att det rörde sig om utländska kvinnor, var det inte styrkt att han på något konkret sätt hade hänsynslöst utnyttjat dem på sådant sätt att brottsligheten borde bedömas som grov. Åtalet avsåg även koppleri mot två unga kvinnor (systrar) från . Bevisupptagning utom huvudförhandling hade genomförts i med dem och deras mor. Vid huvud- förhandlingen tog tingsrätten del av videotagningen av dessa förhör. Vidare hölls vid huvudförhandlingen målsägandeförhör med systrarna per telefon i . Tingsrätten ansåg att systrarnas trovärdighet allmänt sett var låg. De hade ändrat sina uppgifter under utredningens gång utan att ge någon övertygande förklaring till varför så hade skett. Tingsrätten noterade att det aldrig hade hållits något polisförhör med dem som de haft möjlighet att i efterhand läsa igenom eller på annat sätt godkänna. När de slutligen hördes per telefon vid huvudförhandlingen lämnade de helt olika uppgifter bl.a. om hur prostitutionen gick till och om när och hur denna skulle ha tagit sin början. De uppgifter som den ena systern lämnade vid telefonförhöret var även i vissa delar motsägelsefulla och vaga. Tingsrätten ansåg att systrarna dessutom av olika anledningar skulle kunna ha skäl att lämna för den tilltalade ofördelaktiga uppgifter om en eventuell prostitution. De hade även i väsentliga delar lämnat andra uppgifter än ett vittne, vars uppgifter tingsrätten i och för sig ansåg borde bedömas med försiktighet. Tingsrätten fann att den förebringade bevisningen mot den tilltalade inte var så stark att åklagaren hade styrkt sitt påstående i den del åtalet rörde de två systrarna. Åtalet ogillades därför i den delen. (2000) dömde två f.d. makar av ungerskt ursprung för grovt koppleri till fängelse i vardera . Bevisningen utgjordes bl.a. av uppgifter som tre kvinnor lämnat vid bevisupptagning vid ungersk domstol och som en kvinna lämnat vid förhör utom huvudförhandling. Tingsrätten fann mot de tilltalades förnekande visat att de tillsammans och i samförstånd hade främjat och otillbörligt ekonomiskt utnyttjat tre ungerska kvinnors tillfälliga sexuella förbindelser mot ersättning. De hade bl.a. uppburit en del av kvinnornas förtjänst, ordnat deras resor från och bostad åt dem i , försett dem med mobiltelefoner, förmedlat köpare av sexuella tjänster till dem och skjutsat dem till dessa köpare. Vidare fann tingsrätten styrkt att mannen på enahanda sätt som beträffande de tre kvinnorna hade främjat och utnyttjat även en fjärde ungersk kvinnas prostitution. Med hänsyn till omfattningen av verksamheten, att de tilltalade hänsynslöst hade utnyttjat flickorna, som varit av utländskt ursprung och därför särskilt utsatta samt beroende av dem, bedömde tingsrätten brottsligheten som grov. Ordföranden var skiljaktig och ansåg att brottsligheten inte var grov samt att mannen skulle dömas till fängelse och kvinnan till fängelse 8 månader. Han fann inte utrett hur stor otillbörlig ekonomisk de tilltalade hade gjort på koppleri- verksamheten eller att verksamheten varit av stor omfattning. Han ansåg inte heller visat att de tilltalade hade visat hänsynslöshet mot kvinnorna. Dessa hade kommit frivilligt till och frivilligt prostituerat sig här. De måste ha varit fullt införstådda med att de på grund av språkproblem i viss utsträckning hade behov av hjälp för att klara sig här. De tilltalade överklagade tingsrättens dom och yrkade i första hand att åtalet skulle ogillas. Hovrätten över och anmärkte inledningsvis att vittnesutsagor som upptagits utom en domstols huvudförhandling rent allmänt har ett lägre bevisvärde än utsagor som har lämnats i samband med en sådan förhandling. Vid tre av de åberopade förhören hade dock åklagaren och försvararna varit närvarande och haft möjlighet att ställa frågor. Detta medförde att bevisvärdet av uppgifterna från de förhören fick anses vara klart högre än om motsvarande uppgifter hade lämnats under förundersökningen. Hovrätten ändrade tingsrättens domslut på så sätt att hovrätten ogillade den del av åtalet mot mannen som avsåg en fjärde kvinna, bedömde de tilltalades gärningar som koppleri och bestämde påföljden för mannen till fängelse och för kvinnan till fängelse 8 månader. Utredningen gav inte annat vid handen än att de tre kvinnorna kommit till på eget initiativ och bedrivit sin prostitutionsverksamhet på det sätt de själva bestämt. Ingenting tydde på att de inte skulle ha varit fria att åka tillbaka till om de så önskade eller att de tilltalade hade utövat något tvång mot dem. Med hänsyn härtill kunde de tilltalade inte anses ha utnyttjat kvinnornas utländska bakgrund på ett sådant sätt att brotten av den anledningen var grova. Med en samlad värdering av koppleri- verksamhetens omfattning och det sätt som den bedrivits på ansåg hovrätten att brotten visserligen var allvarliga men inte grova i den bemärkelse som avses i .