sou · GQB326 · 2003-01-01 00:00:00 — Om det tidigare livstidsstraffet förklaras avse den nya brotts- ligheten och den villkorligt medgivna friheten förklaras helt förverkad, skall den dömde i dessa fall ha rätt till frigivnings- prövning efter att den nya domen har vunnit laga kraft. Vid annan misskötsamhet än återfall i brott skall vanliga regler gälla både under verkställigheten, efter det att beslut om villkorlig frigivning har fattats och . Brott som rör säkerhetspolitiska intressen Enligt direktiven bör frigivningsfrågor för personer dömda för brott som rör säkerhetspolitiska intressen alltid hänskjutas till regeringen för beslut. En central fråga är hur man skall avgränsa dessa ärenden. I vissa fall kan det framstå som självklart att det begångna brottet rör säkerhetspolitiska intressen, t.ex. vid grovt spioneri. I andra fall kan det vara mer svårbedömt. Enligt 31 och 58 a §§ lagen (1974:203) om kriminalvård i anstalt får regeringen beträffande viss intagen besluta om avvikelser från lagens bestämmelser om bland annat besök och utevistelser om det är påkallat med hänsyn till rikets säkerhet eller till risken för att den intagne under verkställigheten i anstalt medverkar till brott som innefattar användande av våld, hot eller tvång för politiska syften. Utredningen anser att den mest lämpliga lösningen på avgränsningsfrågan är att frigivningsärenden rörande dömda som är eller har varit föremål för beslut enligt dessa bestämmelser skall vara undantagna från den frigivningsprövning som normalt skall gälla för livstidsdömda. Utredningen föreslår att prövningsorganet även i dessa ärenden skall göra sin sedvanliga frigivningsprövning. Om prövningsorganet då finner att den dömde bör friges, skall organet med eget yttrande härom överlämna ärendet till regeringen för beslut. Med en sådan lösning bör regeringens prövning avse endast de säkerhetspolitiska aspekterna. I övrigt sker då prövningen enligt de i lag uppställda kriterierna. Den föreslagna ordningen leder också till att den dömde vid ett negativt beslut har samma överklagandemöjligheter i dessa ärenden som andra livstidsdömda, såvitt avser de delar av prövningen som inte avser de säkerhetspolitiska intressena. Personer dömda utomlands till långa fängelsestraff Antalet personer som utomlands har dömts till mycket långa fängelsestraff och sedan överförts hit för straffverkställighet är inte stort, men det är ett problem både för den dömde och för kriminal- vården att hantera så långa verkställighetstider. Det framstår därför som angeläget att även dessa intagna kan få möjlighet till en särskild frigivningsprövning. Utredningen har inte haft möjlighet att göra några utrikespolitiska överväganden, men eftersom den föreslagna frigivningsprövningen är att anse som en verkställighetsåtgärd bör det inte föreligga något formellt hinder mot att införa en sådan möjlighet. Utredningen föreslår därför att personer dömda utomlands till fängelsestraff och överförda hit skall ha möjlighet till frigivningsprövning på samma sätt och efter samma kriterier som gäller för livstidsdömda. Har det vid överförandet av verkställigheten ställts upp vissa villkor för verkställigheten i , skall dessa villkor dock gälla. Vidare görs undantag för personer som har överförts hit med stöd av lagen (1994:569) om samarbete med de internationella tribunalerna för brott mot internationell humanitär rätt, eftersom det för dessa gäller särskilda regler. De nya reglerna om frigivningsprövning för livstidsdömda måste anses innebära en fördel för den dömde jämfört med gällande regler och skall därför omfatta även dem som dömts till fängelse på livstid före de föreslagna reglernas ikraftträdande. Det krävs dock vissa övergångsbestämmelser för de livstidsdömda som vid ikraftträdandet har avtjänat av sitt livstidsstraff. Dessa livstidsdömda bör få frigivningsfrågan prövad efter ikraftträdandet. Det nya systemet med frigivningsprövning för livstidsdömda kommer att medföra en något ökad arbetsbelastning för de handläggande domstolarna och åklagarmyndigheten i . Med hänsyn till att ärendemängden – efter en övergångsperiod i samband med ikraftträdandet – bör bli begränsad, bedömer utredningen att reformen kommer att kräva endast marginellt ökade resursbehov. Begränsade kostnader kommer att uppkomma för bland annat offentliga försvarare och i samband med muntliga förhandlingar i domstolen. Omständigheten att Rättsmedicinal- verket skall ansvara för utförandet av riskbedömningar bör inte för- anleda några större kostnadsökningar med tanke på att sådana undersökningar på uppdrag av kriminalvården genomförs i livstidsärenden. Sammantaget anser utredningen att de kostnadsökningar som förslagen kan komma att medföra kan anses marginella. Utredningen bedömer att de föreslagna ändringarna kan träda i kraft . 1 Förslag till lag om ändring i Härigenom föreskrivs att 26 kap 6 § samt 34 kap. 2, 4 och 11 §§ skall ha följande lydelse. Den som avtjänar fängelse skall, om inte annat följer av andra eller tredje stycket eller av 7 §, friges villkorligt när två tredjedelar av strafftiden, dock minst en månad, har avtjänats. Villkorlig frigivning får inte ske från fängelse som har dömts ut enligt 28 kap. 3 § eller från ett förvandlingsstraff för böter. Om den dömde begär det, får den villkorliga frigivningen skjutas upp till en senare tidpunkt än den som följer av första stycket eller av 7 §. Villkorlig frigivning för den som avtjänar fängelse på livstid samt för den som här avtjänar fängelsestraff ådömt utomlands regleras i lagen (2002:00) om frigivnings- prövning för livstidsdömda m.m. 1 Senaste lydelse 1998:604. Undergår den dömde fängelse på livstid, må allenast meddelas förordnande enligt 1 § 1. Avtjänar den dömde fängelse på livstid, får endast meddelas förordnande enligt 1 § 1. Har ett beslut om villkorlig frigivning meddelats får rätten därvid upphäva beslutet eller, om upphävande inte erfordras, förordna att straffavtjänandet skall fortgå ytterligare , högst . Har det nya brottet begåtts efter villkorlig frigivning, får förordnande enligt 1 § 1 eller 2 meddelas. Tillämpas 1 § 1 eller 2 i fråga Tillämpas 1 § 1 eller 2 i fråga frigivits från fängelse, skall, om frigivits från fängelse, skall, om medgivna friheten eller en del av medgivna friheten eller en del av denna förklaras förverkad om inte särskilda skäl talar mot det. inte särskilda skäl talar mot det. Döms den som villkorligt frigivits från fängelse på livstid till tillämpning av 1 § 2 endast en del friheten förklaras förverkad. Såsom särskilda skäl för att inte förverka eller för att förverka endast en del av villkorligt medgiven frihet kan rätten beakta 1.om den nya brottsligheten i förhållande till den tidigare är av lindrig beskaffenhet, 2.om har förflutit mellan brotten, eller 3.om ett förverkande annars skulle framstå som oskäligt. 2 Senaste lydelse 1998:604. enligt första stycket, får rätten enligt första stycket, får rätten besluta åtgärd som avses i 26 besluta åtgärd som avses i 26 prövotiden med högst ett år prövotiden med högst ett år utöver den tid som följer av 26 utöver den tid som följer av 26 kap. 10 §. 10 § eller av En åtgärd enligt tredje stycket får beslutas endast före prövotidens utgång. Förverkande får beslutas endast om fråga därom uppkommer i ett mål där den frigivne häktats eller fått del av åtal från prövotidens utgång. verkställighet på en gång dom verkställighet på en gång dom på fängelse på livstid och dom på fängelse på livstid och dom på böter, förvandlingsstraff böter, fängelse , böter, fängelse , livstidsstraffet träda i stället för livstidsstraffet träda i stället för den andra påföljden. livstidsstraffet döms ut efter den Förekommer till verkställighet på en gång en dom på fängelse eller sluten ungdomsvård och en dom på böter eller förvandlingsstraff för böter som har meddelats innan de förstnämnda påföljderna har börjat verkställas, skall fängelsestraffet eller utdömd sluten ungdomsvård träda i stället för den andra påföljden. Denna lag träder i kraft . 3 Senaste lydelse 1998:604. 2 Förslag till lag (2002:00) om frigivningsprövning för livstidsdömda m.m. Härigenom föreskrivs följande. 1 § Denna lag gäller villkorlig frigivning av personer som dömts till fängelse på livstid samt i tillämpliga delar personer som här avtjänar fängelsestraff ådömt utomlands. Lagen tillämpas inte för personer som har överförts hit med stöd av lagen (1994:569) om samarbete med de internationella tribunalerna för brott mot internationell humanitär rätt. 2 § Senast när den dömde har avtjänat av straffet, skall prövas om villkorlig frigivning skall ske. Beslutas att villkorlig frigivning skall ske, skall en tidpunkt för frigivningen fastställas. Fattas inte beslut om villkorlig frigivning vid denna prövning, skall en ny prövning ske senast från det att beslutet vunnit laga kraft. Om ett beslut om villkorlig frigivning har upphävts enligt 34 kap. 2 § första stycket , skall en ny frigivningsprövning ske senast från det att domen vunnit laga kraft. Har villkorligt medgiven frihet helt förverkats enligt 34 kap. 4 § första stycket , skall frigivningsprövning ske senast från det att domen vunnit laga kraft. Tidpunkten för prövningen får överskridas endast om det finns särskilda skäl. 3 § Vid prövningen skall särskilt beaktas den dömdes brottslighet och den tid av straffet som han eller hon har avtjänat. Vid prövningen skall även beaktas om det finns en påtaglig risk för att den dömde återfaller i brottslighet av allvarligt slag. Därutöver skall beaktas den dömdes skötsamhet och utveckling , den dömdes frigivningsförhållanden samt andra särskilda omständigheter. 4 § I fråga om förfarandet vid prövning enligt denna lag tillämpas lagen (1996:242) om domstolsärenden. 5 § Ärenden enligt denna lag tas upp av . 6 § Vid handläggningen består tingsrätten av en lagfaren domare och tre nämndemän. Vid omröstning gäller 29 kap. . 7 § skall anmäla ärendet till tingsrätten senast frigivningsprövningen senast skall ske. Av anmälan skall framgå om den dömde är eller har varit föremål för beslut enligt 31 eller 58 a § lagen (1974:203) om kriminalvård i anstalt. 8 § Åklagaren skall vara den dömdes motpart i ärendet. 9 § För den dömde skall offentlig försvarare förordnas. Ersättning till offentlig försvarare skall alltid betalas av staten. I övrigt gäller bestämmelserna i 21 kap. . 10 § Vid prövning av ärendet skall sammanträde hållas om det inte är uppenbart obehövligt. 11 § Rätten får, när det finns skäl till det, förordna att en riskbedömning avseende den dömde skall genomföras. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om genomförandet av en sådan riskbedömning. Rätten får inte besluta om villkorlig frigivning utan att en sådan riskbedömning som avses i första stycket har genomförts, om det inte framstår som uppenbart obehövligt. Rätten får inhämta yttrande av över en genomförd riskbedömning. 12 § Om den dömde begär det, får den villkorliga frigivningen skjutas upp till en senare tidpunkt. fattar beslut i fråga om att skjuta upp den villkorliga frigivningen. 13 § Efter den villkorliga frigivningen gäller en prövotid . För prövotiden gäller 26 kap. 11–24 §§ . skall dock stå under övervakning . 14 § Ärenden rörande personer som är eller har varit föremål för beslut enligt 31 eller 58 a § lagen (1974:203) om kriminalvård i anstalt skall överlämnas till regeringen för beslut om rätten finner att den dömde skall villkorligt friges. När ärendet överlämnas till regeringen skall rätten bifoga ett eget yttrande med sin bedömning i frigivningsfrågan. 15 § För personer som här avtjänar fängelsestraff ådömt utomlands skall villkor som uppställts vid överförandet till efterföljas. 1.Denna lag träder i kraft . 2.Kriminalvårdsstyrelsen skall genast till tingsrätten anmäla de ärenden där den dömde har avtjänat och eller mer vid ikraftträdandet. Rätten skall pröva dessa ärenden. 1Utredningens uppdrag och arbete Utredningen skall enligt direktiven, se bilaga 1, utarbeta förslag till en ny ordning för prövning av frigivning av livstidsdömda. En domstol, nämnd eller annat organ skall utifrån kriterier angivna i lag pröva om och när personer dömda till livstidsstraff skall friges. Den nya ordningen skall gälla vid sidan av och som ett komplement till benådningsrätten, som skall kvarstå. Utredningen skall även överväga om det nya systemet bör omfatta personer som har dömts till långa fängelsestraff utomlands, i fall då verkställigheten av straffet har överförts till . I direktiven anges att utredningen skall lämna förslag till hur ett system bör utformas som innebär en skyldighet för en nämnd, en domstol eller annat organ att pröva frågan om villkorlig frigivning skall ske av personer dömda till livstids fängelse efter en viss tids avtjänande. Uppdraget avser såväl frågan vilka kriterier som skall gälla för sådan frigivning som hur prövningsförfarandet skall vara utformat. För- och nackdelar med en överflyttning av frågor om frigivning från livstidsstraffet från regeringen till ett annat organ skall redovisas. Enligt direktiven skall utredningens förslag vara inriktat på att förbättra förutsebarheten för kriminalvården och för de livstidsdömda, främst för att verkställigheten bättre än skall kunna användas effektivt och ändamålsenligt och tidigt inriktas på frigivningsförberedande åtgärder. En annan grundläggande målsättning skall vara att genom systemets utformning stärka den livstidsdömdes rättssäkerhet, trots att straffet per definition är tidsobestämt. Tidsbestämning genom nåd har enligt direktiven skett genom omvandling av straffet till fängelse. En omvandling till fängelse innebär en faktisk verkställighetstid . Nådebeslutet brukar fattas att en Utredningens uppdrag och arbete utslussningstid blir möjlig, dvs. i praktiken när fängelsetid har verkställts. Utredningen bör enligt direktiven utifrån detta överväga när den första prövningen skall ske. Prövningen bör ske oavsett om den dömde ansöker om det eller inte. Utredningen bör enligt direktiven med utgångspunkt bland annat i de omständigheter som regeringen beaktar inför tidsbestämning av livstidsstraff ange vilka kriterier som skall beaktas vid en frigivningsprövning. Kriterierna bör framgå av lag. Systemet bör vara utformat som en form av villkorlig frigivning. Frågor om prövotid och annat som följer av ett sådant system bör övervägas. Det är till övervägande del män som döms till livstids fängelse. Systemet skall vara utformat så att ingen på grund av sitt kön missgynnas t.ex. när det gäller krav på vissa frigivningsförberedelser. Enligt direktiven är frågan om, och i så fall hur, brottet och omständigheterna kring detta skall ingå i de kriterier som skall prövas av särskilt intresse. Frågan är komplicerad. Om endast andra faktorer än brottet och omständigheterna kring detta beaktas, kan det i enskilda fall medföra att livstidsdömda personer får avtjäna lika i anstalt trots de skillnader i brottets grovhet som kan förekomma inom ramen för livstidsstraffet. Om å andra sidan brottet och omständigheterna kring detta beaktas, uppstår frågan hur en sådan prövning skall gå till för att motsvara rättssäkerhetens krav. Det är uppenbart att det kan vara svårt att efter domen bedöma och värdera uppgifter som förekom vid rättegången. Vidare bör en utgångspunkt vara att det inte skall ske en omprövning av förhållanden som omfattas av rättskraften i en lagakraftvunnen dom. Detta anknyter till den – ytterst – konstitutionella frågan om prövningsorganets behörighet vid en frigivningsprövning. Utredaren bör således ingående behandla den frågan och andra frågor som rör den konstitutionella grunden för prövningsorganet och dess beslut. Vid behandlingen av frågan om brottet och omständigheterna kring detta skall ingå i de kriterier som skall prövas, skall utredningen särskilt redovisa för- och nackdelar med de olika alternativen. Ett sätt att kringgå vissa delar av den redovisade problematiken skulle enligt direktiven kunna vara att, i likhet med många andra länders system, låta domstolen redan vid domstillfället bestämma en minsta tid som måste förflyta innan en frigivningsprövning får Utredningens uppdrag och arbete Domstolens prövning i den frågan blir då ett inslag i straffmätningen, och bidrar till en differentiering av livstidsstraffet. Det kan finnas skäl att närmare studera även en sådan modell. Om en sådan lösning föreslås kan dock vissa övergångsproblem uppkomma. Det ingår dock inte uppdraget att lägga fram förslag som skulle förändra livstidsstraffets karaktär av tidsobestämd påföljd. Det ingår inte heller i uppdraget att föreslå förändringar av de befintliga straffskalorna. En annan viktig fråga som anges i direktiven är om muntlig handläggning skall vara möjlig hos prövningsorganet, liksom om det skall vara möjligt att – såsom i t.ex. – få ett avslagsbeslut prövat av en högre instans. I direktiven anges att, för att de säkerhetspolitiska aspekterna skall kunna tillgodoses, systemet bör innebära att frigivningsfrågor för personer dömda för brott som rör säkerhetspolitiska intressen alltid skall hänskjutas till regeringen för beslut, eventuellt med ett yttrande från prövningsorganet. Det sägs också i direktiven att den nya ordningen inte skall gå ut på att omvandla livstidsstraffet till ett tidsbestämt straff av viss längd. Det skall inte heller inskränka regeringens grundlagsfästa rätt att benåda. Regeringen skall alltjämt kunna benåda en livstidsdömd person – t.ex. genom att livstidsstraffet tidsbestäms – men den praktiska betydelsen av benådningsrätten bör minska när prövningsorganets obligatoriska prövning av frigivningsfrågor inträder. Enligt direktiven skall utredningen därutöver redovisa och ta ställning till bland annat under vilka förutsättningar och på vems initiativ (kriminalvårdens eller prövningsorganets) prövningen skall ske, hur det skall gå mellan de obligatoriska prövningarna, hur prövningsorganet skall vara sammansatt och vem som skall utse dess ledamöter, om det skall vara en nämnd, en domstol eller möjligen något annat och om i dess nuvarande eller i förändrad form är ett lämpligt prövningsorgan, om prövningsorganets beslut skall kunna överklagas eller omprövas och om ett bifallsbeslut skall kunna ändras eller återkallas vid ändrade förhållanden eller misskötsamhet och Utredningens uppdrag och arbete hur ett system skall utformas för att uppfylla de krav som och andra internationella rättighetsinstru- ment ställer. I direktiven anges vidare att utredningen skall lämna förslag till lagreglering för den nya ordningen samt redovisa förslag till eventuella följdändringar i andra författningar. Förslag skall lämnas på hur eventuella övergångsfrågor skall lösas. Förslaget till reglering bör innehålla såväl materiella som processuella bestämmelser. Utredningen skall slutligen enligt direktiven redovisa för- och nackdelar med att personer som dömts till långa fängelsestraff utomlands och där verkställigheten har överförts hit kan medges frigivning enligt en ordning liknande den som föreslås för livs- tidsdömda. Om utredningen finner att denna möjlighet bör ges, skall förslag lämnas om nödvändiga anpassningar i det nya regelsystemet och nödvändiga följdändringar i andra författningar. Utredningens arbete inleddes . Utredningen har haft sammanträden med experterna vid fem tillfällen, varav ett varit ett tvådagars internatsammanträde. Utredningen har sammanträffat med företrädare för Justitie- departementet . Sekreteraren har även besökt och internationellt rättsligt samarbete och . Vidare har utredningen deltagit vid ett expertsammanträde med (dir 1999:39) i . Sekreteraren har besökt i och . Utredningen har genomfört studiebesök på kriminalvårdsanstalterna Hinseberg och Kumla . Sekreteraren har även sammanträffat med livstidsdömda på kriminalvårdsanstalten . Utredningen har deltagit i ett av anordnat semi- narium om bland annat riskbedömningar i . Vidare har utredningen deltagit i ett Utredningens uppdrag och arbete riksseminarium om riskbedömningar i . Utredaren har hållit föredrag om utredningen inför Kriminalpolitiska sällskapet i i . har utredningen sammanträffat med sekretariatet för . Sekreteraren har deltagit i seminariet Från knappnål till Riksmottagning i den 16–. Vidare har sekreteraren deltagit i en konferens om riskbedömningar vid våldsbrott i den 28–. Utredningen har sammanträffat med i . Vidare har utredningen träffat ordförande i . Sekreteraren har också sammanträffat med Kriminalvårdsnämndens kanslichef . Utredningen har besökt Direktoratet for Kriminalforsorgen i , , . Utredningen har, förutom med , samrått med Riksåklagaren och . 2 Bakgrund och gällande rätt Frihetsstraff i egentlig mening började användas i och med att genom nåd omvandlade dödsstraff till livstids straffarbete. var det vanligt att de nyinrättade hovrätterna genom leuteration omvandlade dödsstraff till ett visst antal gatlopp eller visst antal spö följt av frihetsstraff i form av arbete på fästning. Fästningsarbetet kunde utdömas , på livstid eller . Fästningsstraff innebar att den dömde var frihetsberövad till dess han visat en sådan förbättring att han kunde försättas på fri fot. Frihetsstraffet utdömdes utan stöd i lag och strafformen grundades helt och hållet på hovrätternas och kungens leuterations- och nådepraxis (Rydgren, , Fängelse på livstid – lagens strängaste straff, , 1989, s. 6 ff.). I och med lag blev frihetsstraffet en brottspåföljd. Frihetsstraff som påföljd förekom dock relativt sparsamt och endast i några få fall förekom livstidsstraff. Dödsstraff föreskrevs emellertid för inte mindre än 68 olika brott. På grund av detta förekom i stor utsträckning att dödsstraff genom leuteration och benådning omvandlades till fästningsarbete eller på livstid (Rydgren, , a.a., s. 10). Straffrätten mildrades under tidens gång genom utökad leuteration och benådning, vilket medförde att det med tiden blev en stor diskrepans mellan de straff som föreskrevs i lagen och de straff som verkligen utmättes. fanns det knappt 400 livstidsfångar i och när antalet livstidsfångar var som högst uppgick det till 1 500 (Rydgren , a.a., s. 11). ersattes den gamla Missgärningsbalken års lag med strafflag. Dödsstraff stadgades fortfarande för ett Bakgrund och gällande rätt fåtal brott, men var alltid fakultativt. Från strafflagens ikraftträdande till dess dödsstraffet avskaffades dömdes 134 personer till döden. Dödsstraffet verkställdes dock endast i 15 fall, de övriga fick dödsstraffet omvandlat till fängelse på livstid (Rydgren, , a.a., s. 12). Livstidstraffet kom att tillämpas i allt mindre omfattning. uppgick antalet livstidsfångar till cirka 600. Antalet minskade sedan successivt och uppgick till cirka 100 stycken. fanns det cirka 60 livstidsfångar, 35 stycken och 25 stycken varierade antalet livstidsdömda från 10 till 25 stycken (Rydgren, , a.a., s. 13). Antalet har därefter ökat och () finns det cirka 110 personer som avtjänar livstidsstraff. Av dessa är fyra kvinnor som samtliga är placerade på kriminalvårdsanstalten . De manliga livstidsdömda är spridda på ett tjugotal olika anstalter, men en stor del är placerade på kriminalvårdsanstalterna Kumla och . Två personer är avvikna. har utvecklingen avseende antalet livstidsdomar enligt uppgifter från varit följande. meddelades 17 livstidsdomar, uppgick antalet till 26, meddelades 12 livstidsdomar samt och var antalet livstidsdomar 47 respektive 99. , då trädde i kraft, till och med har 170 livstidsdomar meddelats. Av dessa meddelades 71 och 99 efter denna tidpunkt. Vad man kan konstatera är således att antalet meddelade livstidsdomar har ökat markant. Mellan och nästan fyrdubblades (12 respektive 47) antalet livstidsdomar och mellan och mer än fördubblades (47 respektive 99) antalet livstidsdomar. Någon större ökning av antalet domar avseende mord har inte skett. Den person som avtjänar livstidsstraff och som har varit berövad friheten längst dömdes för bland annat mord i två fall och försök till mord av . Han har varit frihetsberövad , vilket innebär att han avtjänat . Bakgrund och gällande rätt