sou · GQB310 · 2003-01-01 00:00:00 — För tillsynen har tillsynsmyndigheten enligt 55 § RäL rätt att få tillträde till byggnader, lokaler och anläggningar. Tillsynsmyndig- heten har också enligt samma bestämmelse rätt att få de upplys- ningar och handlingar som behövs för tillsynen. skall enligt 57 § RäL lämna tillsynsmyndigheten det biträde som behövs för tillsynen enligt 55 §. Den som vägrar tillträde kan dö- mas för hindrande av förrättning enligt 7 kap. 13 § och den som inte i övrigt fullgör sin skyldighet att lämna upplys- ningar eller handlingar eller lämnar oriktiga uppgifter kan dömas enligt 58 § RäL. Som redan har berörts får en tillsynsmyndighet enligt 56 § RäL meddela de förelägganden och förbud som behövs för efterlevna- den av RäL och med stöd av RäL givna föreskrifter. Beslut om fö- reläggande och förbud får förenas med vite. Underlåter någon att vidta en åtgärd som åligger honom enligt tillsynsmyndighetens fö- reläggande, får myndigheten enligt samma bestämmelse vidta åt- gärden på den försumliges bekostnad. 58 § RäL innehåller bestämmelser om ansvar för den som upp- såtligen eller av oaktsamhet bryter mot eldningsförbud (20 §) eller underlåter att ge upplysningar eller lämna ut handlingar i samband med sotning eller brandsyn (19 §) eller i samband med tillsyn (55 §) eller att lämna upplysningar om personal och egendom som kan användas i räddningstjänst (40 §). Den nuvarande räddningstjänstlagstiftningen - en bakgrund uppgifter i samband med fullgörande av sådan upplysningsplikt som avses i berörda 19, 40 eller 55 §§ samt straffsanktioneras underlåtenhet att underrätta vid utsläpp av giftiga eller skadliga ämnen (38 §) och att varna eller tillkalla hjälp vid brand eller olyckshändelser ( 39 §). Bestämmelser om ansvar ges vidare, som redan har framgått, för den som utan att ha laga förfall uppsåtligen eller av oaktsamhet underlåter att fullgöra tjänsteplikt (44 §) eller uppsåtligen hindrar eller försöker hindra en åtgärd som räddnings- ledaren har föranstaltat om i enlighet med dennes befogenhet att företa ingrepp i annans rätt (45 §) eller annars utan giltig ursäkt åsidosätter en sådan åtgärd. Den som fälls till ansvar döms till böter om inte gärningen bedöms som ringa eller om ansvar kan ådömas enligt . Enligt 60 § RäL, som tillsammans med 59 § RäL innehåller be- stämmelser om överklagande, får ett beslut av räddningsledaren om tjänsteplikt enligt 44 § RäL eller om ingrepp i annans rätt enligt 45 § RäL överklagas hos . I övrigt får räddningsleda- rens beslut inte överklagas. En nämnds beslut som meddelas med stöd av RäL eller tillämpningsföreskrifter till RäL får enligt 60 § RäL överklagas hos . och andra tillsynsmyndigheters beslut får överklagas hos allmän för- valtningsdomstol. Detsamma gäller en statlig myndighets beslut om ingrepp i annans rätt enligt 45 § och om placering av anordning enligt 47 § RäL. Prövningstillstånd krävs vid överklagande till kammarrätten. Enligt 59 § RäL gäller ett beslut om fullgörande av tjänsteplikt enligt 44 § RäL eller om ingrepp i annans rätt enligt 45 § RäL även om beslutet överklagas. För att göra det möjligt att förordna om omedelbar verkställighet av ett beslut, får en tillsynsmyndighet, om det föreligger särskilda skäl, på motsvarande sätt bestämma att dess beslut skall gälla även om beslutet överklagas. I 81 – 86 §§ RäF finns ytterligare bestämmelser om överklagande av beslut enligt RäL och om överklagande av beslut enligt RäF. Så- lunda får beslut enligt 7 § RäF om att medge undan- tag från kompetenskraven för räddningschef eller befäl i räddnings- styrka överklagas hos . Beslut om antagning till utbildning enligt 15 och 33 §§ RäF får enligt 82 § överklagas hos . Frågor om ersättning enligt 36 och 37 §§ RäL och enligt 65 § RäF prövas enligt 84 § av . Frågor om ersättning enligt 48, 50 och 51 §§ RäL prövas i fråga om eller övning med räddningskår enligt 85 § RäF av den eller de kommunala nämnder Den nuvarande räddningstjänstlagstiftningen - en bakgrund som ansvarar för räddningstjänsten eller, i fråga om statlig rädd- ningstjänst och sanering efter utsläpp av radioaktiva ämnen, av den myndighet som svarar för räddningstjänsten eller saneringen. I 86 § RäF hänvisas till att det i 60 § RäL finns bestämmelser om överkla- gande av nämnds beslut. Vidare hänvisas till att be- stämmelser om överklagande hos allmän förvaltningsdomstol finns i 22 a § förvaltningslagen (1986:223). Slutligen ges överklagande- förbud för andra beslut av statlig myndighet än beslut enligt 36, 37, 48, 50 och 51 §§ RäL och 31a och 65 §§ RäF. 61 – 63 §§ RäL innehåller vissa bestämmelser med bemyndigan- den i enlighet med 8 kap. 7 § regeringsformen (RF) för regeringen att meddela ytterligare föreskrifter i avseenden som behandlas i RäL. Bestämmelserna innehåller även bemyndiganden enligt 8 kap. 11 § RF för regeringen att överlåta åt förvaltningsmyndighet eller kommun att meddela sådana bestämmelser. Bemyndigandena tar sikte på föreskrifter som rör skydd för liv, hälsa eller miljön (61 §) samt föreskrifter som begränsar rätten för en brandsyneförrättare att bedriva näringsverksamhet (62 §) och föreskrifter om att en- skilda, företag, organisationer och andra sammanslutningar skall medverka vid övningar av betydelse för befolkningsskyddet eller den räddningstjänst som skall bedrivas under höjd beredskap (63 §). I 64 – 68 §§ RäL ges bestämmelser om räddningstjänst under krig m.m. (höjd beredskap). till dessa be- stämmelser ges i 71 – 74 §§ RäF. I 13 och 14 §§ RäL anges vilka som ingår i den i fred verksamma och av 21 § RäL framgår att RäL reglerar rädd- ningstjänstens verksamhet under såväl fred som krig. I 64 § RäL anges att även den totalförsvarspliktiga personal, som har inskrivits för civilplikt vid och som har inkallats till krigs- tjänstgöring enligt 4 kap. 7 § lagen (1994:1809) om totalförsvars- plikt, ingår i . I 65 § RäL anges vad utöver vad räddningstjäns- ten omfattar enligt 2 § RäL skall ansvara för under höjd beredskap. Det gäller bl.a. utmärkning och röjning av farliga områden samt sanering för skydd mot kärnvapen och kemiska stridsmedel. Vidare skall , utan eget ansvar delta i åtgärder för första hjälp åt och transport av skadade samt för befolkningsskydd. Genom bestämmelserna i 66 § RäL bemyndigas regeringen i en- lighet med 13 kap. 6 § RF att under krig och liknande förhållanden utfärda sådana föreskrifter som avviker från RäL som är av betydel- se för totalförsvaret eller som behövs för att nödvändig räddnings- Den nuvarande räddningstjänstlagstiftningen - en bakgrund tjänst i övrigt eller sanering efter utsläpp av radioaktiva ämnen skall kunna genomföras. Enligt bestämmelserna ges regeringen även möjlighet att med stöd av bestämmelserna i 8 kap 7 § RF delegera sin rätt att meddela föreskrifter som avviker från RäL. Enligt 71 § RäF får meddela beslut om med- verkan vid övningar under höjd beredskap. Vidare får verket enligt samma paragraf meddela föreskrifter som behövs för verkställighet av åtgärder enligt 65 och 66 §§ RäL. Enligt 72 § RäF får länsstyrel- sen under höjd beredskap föreskriva undantag från de utbildnings- krav som gäller för en räddningschef eller något annat befäl i rädd- ningskåren. Bestämmelserna i 67 § RäL ger regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer möjlighet att under höjd beredskap i det särskilda fallet besluta att får tas i anspråk för uppgifter som inte rör den egna kommunen. Enligt 73 § RäF till- kommer rätten att besluta om användningen av för uppgifter, som inte berör den egna kommunen, när fråga är om omfördelningen mellan kommunerna inom länet. Om har tagits i anspråk för uppgifter utanför den egna kommunen har kommunen enligt samma bestämmelser rätt till ersättning av staten för skäliga kostnader. Enligt 74 § RäF bestäms ersättningen av och betalas ut av Räddnings- verket. Beslut om att får tas i anspråk för uppgifter som inte rör den egna kommunen får enligt 68 § RäF inte överkla- gas. I 69 – 72 §§ RäL ges regler om utländskt bistånd, som bl.a. tar sikte på internationellt samarbete vid räddningsinsatser. Regering- en, en kommun eller en statlig myndighet som svarar för rädd- ningstjänst får enligt 69 § RäL i den utsträckning som följer av överenskommelser som har ingått med de andra nordiska länderna begära hjälp från eller lämna hjälp till utländska myndig- heter vid räddningsinsatser. Vidare sägs i 69 § att regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer i förhållande till länder utanför är behörig att begära eller lämna internationellt bistånd vid räddningsinsatser enligt internationella överens- kommelser som har ingått. Behörigheten enligt 69 § RäL gäller endast åtgärder för att hindra eller begränsa skador på männi- skor eller egendom eller i miljön av sådan art som faller inom ra- men för RäL. Enligt 67 § RäF får begära bistånd från och lämna bistånd till utländska myndigheter vid räddningsinsatser i Den nuvarande räddningstjänstlagstiftningen - en bakgrund enlighet med internationella överenskommelser om samarbete vid bekämpning av förorening av genom olja och andra skadliga ämnen och vid skydd av miljö. 70 § RäL reglerar bl.a. skyldighet för den svenska staten att er- sätta skador, som uppkommer i i samband med en rädd- ningsinsats för vilken en utländsk fysisk eller juridisk person, som i enlighet med bestämmelsen i 69 § RäL har medverkat i insatsen, annars skulle ha varit skadeståndsskyldig enligt svensk lag. Enligt 71 § RäL får staten kräva tillbaka ersättning som har betalats ut en- ligt 70 § RäL av den som har vållat skadan uppsåtligen eller genom grov vårdslöshet. I 72 § RäL ges slutligen bestämmelser som tar sikte på att perso- nal från de nordiska grannländerna tjänstgör i samband med en räddningsinsats i i enlighet med de tjänstgöringsbestäm- melser som gäller i det egna landet. För användandet av utrustning i form av fordon m.m. från det egna landet behövs inte något särskilt tillstånd. Ledningen av insatsen inom svenskt territorium utövas emellertid av den som är räddningsledare enligt RäL. 3Utgångspunkter för överväganden och förslag rörande en reformerad räddningstjänstlagstiftning Utredningsuppdraget skall enligt kommittédirektiven syfta till att förslag lämnas till en reformerad räddningstjänstlagstiftning. Som redan har påpekats under avsnitt 1.2.2 har RäL med tillhörande RäF ändrats och kompletterats vid ett flertal tillfällen utan att någon övergripande översyn av lagstiftningen har genomförts. Det har också i olika sammanhang framhållits att lagstiftningen framstår som omodern och att den i flera avseenden innebär en onödig och även olämplig detaljreglering av den kommunala räddningstjänsten. Så har det bl.a. i den konkurrenspolitiska propositionen, Konkur- renspolitik för förnyelse och mångfald, sagts att en väsentlig minskning av regleringen i räddningstjänstlagstiftningen rörande sotningsväsendet bör eftersträvas (se prop. 1999/2000:140). Ut- redningen har också, som redan framgått, lämnat förslag till ett reformerat sotningsväsende. Motsvarande synpunkter på detaljre- glering har i andra sammanhang framförts beträffande reglerna om brandsyn, räddningstjänstplan samt utbildning och kompetens. Det har också påpekats att detaljregleringen alltför starkt styr inrikt- ningen av den kommunala räddningstjänsten och skapar en lik- formning av verksamheten över hela landet som inte lämnar ut- rymme för en anpassning efter lokala behov och förutsättningar eller för modifierade krav på verksamheten. Utgångspunkter för överväganden och förslag rörande en reformerad Det har vidare i olika sammanhang sagts att lagstiftningen i vissa delar är otydlig och svårtolkad. Inte heller målsättningen för och syftet med räddningstjänstverksamheten har ansetts tillräckligt tydligt angiven. En rådande uppfattning är således att den nuvaran- de lagstiftningen inte på ett adekvat sätt återspeglar de uppgifter eller de principer med avseende på bl.a. den inriktning, som bör vara grundläggande för räddningstjänstverksamheten och fördel- ningen av ansvaret för skydd mot olyckor mellan enskilda och det offentliga. Nya uppgifter framför allt inom det kommunala räddnings- tjänstområdet har också tillkommit utan att lagstiftningen har änd- rats eller klarlagts. Den allmänna samhällsutvecklingen och den in- dustriella tillväxten och utvecklingen ställer allt större krav och förväntningar på att det allmänna, bl.a. genom räddningstjänstverk- samheten, skall tillgodose behov av trygghet och säkerhet i sam- hället. Utvecklingen när det gäller teknik, kommunikationer, större och fler transporter av bl.a. farligt gods, användningen av nya ke- miska ämnen med farliga verkningar samt ökade miljöhänsyn och krav på miljösäkerhet är några exempel. Vidare har kraven ökat på att offentliga åtgärder vidtas för att genom förebyggande åtgärder förhindra olyckor och begränsa ska- dor. Dessa åtgärder har kommit att spela en helt annan roll i rädd- ningstjänstverksamheten . De inriktas på i princip alla slag av olyckor som kan drabba människor, egendom eller miljön och berör på olika sätt räddningstjänstområdet utan att det på ett adekvat sätt återspeglas i den nuvarande lagstiftningen. Bedöm- ningar, som har gjorts om den framtida utvecklingen, tyder i och för sig inte på att de olyckshändelser som kräver räddningsinsatser påtagligt skulle varken öka eller minska över tiden. Däremot kom- mer de samlade åtgärderna till skydd mot olyckor med nödvändig- het att förändras mot mer förebyggande arbete. Ett effektivt arbete inom det kommunala räddningstjänstområ- det anses numera innebära inte bara snabba räddningsingripanden utan även ett brett olycks- och skadeförebyggande arbete samt att åtgärder av olika slag vidtas efter en räddningsinsats (se bl.a. SOU 1998:59 s. 30 ff.).Utvecklingen bedöms också ställa krav på ökade åtgärder från det allmännas sida för att förmå enskilda (fysiska och juridiska personer) att delta med egna olycks- och skadeförebyggande åtgärder. Detta bör, vilket också har påpekats i olika sammanhang, återspeglas i lagstiftningen. Utgångspunkter för överväganden och förslag rörande en reformerad Samhällets ökande sårbarhet och krav på en högre beredskap hos det allmänna mot påfrestningar och störningar i samhället ställer också, som bl.a. har berörts i Sårbarhets- och säkerhetsutredning- ens betänkande Säkerhet i ny tid (SOU 2001:41), ökande krav på åtgärder till skydd mot olyckor. De resurser som finns inom rädd- ningstjänstområdet framstår alltmer som en strategisk tillgång även i andra sammanhang än för rena räddningsinsatser. Snöovädret i kan ses som ett exempel bland många på detta. Någon övre gräns för hur stora olyckor som kan föranleda och ställa krav på räddningstjänst föreligger inte heller även om ansvaret för beredskapen mot olyckshändelser kan åvila ett antal olika statliga eller kommunala organ eller enskilda verksamhetsut- övare. Det kan t.ex. gälla översvämningar, dammgenombrott, ke- mikalieolyckor, utsläpp av farliga ämnen till sjöss och radioaktivt nedfall. Insatser inom den kommunala eller statliga räddnings- tjänstens ram är därvid åtgärder, som i samhällets regi syftar till att hindra eller begränsa skador på människor eller egendom eller i miljön. (Se bl.a. regeringens skrivelser Skr. 1998/99:33 s. 11 och 2000/01: 52 s. 11 f. samt prop. 1999/2000:30 s. Allmänna utgångspunkter vid en nu aktuell bredare översyn för att åstadkomma en reformerad räddningstjänstlagstiftning bör gi- vetvis vara dels en omprövning av behovet av de befintliga reglerna, dels en anpassning av regelsystemet till de ändrade förutsättningar som får anses råda och till de krav som bör ställas inom verksam- hetsområdet. Den snabba förändringstakten i samhället kommer sannolikt att fortsätta. En fortlöpande uppföljning av behovet av ändringar i lagstiftningen torde därför också vara nödvändig. För att bl.a. förenkla och möjliggöra ett behov av snabba ändringar bör det dock undvikas att bestämmelser som inte kräver lagform tas in i en reformerad RäL. En reglering bör i stället ske i förordning eller i myndighetsföreskrifter. 3.2Av statsmakterna fastlagda utgångspunkter för utredningsuppdraget En översyn av RäL och RäF för att få till stånd en reformerad räddningstjänstlagstiftning har efter hand framstått som allt mer angelägen. Enligt uttalanden i propositionen Förändrad omvärld - omdanat försvar (prop. 1998/99:74) och enligt utredningsdirekti- ven skall tidigare berörda bedöm- Utgångspunkter för överväganden och förslag rörande en reformerad ningar och förslag, som redovisas i betänkandet i , Rädda och Skydda, (se avsnitt 1.2.2), i huvudsak ligga till grund för den nu aktuella översynen av räddningstjänstlagstift- ningen. Enligt propositionen (s. 193 ff.) och Räddningsverksutred- ningens betänkande behövs en totalöversyn av räddningstjänst- lagstiftningen som mer allmänt tar sikte på att minska lagstiftning- ens omfattning och detaljreglering och som tydliggör lagstiftning- ens sakliga innehåll. Översynen bör vidare avse formerna för att regeringen, den myndighet regeringen utser eller skall ta över ansvaret för en räddningsinsats. Det har föresla- gits att staten skall kunna delta i en räddningsinsats med olika åtgärder och ansvara för vissa uppgifter som insat- sen fortfarande leds av en räddningsledare med bibe- hållet ansvar för insatsen. I propositionen och betänkandet föreslås också att det i och statlig räddningstjänst skall finnas ett ansvar för att utreda en olycksorsak och ett olycksförlopp och för att analysera hur insatserna har fungerat vid en räddningsinsats. Översynen skall enligt propositionen, med hänvisning till Rädd- ningsverksutredningens betänkande, också avse den målsättning som staten bör ange för räddningstjänstverksamheten. Sålunda har framhållit att statens in- riktning av räddningstjänstverksamheten bör ske genom att s.k. nationella mål eller effektmål formuleras för hela verksamhetsom- rådet och inte såsom nu att en inriktning sker med utgångspunkt endast i regler om hur själva räddningsinsatsen skall organiseras och bedrivas. Målen skall sedan kunna brytas ned till verksamhets- mål, som olika myndigheter och andra aktörer skall leva upp till. En uppföljning och utvärdering bör också göras utifrån de uppställda målen och fokuseras på resultat och effekter bl.a. för kontroll och tillsyn av verksamheten. Översynen skall vidare enligt propositionen, såsom också har påpekats i betänkande, avse ett tyd- liggörande av ansvarsförhållanden och skyldigheter inom rädd- ningstjänstområdet. Det har bl.a. framhållits att lagstiftningen bör återspegla principen om att den enskilde (fysiska personer och fö- retag) har ansvar för och skyldighet att skydda sitt liv och sin egendom och för att inte förorsaka olyckor. Först när den enskilde inte själv klarar att skydda sig är det ett offentligt ansvar eller skyl- dighet att ingripa. I budgetpropositionen har regeringen i indelningen av den statliga verksamheten i politikområden angivit Skydd mot Utgångspunkter för överväganden och förslag rörande en reformerad olyckor som ett särskilt sådant område. Politikområdet Skydd mot olyckor omfattar förebyggande, konsekvensbegränsande och skadeavhjälpande åtgärder när det gäller olyckor. Målet för den verksamhet som bedrivs inom politikområdet skall enligt proposi- tionen vara att skydda människors liv, säkerhet och hälsa mot olyckor samt att förhindra eller begränsa skador på egendom och miljö. Politikens inriktning bör enligt propositionen vara att det skadeförebyggande arbetet prioriteras. (Se prop. 2000/2001:1 Ut- giftsområde 6 s. 99 f.) Enligt Utredningens mening måste målet för den verksamhet som bedrivs inom politikområdet Skydd mot olyckor också klart återspeglas som en målsättning i en reforme- rad lagstiftning på räddningstjänstområdet. De mer preciserade utgångspunkterna för det förevarande upp- draget att se över räddningstjänstlagstiftningen har, som tidigare framhållits, i direktiven för Utredningen angivits under olika rubri- ker. Under dessa har det pekats på ett antal frågeställningar som skall belysas och eventuellt föranleda förslag till bestämmelser inom ramen för en reformerad lagstiftning. Enligt den inledande rubriken i direktiven har det ingått i Utredningens uppdrag att i första hand göra en allmän översyn av räddningstjänstlagstiftningen för att modernisera denna och minska detaljregleringen. Enligt en andra rubrik har Utredningen haft att göra förtydliganden i fråga om de skyldigheter som åvilar statliga myndigheter, kommunerna och enskilda inom räddningstjänstområdet. Tydliga regler bör gälla i fråga om gränserna såväl mellan enskildas och det allmännas som mellan stats och kommuns ansvar och skyldigheter enligt rädd- ningstjänstlagstiftningen. I uppdraget har också enligt de därpå följande rubrikerna ingått att lämna de förslag till ändringar i rädd- ningstjänstlagstiftningen som krävs för att kommunernas olycks- och skadeförebyggande verksamhet skall kunna bedrivas effektivt. Vidare har det ingått i utredningsuppdraget att förtydliga ansvars- fördelningen mellan landstingen och den statliga och den kommu- nala räddningstjänsten i fråga om sjuktransporter. Förslag skulle också ges till bestämmelser om räddningstjänstpersonalens och sotningspersonalens kompetens och utbildning, som innebär en minskad detaljreglering och om ansvar och befogenheter för statli- ga och kommunala myndigheter vid miljöräddningstjänst till sjöss. Tydliggörandet av lagstiftningen skulle också gälla lagstiftningens strukturella uppbyggnad. Under utredningsarbetet, som har bedrivits i nära kontakt med framför allt företrädare för , har de i ut- Utgångspunkter för överväganden och förslag rörande en reformerad redningsdirektiven angivna frågeställningarna kommit att få en bredare innebörd än vad som direktiven ger vid handen. Det gäller såväl i fråga om ansvaret för den förebyggande verksam- heten som ansvaret för vissa åtgärder som vidtas i samband med en räddningsinsats samt omhändertagandet av skadade på en olycks- plats. Det gäller vidare ansvaret för åtgärder efter en räddningsin- sats. I direktiven för utredningsarbetet har vissa absoluta gränser för utredningsuppdraget lagts fast. Sålunda har det bl.a. angivits att begreppet räddningstjänst enligt 2 § RäL inte skulle utvidgas och att bestämmelser och myndighetsverksamhet, som rör förebyggan- de åtgärder mot andra olyckor än bränder, även fortsättningsvis skall regleras genom speciallagstiftning inom det aktuella området och inte inom ramen för räddningstjänstlagstiftningen. Det har för Utredningen framstått som naturligt att vid disposi- tionen av det förevarande betänkandet följa rubrikindelningen i utredningsdirektiven. Frågan om en modernisering av lagstiftning- en med avseende på hur lagstiftningen bör disponeras eller struktu- reras och benämningen på en reformerad lag tas upp särskilt och efter det att övriga frågor har behandlats. 3.3Särskilda utgångspunkter med hänsyn till självstyrelse Under utredningsarbetet har det framförts synpunkter på att den nuvarande räddningstjänstlagstiftningen innebär en alltför stark styrning och detaljreglering av den kommunala räddningstjänst- verksamheten och att detta inte är förenligt med reglerna om självstyrelse. Principerna för den rättsliga regleringen av kommunerna och principen om självstyrelse finns ut- tryckta i regeringsformen (RF). Det har också varit Utredningens uppfattning att dessa principer skulle vara en utgångspunkt vid den reformering av lagstiftningen som Utredningen har haft att lämna förslag till. Sålunda har kommunen enligt 1 kap. 1 och 7 §§ RF en grund- lagsskyddad rätt till självstyrelse. Självstyrelsen anges i förarbetena till RF som en princip om att kommunerna själva om- besörjer sina angelägenheter. När det gäller innebörden av detta och statens möjligheter att styra kommunerna framhålls att staten och kommunerna skall samverka på skilda områden för att uppnå gemensamma samhälleliga mål. Några preciserade gränser kring en Utgångspunkter för överväganden och förslag rörande en reformerad