sou · GQB352 · 2003-01-01 00:00:00 — Av samma skäl som där anförts bör även gällande bestämmelse i 57 kap. 12 § fjärde stycket IL vara kvar. Någon förändring föreslås alltså inte heller av den sistnämnda bestämmelsen. 8.4Andelsbyten – gällande rätt Fördelning mellan inkomstslagen tjänst och kapital av ersättning i pengar vid andelsbyten Reglerna om andelsbyten infördes genom lagen (1998:1601) om uppskov med beskattningen vid andelsbyten, , (kapitel 10). I lagen fanns i 7 § andra stycket och 8 § första stycket bestämmelser om beräkning av uppskovsbeloppet för kvalificerade andelar. Såle- des skulle vid taxeringen för det beskattningsår då andelsbytet ägt rum de belopp beräknas som skulle ha tagits upp som intäkt av kapital respektive intäkt av tjänst om hela kapitalvinsten beskattats vid andelsbytet. Beloppen rubricerades som kapitalbeloppet respektive tjänstebeloppet. Enligt förarbetena (prop. 1998/99:15 s. 277) skall en eventuell kontant ersättning tas upp som intäkt av kapital till den del den ryms inom kapitalbeloppet. Eventuell reste- rande del tas upp som intäkt av tjänst. Återstående delar av kapital- och tjänstebeloppen fördelas på de mottagna andelarna och fast- ställs. Kapital- och tjänstebeloppen beskattas när de mottagna andelarna säljs. Beräkning av gränsbeloppet vid andelsbyten Under lagstiftningsarbetet med uppmärksammades olika kringgåendeproblem (prop. 1998/99:15 s. 190 f.). RSV hade i sitt remissvar konstaterat att presenterade förslag inte tycktes hindra ett förfarande där en fåmansbolagsdelägare överlåter andelar i ett företag A till ett annat av honom ägt företag B. Andelsbytet genomförs på marknadsmässiga villkor och uppskov medges med beskattningen. Vid beräkning av det kapitalinkomstbehandlade utrymmet enligt 3:12-reglerna och av lättnadsutrymmet kan anskaffningsvärdet för andelarna i B användas som underlag trots att till grund för detta värde delvis ligger ett uppskovsbelopp som inte beskattats. En särskild regel ansågs nödvändig för att hindra att förfaranden som det beskrivna medför skatteförmåner. Således infördes i 17 § en bestämmelse som innebär att anskaffningsvärdet för mot- tagna andelar till den del det motsvaras av uppskovsbelopp inte får ligga till grund för beräkning av underlaget för gräns- eller lätt- nadsbelopp. Om den avyttrade andelen är kvalificerad kan det alltså vara fråga om två uppskovsbelopp. I detta fall gäller bestämmelsen summan av dessa (a. prop. s. 280). Vid IL:s tillkomst placerades nämnda bestämmelser i 49 kap. 16 § IL såvitt gäller fördelning mellan inkomstslagen tjänst och kapital av ersättning i pengar vid andelsbyten och i 49 kap. 32 § IL såvitt gäller beräkningen av gränsbelopp vid andelsbyten. 57 kap. 13 § IL fungerar som en hänvisning till nämnda bestämmelser. Förslag: Hänvisningen i 57 kap. 13 § IL till bestämmelserna i 49 kap. 16 och 32 §§ IL upphävs. I kapitel 11 föreslår utredningen att gällande bestämmelser om framskjuten beskattning vid andelsbyten i 48 a kap. IL utvidgas till att omfatta onoterade andelar, dvs. även kvalificerade andelar. Detta innebär bl.a. att 49 kap. 16 och 32 §§ IL skall upphävas. Hän- visningen i 57 kap. 13 § IL blir därmed överflödig. Även den skall alltså upphävas. 8.5Skatteberäkning inom familjen – gällande rätt För att förhindra att den progressiva beskattningen av tjänste- inkomster kringgås genom att utdelningar och kapitalvinster från fåmansföretag fördelas inom familjen har särskilda regler införts. Vid 3:12-reglernas tillkomst placerades de i 3 § 12 mom. sjunde stycket SIL. Reglerna innebär att om andelsägarens make eller barn erhåller tjänstebeskattad utdelning eller kapitalvinst skall skatt beräknas enligt den skattesats som skulle ha gällt om inkomsten tillfallit den person i familjekretsen som är eller har varit kvalificerat verksam i företaget i betydande omfattning och har den högsta beskattningsbara inkomsten (prop. 1990/91:110 s. 704). I samband med lagstiftning (prop. 1995/96:109, bet. 1995/96:SkU20, SFS 1995:1626) flyttades bestämmelserna till 3 § 12 b mom. femte stycket SIL. Redan året efter flyttades bestämmelserna till momentets sjätte stycke (prop. 1996/97:45. bet. 1996/97:SkU14, SFS 1996:1611). De finns numera i 57 kap. 13 § IL. Beträffande 57 kap. 13 § sista stycket IL – att som makar anses vid tillämpning av denna paragraf de som skall behandlas som makar under större delen av beskattningsåret – anförs i förarbetena följande (prop. 1999/2000:2, s. 631). I 65 § KL finns bestämmelser om när makar skall behandlas som gifta skattemässigt. SLK kom fram till att det inte behövdes några regler om att makar skall behandlas som gifta under ett helt beskattningsår. Begreppen makar och gifta definieras inte i IL utan det allmänna begreppet i får slå igenom. Två makar behandlas som gifta från den dag de gifter sig till den dag äktenskapet upplöses. Begreppen gift och make har diskuterats närmare i kommentaren till 2 kap. 20 §. Vid tillämpningen av den särskilda bestämmelsen om skatteberäkning inom familjen behövs emellertid en regel om att makar skall behandlas som gifta hela beskattningsåret. När det gäller diskussionen om begreppen gift och make i relation till den särskilda bestämmelsen om skatteberäkning inom familjen i 57 kap. 14 § IL anförs följande (a. prop. s. 39). [D]et [är] rimligt att de förhållanden som rått under större delen av beskattningsåret skall vara avgörande för om den särskilda skatte- beräkningen skall göras. 8.5.1Skatteberäkning inom familjen – bedömning Bedömning: Bestämmelserna om den särskilda skatteberäk- ningen inom familjen är en nödvändig del av det särskilda regel- systemet. Utredningens förslag i del IV att utvidga det skatterättsliga makebegreppet föranleder inga ändringar i paragrafen. Bestämmelserna om skatteberäkning inom familjen tillhör troligen inte de mest lättlästa. Innebörden är dock enkelt uttryckt att intäkt, som skall tas upp som intäkt av tjänst enligt 3:12-reglerna, i progressionshänseende skall plussas på en aktivt verksam makes eller förälders beskattningsbara förvärvsinkomst om denna är högre än motsvarande inkomst hos den skattskyldige före plussningen av 3:12-inkomsten. Som framgår av föregående avsnitt är syftet med bestämmelserna att förhindra att 3:12-inkomster sprids ut på make och barn för att komma undan den progressiva beskattningen av tjänsteinkomster. Behovet av regeln framstår som odiskutabelt. Utredningen föreslår därför ingen ändring i denna del. Utredningen föreslår i del IV att det skatterättsliga make- begreppet i 2 kap. 20 § IL skall omfatta alla kategorier av sambor, dvs. inte bara sådana som har varit gifta eller som har eller har haft gemensamma barn. Begreppet sambo finns redan med i katalogen i 2 kap. 1 § IL där det hänvisas till 20 §. Ordet sambo behöver därför inte nämnas i 57 kap. 14 § IL. Utredningens före- slagna utvidgning av makebegreppet föranleder således inga änd- ringar i denna del. infördes bestämmelser om lättnad i ägarbeskattningen i små och medelstora företag, de s.k. lättnadsreglerna (prop. 1996/97:45, bet. 1996/97:SkU13, SFS 1996:1611). Reglerna trädde i kraft och tillämpas års taxering. Av det delbetänkande av företagsskatteutredning som låg till grund för reglerna framgår beträffande bakgrunden till reglerna bl.a. följande (SOU 1996:119 s. 31 ff.). Genom skattereform fick en bolagsbeskattning som i huvudsak utmärktes av en låg skattesats och bred skattebas. Det tidigare s.k. Annell-avdraget behölls, vilket innebar att syste- met innehöll en lättnad i dubbelbeskattningen i form av en begrän- sad rätt för företagen till avdrag för lämnad utdelning på nyemitte- rat kapital. 1993/94:50, bet. 1993/94:SkU15, SFS 1993:1544) infördes lättnader i den ekonomiska dubbelbeskattningen genom att dels hälften av aktievinster, dels utdelningar i sin helhet undan- togs från beskattning. Lagstiftningen gjordes tillämplig fr.o.m. . På förslag av den nya socialdemokratiska reger- ingen avskaffades dessa lättnadsregler med verkan (prop. 1994/95:25, bet. 1994/95:FiU1, SFS 1994:1859). I proposi- tionen anfördes att avkastningen av ägarkapitalet bör beskattas hos aktieägarna och att den enhetliga skattesatsen i inkomstslaget kapital bör gälla generellt. Lättnaderna i den ekonomiska dubbel- beskattningen kom således att gälla endast inkomster. fick företagsskatteutredning genom tilläggsdirektiv i uppdrag att pröva möjligheten och lämpligheten av att införa en generell lättnad i dubbelbeskattningen på företagsnivå. I direktiven anvisades i denna del en modell som utredningen sedan benämnde omvänd avräkning. Som ett alternativ skulle utred- ningen lämna förslag till en selektiv lättnad med inriktning på de mindre företagen (SOU 1996:119 s. 171). Utredningen avvisade den omvända avräkningen som lättnads- modell. Det viktigaste skälet härtill var att den endast skulle med- föra en svagt incitament för svenska företag och inget incitament alls för utländska företag att investera i (a. bet. s. 71). I och med att den omvända avräkningen föll bort förutsåg utredningen att debatten om den ekonomiska dubbelbeskattningens vara eller inte vara skulle ta ny fart. Man valde därför att ta ett bredare grepp om uppgiften än vad som direkt föreskrevs i direktiven. Det bredare greppet innebar att man även diskuterade frågan om en generell lättnad i dubbelbeskattningen. Utredningen redovisade i denna del ett antal argument som brukar anföras för att dubbel- beskattningen bör lindras. Argumenten var att soliditeten i företa- gen förbättras, inlåsning motverkas, incitament ges för aktie- sparande och avkastningskravet sänks. Utredningen gjorde dock bedömningen att argumenten inte motiverade en generell lättnad i dubbelbeskattningen. Om en generell lättnad i dubbelbeskatt- ningen ändock ansågs önskvärd rekommenderade utredningen att denna gjordes i form av en sänkning av bolagsskattesatsen (a. bet. s. 72 ff.). I fråga om lämpligheten av en selektiv skattelättnad drog utred- ningen följande slutsats. En lättnad som sänker kapitalkostnaden för investeringar i mindre företag innebär att sådana investeringar gynnas i förhållande till investeringar i stora företag. Något hållbart resonemang som visar att detta skulle vara samhällsekonomiskt lönsamt hade man inte kunnat finna och påpekade att traditionell marknadsekonomisk teori säger att alla verksamheter så långt som möjligt skall ges samma skattemässiga villkor. Utredningen kon- staterade dock att ekonomisk teori inte ger en heltäckande bild av verkligheten vilket innebär att man inte kan utesluta att särskilda lättnader för mindre företag skulle ha positiva effekter. Utredning- ens slutsats var att man inte kunde rekommendera en selektiv lätt- nad (a. bet. s. 75 ff.). I enlighet med sina direktiv presenterade utredningen emellertid en metod för en sådan lättnad (a. bet. s. 85 ff.). Förslaget innebar att lättnad medges vid beskattningen av utdel- ning och kapitalvinst på onoterade andelar. Lättnaden avser utdel- ning och kapitalvinst på onoterade andelar som innehas av fysiska personer och dödsbon vilka är obegränsat skattskyldiga i . Metoden för lättnaden anknyter till vad som gäller för beskattning av aktiva delägare i fåmansföretag, dvs. Regeringen delade inte utredningens bedömning att en selektiv lättnad inte borde genomföras. Man ansåg att det fanns flera skäl att stimulera investeringar i små och medelstora företag genom att reducera de skillnader i avkastningskrav som föreligger mellan dessa företag och de större företagen (prop. 1996/97:45 s. 28 ff.). De skäl som diskuteras är följande. Strukturen i det svenska näringslivet förbättras. Det svenska när- ingslivet domineras av ett relativt litet antal stora företag. Dessa behöver kompletteras med mindre företag för att en långsiktigt stabil och hög tillväxt skall säkerställas. En minskad arbetslöshet förutsätter en god investeringstillväxt. Investeringarna har i stor utsträckning skett i befintliga företag. Framtidens investeringar måste komma till stånd i nya branscher. Kunskaps- och innovationsföretag utgör embryon till nya branscher som kan förväntas bli högavkastande . En sådan utveckling måste underlättas. Lånefinansiering är vanlig i nystartade företag vilket håller nere soliditeten vilket ger mindre motstånds- kraft mot svängningar i efterfrågan. Kostnaden för investeringar med eget kapital i mindre företag måste sänkas. En lättnad i beskattningen på ägarnivån skapar förutsättningar för att det privata sparandet kana- liseras till vad som blir framtidens storföretag. Således infördes de s.k. lättnadsreglerna. Regelsystemet utfor- mades i allt väsentligt i enlighet med företagsskatteutredningens förslag. Som framgår av det föregående syftar lättnadsreglerna till att skapa bättre förutsättningar för de mindre och medelstora företagen genom att kompensera dem för den högre kapitalkostnad som de kan antas ha i förhållande till stora företag. Den bättre tillgång till kapitalmarknaden som följer av notering har därför varit avgörande för vilka andelar som skulle omfattas av en lättnad. Tillämpnings- området har sålunda begränsats till utdelning och kapitalvinst på andelar i svenska och utländska onoterade företag. För utländska juridiska personer gäller lättnaden endast under förutsättning att den juridiska personen har beskattats på ett sätt som kan anses jämförligt med svensk företagsbeskattning. En förutsättning är dock att andelarna ägs av en fysisk person eller ett dödsbo som skall ta upp utdelning och kapitalvinst som intäkt av kapital. Fyra grundläggande villkor måste vara uppfyllda för att ett företags andelar skall vara lättnadskvalificerade. För det första får företaget inte vara marknadsnoterat. Enligt förarbetena finns det inte någon entydig gränsdragning i fråga om företag som är av en sådan karaktär att de bör omfattas av lättnad. Beträffande denna problematik anfördes bl.a. följande (prop. 1996/97:45 s. 31 f.). Utöver frågan om hur gränsdragningen bör utformas för att omfatta de företag som bör få del av lättnaden tillkommer den praktiska frågan om hur tydlig gränsen kan bli. En fast gräns är börsnotering vilket i praktiken innebär notering vid någon lista på Fond- börs. Det innebär dock att inofficiella listor som utgör jämförbara alternativ till börsens OTC- och O-listor erhåller en konkurrens- fördel. En annan gräns kan dras mellan publika och privata aktiebolag som bygger på den skillnad som ställs upp i aktiebolagslagen. Enligt uppgift finns det ca 500 publika aktiebolag varav drygt 200 är börs- noterade. Någon närmare uppgift om de onoterade publika bolagens storlek finns inte och inte heller i vilken utsträckning de är noterade på en inofficiell lista. En gränsdragning mellan publika och privata bolag har tidigare inte använts i skattesammanhang. Enligt regeringens mening bör den bättre tillgång till kapitalmark- naden som följer av notering vara avgörande för vilka aktier som skall omfattas av en lättnad. Av konkurrensskäl bör notering inbegripa även inofficiella listor. Ett företag anses marknadsnoterat om någon andel i företaget är marknadsnoterat. Till marknadsnoterade andelar hänförs i första hand andelar som är noterade vid svensk eller utländsk börs. Även andelar som är noterade på någon lista utanför börsen hör hit om det finns kontinuerliga noteringar av marknadsmässig omsättning som är allmänt tillgängliga. När det gäller inofficiella listor är det av betydelse i vilken omfattning dessa uppdateras och i vilken utsträckning en notering är tillgänglig för allmänheten. Uttrycket kontinuerlig notering innebär inte ett krav på daglig notering men däremot krävs en viss regelbundenhet i uppdateringen av Aktier som noteras på listor som publiceras i media uppfyller noteringskravet (a. prop. s. 32). Däremot anses aktier inte marknadsnoterade om ett erbjudande att köpa aktier i bolaget riktas till allmänheten vid ett enstaka tillfälle (a. prop. s. 56). Det förhållandet att andelar i marknadsnoterade bolag inte omfattas av lättnad innebär att bestämmelser måste finnas som för- hindrar kringgående genom indirekta innehav av sådana andelar. Utdelning på sådana andelar kan vara skattefri om röstetalet för andelarna motsvarar . Därför krävs för det andra att företaget inte, direkt eller indirekt genom dotterföretag, får ha ägt aktier med en röst- eller kapitalandel på eller mer i ett svenskt marknadsnoterat aktiebolag eller en marknadsnoterad utländsk juridisk person. För att denna begränsning skall vara effektiv gäller den inte bara under det räkenskapsår som beslutet om utdelning avser utan även de fyra föregående räkenskapsåren. Ett förvaltningsföretag beskattas inte för mottagen utdelning till den del den motsvaras av utdelning som företaget lämnat. Därför krävs för det tredje att företaget, om det är ett förvaltningsföretag, varken direkt eller genom ett annat förvaltningsföretag, under det år som beslutet om utdelning avser har ägt någon andel i ett mark- nadsnoterat svenskt aktiebolag eller en marknadsnoterad utländsk juridisk person. För det fjärde får företaget inte vara ett privatbostadsföretag, dvs. ett schablonbeskattat bostadsaktiebolag. Bestämmelserna om lättnad placerades ursprungligen i 3 § SIL som behandlade inkomstslaget kapital. Undantaget från skatteplikt gäller därför endast när utdelning skall tas upp i detta inkomstslag, dvs. för fysiska personer och dödsbon som är skattskyldiga i . Under lagstiftningsarbetet diskuterades även frågan huru- vida utländska ägare skulle medges lättnad. Det skulle i så fall vara fråga om en lättnad såvitt gäller kupongskatt. Normalt är det emellertid så att kupongskatt, som erlagts i ett annat land än aktie- ägarens hemland, får räknas av från aktieägarens skatt på utdel- ningen i hemlandet. Detta skulle innebära att en lättnad inte skulle slå igenom hos aktieägaren utan i stället medföra att skatteintäkten överflyttades från till aktieägarens hemland. härav är att skulle avstå skatteanspråk utan att detta skulle komma aktieägaren till del beroende på att hemlandet tar ut en i motsvarande mån ökad skatt. Begränsningen till skattskyldiga i ansågs inte innebära otillåten diskriminering enligt Rom- fördraget, varför något förslag om en kupongskattelättnad inte lades fram (a. prop. s. 36 och s. 56). De grundläggande bestämmelserna om lättnadsreglernas til- lämpning placerades ursprungligen i 3 § 1 a och mom. Bestämmelserna finns numera i 43 kap. 1 och 2 §§ IL. Utdelning på lättnadskvalificerade andelar som lämnas till lättnads- kvalificerade ägare är undantagen från skatteplikt under förutsätt- ning att den ryms inom ett lättnadsutrymme. Lättnadsutrymmet benämns i lagtexten lättnadsbelopp efter mönster av gränsbelop- pet i 3:12-reglerna (a. prop. s. 56). Lättnadsbeloppet är summan av underlaget för lättnadsbelopp (se avsnitt 9.3.1) multiplicerat med en lättnadssats och sparat lättnadsutrymme (se avsnitt 9.3.1 under . Lättnadsbeloppet beräknas alltid per andel (a. prop. a. st.). När lättnadsreglerna infördes sattes den räntesats som skulle användas för att beräkna det enkelbeskattade utrymmet, dvs. lätt- nadsbeloppet, till av statslåneräntan. Den valda nivån motive- rades enligt följande (a. prop. s. 38 f.). Utgångspunkten är att avkastning i företaget motsvarande riskfri ränta, dvs. i praktiken statslåneräntan, skall enkelbeskattas. Om stats– låneräntan antas vara ger en statsobligation som ägs direkt av en fysisk person en behållning efter skatt för varje krona på (0,7*0,07=) . Läggs obligationen in i ett aktiebolag kvarstår efter bolagsskatt (0,72*0,07=) . Om avkastningen efter bolagsskatt delas ut till ägaren erhåller denne samma resultat som vid direktägande om lättnad medges av statslåneräntan. Regeringen anser att en lämplig jämförelse vid fastställandet av det enkelbeskattade utrymmet är den avkastning som erhålls efter skatt vid direktinnehav av en statsobligation. Vid bedömningen måste dock även beaktas möjligheterna till ökad avkastning som kan erhållas om en tillgång med låg avkastning läggs in i ett bolag beroende på att den schablonmässigt bestämda avkastningsprocenten i 3:12-reglerna är oförändrad. Frågan om möjligheten att tillskjuta lågavkastande egendom och därmed utnyttja utrymmet i 3:12-reglerna på ett ej avsett sätt blev således avgörande för hur stort lättnadsbeloppet kunde vara. Även om detta kunde bestämmas utan hänsyn till det kapitalinkomst- behandlade utrymmet i 3:12-reglerna ansågs vissa förenklingar kunna uppnås om de två systemen utgick från samma principer. Därigenom skulle man även slippa skärpa beskattningen enligt 3:12-reglerna för att upprätthålla den dåvarande nivån på för- värvsinkomstbeskattningen. För att begränsa möjligheterna till skatteundandragande ansågs således vid beräkningen av lättnads- beloppet en räntesats på av statslåneräntan utgöra en lämplig avvägning (a. prop. s. 39). Eftersom statslåneräntan fastställs med två decimaler ansågs det lämpligt att motsvarande skulle gälla för lättnadssatsen (a. prop. s. 56). höjdes lättnadssatsen till av statslåneräntan (prop. 1997/98:150, bet. 1997/98:FiU20, SFS 1998:593). Syftet med höj- ningen var att ytterligare underlätta små och medelstora företags expansion med hjälp av externt riskkapital (a. prop. s. 32). I samband med ägarbyte får något nytt lättnadsbelopp inte beräknas för förvärvaren för det beskattningsår som förvärvet ägt rum om utdelning lämnats före ägarbytet. Detta framgick tidigare av 3 § 1 b mom. andra stycket SIL. Bestämmelsen finns numera i 43 kap. 5 § IL. Denna restriktion skiljer sig från vad som gäller ifråga om gränsbelopp som får beräknas av såväl köpare som säljare om båda har mottagit utdelning under det beskattningsår som ägarbytet ägt rum. Uttrycket underlag för lättnadsbelopp infördes i samband med IL:s tillkomst. Någon ändring i materiellt hänseende innebar introduktionen av det nya uttrycket dock inte. Vad som ingår i underlaget för lättnadsbelopp framgick tidigare av 3 § 1 b mom. och 1 c mom. framgår detta av 43 kap. 4 § IL. Underlaget för lättnadsbelopp är summan av 1.det omkostnadsbelopp som skulle ha använts om andelen hade avyttrats för utdelningen, 2.sparat lättnadsutrymme, och 3.löneunderlag enligt 43 kap. 12–16 §§. Under lagstiftningsarbetet med lättnadsreglerna diskuterades frå- gan hur lättnadsutrymmet skulle utformas. företagsskat- teutredning hade – med utgångspunkt från 3:12-reglerna – redovi- sat en metod som begränsade lättnaden till en viss andel av utdel- ning respektive kapitalvinst. Enligt denna skulle av utdelade belopp enkelbeskattas. Metoden skulle för delägare som omfattas av 3:12-reglerna kunna tillämpas enligt två olika alternativ. Enligt det ena skulle lättnaden bli av utdelning och kapitalvinst inom utrymmet för kapitalinkomstbehandling. Enligt det andra skulle lättnaden ges för all utdelning och kapitalvinst. För att i det senare fallet kunna upprätthålla den dåvarande nivån på förvärvsinkomst- beskattningen skulle beskattningen enligt 3:12-reglerna behöva skärpas. För att inte utsätta dessa regler för större press ansågs det lämpligt att utforma lättnadsutrymmet med utgångspunkt från 3:12-reglerna. Metoden skulle innebära att av utdelning och kapi- talvinst som faller inom det kapitalinkomstbehandlade utrymmet skulle viss del undantas från beskattning. Det enkelbeskattade utrymmet skulle därmed bestämmas på motsvarande sätt som det kapitalinkomstbehandlade utrymmet, dvs. genom att en räntesats multipliceras med ett underlag. Således infördes i 3 § 1 b mom. SIL bestämmelser om metoden för beräkning av lättnadsbelopp. När det gäller anskaffningsutgif- ten för den andel som beräkningen av lättnadsbelopp avser anges i momentets tredje stycke att med detta avses det anskaffnings- värde som skulle ha använts vid beräkning av realisationsvinst, om aktien avyttrats för utdelningen. Anknytningen till detta värde innebär bl.a. att den allmänna bestämmelsen om konti- nuitet vid benefika förvärv gäller, dvs. överlåtarens anskaffnings- värde övertas (prop. 1996/97:45 s. 57). Vidare hänvisas till 3 § 12 c mom. andra och tredje styckena SIL.