sou · GQB321 · 2003-01-01 00:00:00 — I rätt stor utsträckning är det samma frågor som dyker upp här som om lägenhetsägarna, vilket diskuterades i det föregående kapitlet, skulle ges möjlighet att komma överens om inskränkningar i överlåtelserätten. En primär fråga är även här hur begränsningar skall kunna bestäm- mas. Av samma skäl som angavs när begränsningar i överlåtelserätten diskuterades torde det lämpliga vara att sådana begränsningar i uthyr- ningsrätten som ägarkollektivet kommit överens om skall anges i ägar- lägenhetsföreningens stadgar. Även här finns skäl att förebygga diskriminerande villkor. Man kan då tänka sig en lösning att begränsningar som inte är sakligt grundade skulle kunna åsidosättas. En variant som är något enklare men samti- digt mer fyrkantig är att i författning ange vilka begränsningar som ägarna har möjlighet att besluta om. Ägarna skulle således ha att välja mellan inga begränsningar alls eller några av lagstiftaren anvisade al- ternativ. Vidare måste bestämmas om ägarna måste vara eniga eller inte för att begränsningar skall gälla. Om begränsningar gäller, måste någon instans pröva huruvida en tänkt uthyrning skall tillåtas eller inte. Det hänger samman med frågan om regleringen skall vara sådan att godkännande skall kunna krävas på förhand eller om man i efterhand skall kunna underkänna en uthyrning. Att låta övriga lägenhetsägare i efterhand underkänna en uthyrning framstår som mindre lämpligt. Det skulle ju innebära att hyresgästen redan har flyttat in när prövningen skall göras. Oavsett när prövningen skall ske, förefaller det svårt att lägga beslutanderätten direkt på lägen- hetsägarna. Att uthyraren skulle vara tvungen att inhämta allas godkän- nande skulle vara mycket opraktiskt. Slutligen måste ställning tas till vad som skall gälla om tillstånd till uthyrning inte meddelas. Skall en missnöjd ägare kunna begära om- prövning av denna fråga? I det sammanhanget uppstår också frågan om en sådan prövning skall göras av allmän domstol eller av t.ex. hyres- nämnd. Lägenhetsägarna skall inte kunna begränsa uthyrningsrätten Vilka skäl finns då för att införa en särskild reglering som möjliggör beslut om inskränkningar i uthyrningsrätten? Som angavs när inskränk- ningar i överlåtelserätten diskuterades i det föregående kapitlet kan konstateras att risken för störningar i boendet är större i ett flerfamiljs- hus än i en villa. Vid överlåtelse gäller det risken för en störande, ny lägenhetsägare. Här gäller det risken för en störande hyresgäst. Även i förevarande sammanhang bör frågan ställas om risken för störningar bör leda till att hyresgäster redan på förhand bör kunna underkännas. Enligt vår uppfattning finns visst fog för tanken att man mer bör disku- tera i termer om vilka möjligheter som skall finnas att eliminera stör- ningar som redan har uppträtt än att kollektivet skall ges rätt att göra en förhandsbedömning. Lägenhetsägarna skulle kunna ha ett intresse av att de som äger lä- genheterna också verkligen bor i dem. Det argumentet skulle närmast leda till en rätt för kollektivet att helt förbjuda uthyrning. En sådan ingripande inskränkning skulle rimligen kräva, i vart fall i det närmas- te, full enighet. Den handlingsfrihet man i förstone ser för lägenhets- ägarna blir diskutabel. Nya förvärvare som inte önskar denna begräns- ning blir bundna och har i praktiken ingen möjlighet att åstadkomma någon förändring. Vidare bygger ägarlägenheter på en mer individuali- serad tanke. Tankarna om kollektivets intressen av vem som bor i lä- genheten hör därför mer hemma i t.ex. bostadsrättsföreningar där såda- na regler också finns. Föreningen har där möjlighet att neka om uthyr- ningen blir alltför omfattande. En möjlighet för ägarna att träffa överenskommelse om inskränk- ningar ger – på samma sätt som inskränkningar i överlåtbarheten – ett rätt omfattande regelverk. Även här behövs regler om bl.a. i vilken form överenskommelsen skall kunna träffas, majoritetskrav, möjliga villkor, systemet för prövning osv. Även om en del skäl talar för att ge en öppning för möjlighet att be- gränsa uthyrningsrätten anser vi att skälen mot väger tyngre. Vi föror- dar därför ett system där man beträffande uthyrningsrätten, och i enlig- het med vårt ställningstagande beträffande överlåtelserätten, ansluter till vad som gäller för annan fast egendom. Vi föreslår således inga regler om inskränkningar i uthyrningsrätten. Begränsningar i rätten att inrymma utomstående skall inte finnas Som redogjordes för i bakgrundsavsnittet finns vissa – om än inte sär- skilt omfattande – begränsningar för hyresgäster och bostadsrättshavare i rätten att inrymma utomstående i lägenheten, s.k. partiell sublokation. Någon motsvarighet till sådana regler anser vi inte bör finnas för ägarlägenheter. Vi föreslår inga inskränkningar i uthyrningsrätten. Det är särskilt mot den bakgrunden som vi inte ser något skäl för att in- skränka rätten att inrymma utomstående. Både vanlig hyra och andrahandsupplåtelse regleras av 12 kap. JB. Men i vissa delar gäller olika regler för de två upplåtelseformerna. Vi- dare finns en del särskilda regler för situationen att ett avtal om hyra av en bostadslägenhet avser en lägenhet i ett en- eller tvåfamiljshus. Mot denna bakgrund finns skäl att diskutera vilka regler som bör gälla när en ägare av en ägarlägenhet hyr ut sin lägenhet. I det följande tas upp de viktigare skillnader som finns mellan å ena sidan ett vanligt hyresavtal och å andra sidan andrahandsupplåtelse respektive hyra av lägenhet i en- eller tvåfamiljshus. Den som hyr en bostadslägenhet har enligt huvudregeln rätt till för- längning av avtalet, 12 kap. 46 § första stycket JB. Det kallas direkt besittningsskydd. Besittningsskyddsreglerna gäller dock, enligt 12 kap. 45 § JB, över huvud taget inte för vissa upplåtelser av bostadslägenheter. Bl.a. gäller de inte för andrahandsupplåtelser förrän hyresförhållandet har varat (dock finns ett förslag att undantaget inte skall gälla vid s.k. blockuthyrning, se prop. 2001/02:42 s. 35 ff.). Inte heller gäller de om lägenheten som upplåts är en del av upplåtarens egen bostad. Vidare gäller att besittningsskyddet är svagare än annars, om lägen- heten finns i ett en- eller tvåfamiljshus och det inte är en professio- nell hyresvärd, 12 kap. 46 § första stycket 6 JB. Då får besittnings- skyddet vika om den som har hyrt ut har sådant intresse av att förfoga över lägenheten att hyresgästen skäligen bör flytta. Samma försvag- ning av besittningsskyddet gäller om det är en bostadsrättshavare som hyr ut sin bostadsrättslägenhet. Normalt sett har en hyresgäst möjlighet att mot hyresvärdens vilja använda sin lägenhet för ett byte, 12 kap. 35 § JB. till- stånd krävs dock. Men reglerna om byte gäller, enligt paragrafens and- ra stycke, över huvud taget inte för andrahandshyresgäster och för lä- genheter i en- eller tvåfamiljshus. Hyresvärden har enligt huvudregeln en underhållsskyldighet som beträffande bostadslägenheter dessutom innebär att tapetsering o.d. skall göras med vissa tidsmellanrum, 12 kap. 15 § JB. Denna skyldig- het kan avtalas bort om hyresavtalet avser ett enfamiljshus. En hyres- gäst har vanligen en rätt att måla om o.d., 12 kap. 24 a § JB. Vissa un- dantag gäller dock när det är fråga om enfamiljshus eller andrahands- upplåtelse av bostadsrätt. Hyresgäster har numera rätt till inflytande vid förbättrings- och änd- ringsarbeten. Det gäller dock inte bl.a. om hyresgästen hyr en lägenhet i ett en- eller tvåfamiljshus, 12 kap. § JB. Slutligen behöver be- loppet avseende vissa kostnader, bl.a. kostnader för ström och vatten, inte anges i hyresavtalet när avtalet avser en lägenhet i ett en- eller tvåfamiljshus, 12 kap. 19 § JB. Vårt förslag: Hyreslagens regler om förstahandsförhållanden skall gälla när en ägare av en ägarlägenhet hyr ut sin lägenhet. Reglerna för en- eller tvåfamiljshus i 12 kap. JB skall gälla när ett hyresavtal avser en ägarlägenhet. Inledningsvis kan frågan ställas om det egentligen är mest korrekt att anse det som vanlig hyra när ägaren upplåter sin ägarlägenhet. Eller kan skäl finnas för att tala om andrahandsupplåtelse? Om man ser till andrahandsupplåtelse i snäv bemärkelse borde kanske den termen an- vändas endast när samma typ av rättighet upplåts i andra hand. Exem- pelvis är termen korrekt när hyresgästen hyr ut sin hyresrätt. Men andrahandsupplåtelse används också i bostadsrättslagen för si- tuationen att bostadsrättshavaren hyr ut sin bostadsrätt. Den terminolo- gin kan diskuteras. Bostadsrättshavaren har en evig nyttjanderätt som ligger rätt nära äganderätt. Hyresrätt är däremot en tidsbegränsad rätt. Och i 12 kap. JB används inte någon enhetlig terminologi för situatio- nen att bostadsrättshavaren hyr ut. I 12 kap. 45 § JB första stycket 1 talas om upplåtelse i andra hand. Bestämmelsen är tillämplig på det fallet att bostadsrättshavaren hyr ut. I 12 kap. 46 § JB använder man lokutionen avtalet avser en lägenhet som upplåtits av någon som inne- hade den med bostadsrätt för den aktuella situationen. Vi har tagit ställning för att en lägenhetsägare skall ha en direkt äganderätt och att en ägarlägenhet skall utgöra en egen fastighet. Det ligger då också närmast till hands att tala om hyra. Situationen är mer lik den att en villaägare hyr ut sitt hus än att bostadsrättshavaren hyr ut sin lägenhet. Det är slutligen så att reglerna i 12 kap. JB om hyra blir tillämpliga om inga särskilda bestämmelser införs. Ägarlägenheter bör jämställas med en- och tvåfamiljshus Trots det sagda bör frågan ställas om bestämmelserna om andrahands- upplåtelse bör göras tillämpliga när ägaren hyr ut sin lägenhet. Redovisningen i avsnitt 9.2.1 visar att i stort sett samma avvikelser gäller för upplåtelser i en- eller tvåfamiljshus som för upplåtelser i and- ra hand. Den uthyrning vi talar om här kommer typiskt sett avse situa- tionen att den som äger en enda ägarlägenhet hyr ut denna. Det rör sig om ett hyresförhållande i första hand. Enligt vår uppfattning bör man därför inte göra reglerna för andrahandsupplåtelse tillämpliga. I stället bör sedvanliga hyresregler gälla. Och de fall då hyresavtalet avser en ägarlägenhet bör jämställas med hyresavtal avseende en lägenhet i ett en- eller tvåfamiljshus. Vi föreslår därför att reglerna i 12 kap. JB om hyresavtal avseende en lägenhet i ett en- eller tvåfamiljshus skall gälla också när ett hyres- avtal avser en ägarlägenhet. För det sagda gäller dock en reservation. Vid andrahandsupplåtelse gäller ett särskilt undantag från besittnings- skyddet. Närmare bör övervägas om just det undantaget bör göras till- lämpligt också vid uthyrning i första hand av en ägarlägenhet. Det finns en betydelsefull avvikelse mellan uthyrning av en lägenhet i en- eller tvåfamiljshus och andrahandsupplåtelse. Besittningsskyddet för den som hyr i ett en- eller tvåfamiljhus kan i och för sig vara svaga- re än annars, 12 kap. 46 § första stycket 6 JB. Ingår uthyrningen inte i en affärsmässigt driven uthyrningsverksamhet, har hyresgästen nämli- gen inte rätt till förlängning av avtalet om upplåtaren har sådant intres- se att förfoga över lägenheten att hyresgästen skäligen bör flytta. Men vid andrahandsupplåtelse saknas besittningsskydd helt . Här bortses från det föreslagna undantaget vid blockuthyr- ning, se avsnitt 9.2.1. Finns det skäl att göra tvåårsregeln tillämplig även vid uthyrning av en ägarlägenhet? Bakgrunden till bestämmelsen som infördes var följande (prop. 1992/93:115 s. 27). Enligt 12 kap. 45 § andra stycket JB kan parter i hyresavtal avtala bort besittningsskyddet. Men avståendet skall också godkännas av vara gällande. Antalet ären- den om godkännande var stort vid hyresnämnderna. Man ville därför minska tillströmningen. Efter att ha förkastat ett par andra alternativ stannade man för att slopa besittningsskyddet vid kortvariga andra- handsupplåtelser. En stor andel av ärendena om godkännande gällde nämligen andrahandsupplåtelser. Anledningen till att undantaget gäller vid andrahandsupplåtelse men inte vid uthyrning av en- eller tvåfamiljshus har således inget att göra med överväganden om upplåtelsernas natur eller liknande. beror på att ärendena om andrahandsupplåtelse var betungande för hy- resnämnderna. Som vi angav i avsnitt 9.1.2 är vår bedömning att antalet uthyrning- ar i absoluta tal inte från början kommer att bli särskilt stort. Skälet till det är alltså att vi föreslår att ägarlägenheter skall kunna bildas endast i samband med nyproduktion. Man får därför tänka sig att beståndet av ägarlägenheter kommer att växa fram efterhand, om ägarlägenheter tillåts. Det finns därför inte skäl att befara att hyresnämndernas arbets- belastning initialt kan bli särskilt stor. Trots allt innebär regleringen för andrahandsupplåtelse också en viss ytterligare uttunning av besittningsskyddet. Eftersom det har utta- lats farhågor med uthyrningen ägarlägenheter ser vi det som en fördel att man i ett inledningsskede kräver hyresnämndens godkännande för att hyresgästen skall sakna besittningsskydd. Härigenom får man en viss kontroll över utvecklingen. Även i övrigt anser vi att en hyresgäst i en ägarlägenhet – genom att sedvanliga bestämmelser för hyresförhållanden blir tillämpliga – får ett tillräckligt, och jämfört med andra hyresgäster likvärdigt, skydd. Vi kan inte se att det faktum att det rör sig om en ägarlägenhet därvid gör någon skillnad. Det är ju samma regler som gäller när en villaägare, hyresgäst eller bostadsrättshavare hyr ut sin bostad. Genom de sedvanliga bestämmelserna för hyresförhållanden har hy- resvärden, i det här fallet lägenhetsägaren, möjlighet att ingripa mot en hyresgäst som stör. Den ger däremot inte andra lägenhetsägare någon sådan rätt. Vilka möjligheter dessa bör ha diskuterar vi i avsnitt 10.2.4. Förhållandet mellan grannar 181 10 Förhållandet mellan grannar Om man jämför fast egendom och bostadsrätter gäller olika regler för förhållandet mellan grannar samt mellan den enskilde och föreningen när en sådan förekommer. Frågan är därför om de befintliga reglerna för fast egendom tillsammans med de föreslagna reglerna för tredimen- sionell fastighetsindelning är lämpliga och tillräckliga eller om andra bestämmelser bör införas. Vi tar i detta kapitel upp de frågeställningar om förhållandet mellan grannar o.d. där behovet av särskilda regler enligt vår mening bör närmare diskuteras. I 3 kap. JB finns regler om rättsförhållandet mellan grannar som äger fast egendom. En allmän förhållningsregel om skälig hänsyn till om- givningen finns i 3 kap. 1 § JB. Den som inte tar sådan hänsyn kan bli skadeståndsskyldig. Men det är inte något som regleras i jordabalken. Skadeståndsfrågan får bedömas utifrån allmänna skadeståndsrättsliga regler. Nästa paragraf i 3 kap. JB handlar i stället om hur grannarna skall agera om en rot eller gren tränger in på bredvidliggande fastighet. Grävning och liknande arbeten regleras i de två följande lagrummen, 3 kap. 3 och 5 §§ JB. Bestämmelser finns i 3 kap. 7 § JB för det fallet en byggnad eller annan anläggning har uppförts så att den skjuter in på angränsande mark. Bl.a. är den berättigad till ersättning som äger marken där in- trånget sker. I övrigt kan nämnas att regler om mer omfattande och varaktiga störningar, t.ex. immissoner och vattenföroreningar, finns i miljöbal- ken. I 32 kap. finns därvid också bestämmelser om skades- tånd. Det kan bli aktuellt bl.a. vid luftföroreningar, buller eller skak- ningar orsakade av verksamhet som bedrivs på en fastighet. 182 Förhållandet mellan grannar Vidare finns bestämmelser i bostadsförvaltningslagen (1977:792) om att en fastighet kan ställas under särskild förvaltning eller till och med inlösas. Det sagda är möjligt bl.a. om fastighetsägaren försummar vården av fastigheten eller underlåter att vidta åtgärder för att bevara sundhet, ordning eller skick inom fastigheten. Utredningen om tredimensionellt fastighetsutnyttjande föreslog i sitt betänkande Tredimensionell fastighetsindelning (SOU 1996:87) nya regler inom grannelagsrätten. Utredningen föreslog nya regler om byggnadsarbete, skadestånd och åtgärdsföreläggande. Reglerna, ansåg utredningen, behövs eftersom den tredimensionella fastighetsindel- ningen leder till att fastigheter i vissa fall blir beroende av andra fastig- heter på ett mer påtagligt sätt än vad man har haft anledning att räkna med (betänkandet s. 175). De föreslagna reglerna innebär att bestämmelserna om grävning och liknande arbeten utsträcks till att gälla även byggnadsarbete. Utred- ningen föreslog också bestämmelser om tillträdesrätt samt vissa juster- ingar av bestämmelserna om vem som vid sådana arbeten skall bekosta skyddsåtgärder på angränsande fastigheter. Utredningen föreslog även en särskild bestämmelse om skadestånd. En fastighetsägare som underlåter att vårda sin del av en byggnad eller någon annan anläggning skall ersätta skada som till följd av underlå- tenheten uppkommer på någon annan del av anläggningen. Skadeståndsregeln ansåg utredningen dock inte vara tillräcklig för att garantera en anläggningsfastighets bestånd (betänkandet s. 178 f.). Om en ägare trots skadeståndsregeln inte vårdar sin del av en byggnad eller liknande kan, enligt utredningen, stora skador uppkomma på andra delar av byggnaden. Utredningen föreslog därför att åtgärdsföreläg- gande skall kunna meddelas. Detta skall kunna ske om det till följd av brist i underhållet av eller skada på en del av en anläggning föreligger risk för att en betydande skada skall uppkomma på någon annan del av anläggningen. Föreläggande skall riktas mot samfällighetsföreningen, om det är denna som förvaltar den bristfälliga delen. Det finns särskilda bestämmelser om hur en bostadsrättshavare får an- vända sin lägenhet. Utgångspunken är att lägenheten inte får användas för något annat ändamål än det avsedda, 7 kap. 6 § BRL. Förhållandet mellan grannar 183 havaren får inte göra någon väsentlig förändring av lägenheten utan tillstånd av styrelsen eller stöd i stadgarna, 7 kap. 7 § BRL. Bostads- rättshavaren är skyldig att när han använder lägenheten iaktta allt som fordras för att bevara sundhet, ordning och skick inom eller utanför huset, 7 kap. 9 § BRL. I 7 kap. 4 och 12 §§ BRL finns en fördelning av underhållsansvaret. Huvudprincipen är att föreningen svarar för gemensam egendom me- dan bostadsrättshavaren svarar för den egna lägenheten. Sedan finns vissa undantag, bl.a. att bostadsrättshavaren inte svarar för vissa stam- ledningar trots att de finns i lägenheten. Den som bryter mot bestämmelserna i 7 kap. 6 eller 9 §§ eller van- vårdar sin lägenhet riskerar att nyttjanderätten förverkas, 7 kap. 18 § BRL. Den som förändrar lägenheten mer än han har rätt till kan också åläggas att återställa lägenheten. Stöd för detta finns inte i författning men i förarbetena till BRL (prop. 1971:12 s. 125). Föreningen har rätt till skadestånd, om den säger upp bostadsrättshavaren till av- flyttning, 7 kap. 25 § BRL. har rätt till tillträde till bostadsrättslägenhe- terna bl.a. för att kunna utföra nödvändiga reparationer, 7 kap. 13 § BRL. föreslog i sitt slutbetänkande Olika bo- stadsrättsfrågor (SOU 2000:2) vissa ändringar av de aktuella reglerna. Utredningen föreslog att rätten att förändra lägenheten skulle vidgas något. Vidare föreslog den att ordningsreglerna i 7 kap. 9 § BRL skall kompletteras med motsvarigheter till de särskilda bestämmelser om störningar i boendet som finns för hyresförhållanden. Vårt förslag: Bestämmelserna i 3 kap. JB om byggnadsarbeten, gräv- ning och liknande arbeten skall med de justeringar som Utredningen om tredimensionellt fastighetsutnyttjande föreslog gälla även för ägar- lägenheter. Vår bedömning: Skäl för ändring i de mer grundläggande reglerna på området – dvs. bestämmelserna i , bostadsförvaltningslagen o.d. – finns inte. Motsvarigheter till bestämmelserna för bostadsrätter om användning av lägenheten endast för vissa ändamål och om förändring av lägenhe- ten behövs inte. 184 Förhållandet mellan grannar Vi tog i avsnitt 6.1.2 ställning för att en ägarlägenhet skall utgöra en fastighet. Det innebär att, om inga särskilda regler införs, bestämmel- serna för annan fast egendom blir gällande även för ägarlägenheter. Beträffande de här aktuella frågorna gäller med andra ord därvid bl.a. de i det föregående avsnittet omnämnda bestämmelserna i . Vidare gäller för de grannerättsliga frågorna 3 kap. JB och allmänna skadeståndsrättsliga regler. Vi har föreslagit att man skall undanröja de hinder som finns i för- slaget till reglering för tredimensionell fastighetsindelning mot att ge- nom sådan fastighetsbildning bilda ägarlägenheter. Det innebär att även de nyssnämnda föreslagna bestämmelserna om byggnadsarbete, skades- tånd och åtgärdsföreläggande utan särskilda bestämmelser blir tillämp- liga på ägarlägenheter, givetvis under förutsättning att utredningsför- slaget leder till lagstiftning. Vi ser det också som en naturlig utgångspunkt att dessa regler skall gälla för ägarlägenheter. Det som här skall diskuteras är framför allt om ett införande av ägarlägenheter medför att dessa regler blir otillräckliga eller av något annat skäl inte är tillräckliga eller lämpliga. Varför kan kompletterande regler över huvud taget vara aktuella? Tanken är att ägarlägenheterna skall finnas i ett flerbostadshus. Det är en skillnad jämfört med en sedvanlig villa. Boendet ger en annan när- het. Vidare är tanken att flera ägarlägenheter skall finnas i anslutning till varandra. Detta är en skillnad jämfört med utgångspunkterna för förslaget till tredimensionell fastighetsbildning. En fastighet skall, en- ligt det förslaget, inte kunna avse en enskild lägenhet för boende. Bo- ende i hyres- eller bostadsrättslägenhet skall däremot kunna komma ifråga. Men det lär ju då bli i sammanhållna enheter. Förhållandet mel- lan de boende kommer därvid att regleras av 12 kap. JB respektive bo- stadsrättslagen. Inledningsvis bör vidare slås fast att vi inte ser skäl för att införa särskilda regler i förhållandet ägarlägenheterna gentemot andra fastig- heter i en tredimensionellt fastighetsindelad byggnad. Enligt förslaget om tredimensionell fastighetsindelning är det möjligt att en byggnad innehåller flera fastigheter för olika ändamål, t.ex. garage under mar- ken, affärslokaler på bottenplan och ovanpå detta en eller flera fastig- heter för boende. När det gäller boende måste det i och för sig röra sig om flera lägenheter för boende i någon redan befintlig form, med andra ord främst hyresrätter eller bostadsrätter. Men i det lagstiftningsärendet har man anledning att ta ställning till om särskilda regler behövs med tanke på att en enhet för boende kan finnas i anslutning till t.ex. affärer. Det finns därför inte skäl för oss att gå in på de frågorna här. Med andra ord är det som vi anser att man bör diskutera knutet till relationen mellan olika ägare av ägarlägenheter. Redan här kan därför Förhållandet mellan grannar 185 konstateras att vi inte ser skäl för ändringar i de mer grundläggande reglerna. Härmed avses de tidigare uppmärksammade reglerna i miljö- balken, bostadsförvaltningslagen och liknande. Detsamma gäller för reglerna om byggnadsarbete, grävning och liknande arbeten som finns i 3 kap. JB respektive föreslogs av Utredningen om tredimensionellt fastighetsutnyttjande. Enligt vår bedömning förändras läget i förhållan- de till dessa bestämmelser inte av att man inför ägarlägenheter. Exempelvis kan vi inte – om man ser ägarlägenheterna som en enhet – se någon skillnad därför att de boende äger sina lägenheter i stället för att inneha dem med bostadsrätt. Redan här kan vidare konstateras att vi inte anser motsvarigheter nödvändiga till bestämmelserna för bostadsrätter om användning av lägenheten endast för vissa ändamål och om förändring av lägenheten, se avsnitt 10.1.2. Det beror på den grundläggande konstruktion vi har valt där ägarlägenheten utgör en självständig fastighet. Därmed anser vi att den reglering som i dessa avseenden redan finns i fråga om använd- ningen är tillräcklig.