sou · GQB3121d3 · 2003-01-01 00:00:00 — För kommunerna är det alltjämt en frivillig verksam- het där kommunen prövar behovet i det enskilda fallet och utfor- mar verksamheten efter lokala förhållanden och förutsättningar. Något annat, dvs. en skyldighet för kommunerna, skulle medföra ökade kostnader. En sådan reform ligger inte inom kommitténs uppdrag. Kommitténs förslag innebär ingen förändring i förhållande till vad som kommit till utryck i förarbetena till nuvarande lagstiftning. Om det skulle uppstå fall då kommunen inte erbjuder nattom- sorg eller omsorg trots att föräldrar behöver det, finns en möjlighet att få nattomsorg enligt annan lagstiftning, t.ex. som bistånd efter särskild prövning enligt socialtjänstlagen. Inom förskoleverksamheten råder sekretess för uppgift om enskilds personliga förhållanden, om det inte står klart att uppgif- ten kan röjas utan att den som uppgiften rör eller någon honom närstående lider men. Det innebär att sekretess är huvudregel. Bestämmelsen återfinns i en särskild paragraf i sekretesslagen, 7 kap. 38 § som infördes i sekretesslagen i samband med att ansva- ret för förskoleverksamheten överfördes till skollagen För förskoleklassen, och motsvarande skolformer samt skolbarnsomsorg gäller i huvudsak samma sekretessbestäm- melser men med en svagare styrka. Därmed har integrationen mellan verksamheterna underlättats liksom samarbetet mellan olika personalkategorier. Kommitténs förslag att förskolan bildar en skolform väcker frågan om sekretessbestämmelserna för förskolan bör överens- stämma med den som gäller för förskoleklass och grundskola. Frågan övervägdes i samband med att bestämmelserna om förskol- klass och förskoleverksamhet infördes i skollagen. I förarbetena diskuterades om skolans sekretess skulle utgöra ett tillräckligt skydd för integritetskänsliga uppgifter inom förskoleverksamheten. Regeringen var dock inte beredd att föreslå en sådan förändring. Kommitténs förslag förutsätter följdändringar i sekretesslagen bl.a. vad gäller terminologin. Detta bör tas upp i den utredning som gör en översyn av sekretess i skolan (Dir 2002:130). I det samman- hanget bör också övervägas om den strängare sekretessen i försko- lan bör behållas eller om bestämmelserna om sekretess i skolan också bör gälla förskolan. Kommittén anser för sin del att det allt- jämt kan ifrågasättas om skolans sekretess utgör ett tillräckligt integritetsskydd i förskolan eftersom där finns barn i åldern , ibland yngre. Dessutom är skolans sekretess begränsad till att avse uppgifter i elevvården och i vissa disciplinära ärenden. Kommitténs förslag innebär att enskilda huvudmän som uppfyller kraven för godkännande får anordna förskolor inom skolväsendet med rätt till bidrag från barnens hemkommuner. Enskilda försko- lor kommer därmed att behandlas på samma sätt som andra enskilda skolor när det gäller rätten till godkännande och bidrag. Kravet på att utbildning som anordnas av en enskild huvudman skall vara öppen för alla som har rätt till motsvarande utbildning i en offentlig skola bör gälla även för enskilda förskolor. Denna princip har nära samband med de grundläggande demokratiska värderingar som gäller för skolväsendet. En enskild förskola får inte neka att ta emot ett barn med funk- tionshinder eller särskilt stödbehövande barn. Liksom för andra enskilda skolor bör dock undantag göras för det fall att det skulle medföra betydande organisatoriska eller ekonomiska svårigheter för skolan att ta emot ett visst barn. Undantagen avser mycket speciella fall och motiveras av den begränsning av kommunens bidragsskyldighet som föreslås. Det är rimligt att en enskild förskola som drivs av ett föräldra- kooperativ eller ett företag får begränsa sin verksamhet till barn vilkas föräldrar är medlemmar i kooperativet eller anställda i företa- get. En enskild förskola bör även ha möjlighet att inrikta sin verk- samhet på barn som behöver särskilt stöd för sin utveckling. För dessa och likartade fall bör det finnas en bestämmelse som ger kommunen rätt att medge undantag från kravet på öppenhet för en enskild förskola, om det är motiverat med hänsyn till skolans särskilda karaktär. När socialtjänstlagens bestämmelser om barnomsorg flyttades över till skollagen bildade den s.k. sexårsverksamheten en ny skolform benämnd förskoleklass. Förskoleklassen fick ett eget kapitel, 2 b kap. i nuvarande skollag. De överväganden som då gjordes framgår av utredningsbetänkandet Samverkan för utveckling – om förskolan, skolan och skolbarnsomsorgen (Ds 1997:10), propositio- nen Förskoleklass och andra skollagsfrågor (prop. 1997/98:6) samt utskottsbetänkandet Förskoleklass, timplan, mobb- ning m.m. (bet. 1997/98:UbU5). Förskoleklassens integrering med förskolan, och fritidshemmet har behandlats i avsnitt 2.3. Förskoleklassen och de obligatoriska skolformerna har en gemensam läroplan, Lpo 94, som också skall tillämpas inom fritidshemmet. Trots en uttalad ambition om samverkan och integration mellan olika verksamheter som rör barn skiljer sig den nuvarande regler- ingen av förskoleklassen på åtskilliga punkter från vad som gäller för . Det beror bl.a. på att bestämmelserna i social- tjänstlagen om förskola för sexåringar i stort sett överfördes oför- ändrade till skollagen. Förskoleklassen har inte någon särskild reglering i förordning utom vad som anges om fristående förskole- klass i 1 kap. förordningen om fristående skolor. I respektive skolformsförordning anges att specialskolan och sameskolan efter avtal med en kommun får fullgöra kommunens uppgifter inom förskoleklassen. I den allmänna debatten och i kommittén har det förts diskussioner om det lämpliga i att förskoleklassen är en egen skolform eller om verksamheten i stället organisatoriskt borde hänföras till förskolan eller . Denna fråga aktualiseras också med anledning av kommitténs förslag att förskolan blir en skolform. Kommittén har närmare övervägt gränserna för sitt uppdrag och därvid kommit fram till att frågan om förskoleklassens ställning måste anses falla utanför uppdraget såsom detta utformats i direk- tiven. Kommittén har därför i sitt arbete utgått från att förskole- klassen alltjämt skall behålla sin självständiga ställning som en egen skolform. De förslag som kommittén behandlat ovan innebär att bestäm- melser samordnas så långt möjligt med vad som gäller eller föreslås för och motsvarande skolformer. Förslaget skapar enhetliga regler och underlättar integrationen mellan förskoleklass, skola och fritidshem. Det gäller t.ex. ansvaret för att tillhandahålla förskoleklass som faller på barnets hemkommun, val av skolenhet samt möjligheten att gå i en annan kommuns förskoleklass. Modersmålsundervisning regleras beträffande och motsvarande skolformer i respektive skolformsförordning. Enligt Lpfö 98 skall förskolan bidra till att barn med annat modersmål än svenska får möjlighet att både utveckla det svenska språket och sitt modersmål. I förskoleklassen finns ingen reglering av modersmåls- undervisning. Kommittén anser att även barn i förskoleklass bör få möjlighet att utveckla sitt modersmål. Kommittén föreslår därför att det bör övervägas en skyldighet för huvudmännen att se till att eleverna i förskoleklassen får modersmålsstöd. En sådan bestäm- melse tas in i lagen. Kommitténs bedömning av kostnadskonsekvenserna redovisas i bilaga 1. 12.7.1Kunskapsmålens betydelse för rätt till utbildning I nuvarande 4 kap. 10 § skollagen stadgas att om en elev inte till- fredsställande har slutfört årskurs 9 när skolplikten upphör, skall eleven – om denne bedöms ha förmåga att fullfölja utbildningen – beredas tillfälle att göra detta under högst efter det att skol- plikten upphörde. Målstyrningen på skolans område har bl.a. inneburit att det har ställts upp mål för de olika utbildningarna: mål som skolan skall sträva mot och mål som eleverna skall uppnå under utbildningen. Till dessa senare mål och deras uppnående har också knutits rätts- liga verkningar. Avgörandet av vilken typ av utbildning ett skol- pliktigt barn skall få och vilka stödåtgärder en elev måste ha är exempel på när målen för de berörda utbildningarna direkt läggs till grund för bedömningen av vad en elev har rätt till. Även möjlig- heterna att läsa ett nationellt eller specialutformat program i gymnasieskolan är direkt knutna till uppfyllandet av vissa mål för utbildningen i . I avsnitt 10.2 har kommittén behandlat rätten till särskilt stöd. För och motsvarande utbildningar för fullgörande av skolplikt innebär förslaget att eleven skall ges det särskilda stöd som behövs för att eleven utifrån sina behov och förutsättningar skall ha möjlighet att nå de mål som minst skall ha uppnåtts enligt läroplanen och kursplaner. Kommittén anser att huvudmännen bör vara skyldiga att inom vissa ramar ge eleverna den tid de behöver för att nå skolans mål. Elever är olika och har olika förutsättningar. De har dock alla rätt till en fullgod utbildning. Det är därför, enligt kommitténs uppfattning, inte förenligt med ambitionen om en god skola för alla att rätten till utbildning är knuten enbart till elevens ålder. En sådan ordning stämmer även dåligt överens med det system eller den målstyrning som tillämpas inom skolan. De regler som föreslås innebär dels att dessa görs mer enhetliga för alla tre skolformerna grundskola, grundsärskola och special- skola, dels att rätten att fullfölja utbildningen, grundsärskolan undantagen, knyts till kunskapsmålen för utbildningen. Kommitténs förslag består av två delar. Den första innebär att alla elever skall ha rätt att gå i skolan så länge att de får gå högsta årskursen. Denna rätt skall gälla för alla elever oberoende av varför de inte har nått högsta årskursen innan skolplikten upphör. Orsa- kerna till detta kan vara många, men de är i princip utan intresse när det gäller elevens rätt att fullfölja utbildningen. Den andra delen av förslaget innehåller, som , en rätt för elever i att gå ytterligare två läsår efter det att skol- plikten upphörde, om de inte har nått upp till kunskapsmålen för skolformen. Med kunskapsmål avses såväl kunskapsmålen i kurs- planerna som de i läroplanen. Även denna rätt skall gälla för alla i den beskrivna situationen oberoende av varför de inte har nått kunskapsmålen. Motsvarande rätt föreslås för elever i grundsär- skolan och specialskolan, se nedan. Genom förslagen ges alla elever en möjlighet att nå upptill kunskapsmålen. Bestämmelserna tas in i 4 kap. 9 §. Kommittén behåller av rättssäkerhetsskäl begreppet årskurs. Detta är nödvändigt för att på ett precist sätt reglera elevernas rättigheter och skyldigheter och ange den position i systemet där en elev befinner sig, t.ex. för att ange när betyg skall sättas eller nationella prov hållas. Eftersom det tar olika för olika elever att uppnå målen för , kan dessa positioner inte knytas till hur länge eleven har gått i . I stället används begreppet årskurs. Det kan finnas anledning att även i detta sammanhang erinra om att begreppet årskurs inte står för ett centralt fast- ställt undervisningsinnehåll. Vilken undervisning en viss årskurs skall innehålla ankommer på de professionella i skolorna att bestämma lokalt utifrån de kunskapsmål som eleven skall ha uppnått vid utbildningens slut och vad eleven redan har tillägnat sig. 12.7.2Utbildningens omfattning och innehåll Bestämmelser om timplaner finns i bilaga 3 till skollagen. I timpla- nen anges vilka ämnen som skall läsas i samt det minsta antalet timmar lärarledd undervisning som varje elev är garanterad , dels totalt, dels för respektive ämne eller ämnesgrupp. En försöksverksamhet med utbildning utan timplan i grund- skolan pågår fram till utgången av . Nuvarande kursplaner ger, eftersom kursplanerna är målbe- stämda, utrymme för en grundskola att utforma utbildningens innehåll efter lokala förutsättningar framför allt genom att använda friheten inom skolans val och elevens val. Kommittén föreslår att timplanen regleras i skollagen endast vad avser ämnen och totaltid som skall erbjudas , dvs. samma reglering som för de skolor som ingår i timplaneförsöket. Detta förslag införs för enskilda skolor. Timplaneförsöket bör fullföljas och utvärderas innan ställning definitivt tas till timplanens framtid. Därför bör för den kommu- nala skolans del nu gällande timplan tillsvidare fortsätta att gälla. De nationella kursplanerna ger stor frihet till utveckling, nya initiativ och idéer. finns möjligheter för kommunala skolor att arbeta med särskilda profiler och inriktningar inom skolans val och elevens val. Som utvecklats i avsnitt 7 föreslår kommittén att en skola, liksom en enskild skola , också skall kunna ha ett eget ämne med en egen kursplan och egna betygskriterier inom ett tids- utrymme motsvarande skolans val enligt nuvarande timplan. Huvudmannen skall kunna fatta beslut om att en klass inrättas där undervisningen bedrivs med andra pedagogiska principer eller att en klass inrättas i enlighet med t.ex. Waldorfskolornas läroplan och kursplaner. Detta är att se som alternativ och en elev skall alltid kunna välja skola och kunna gå i en klass som enbart följer de nationella kursplanerna. 12.8Grundsärskolan – en ny skolform Regeringen har tillsatt en parlamentarisk kommitté med uppgift att se över utbildningen för barn, ungdomar och vuxna med utveck- lingsstörning (, Dir. 2001:100). Det övergri- pande uppdraget är att föreslå hur den framtida utbildningen bör utformas t.ex. i fråga om mål, innehåll, organisation och persona- lens kompetens. Kommittén skall arbeta med två parallella alterna- tiv, nämligen att särskolan och särvux kvarstår alternativt upphör som egna skolformer samt ta ställning för ett av alternativen samt lämna författningsförslag beträffande båda alternativen. Uppdraget skall slutredovisas . har ett vidare uppdrag och skall se över skollagen utifrån bl.a. lagstiftningens struktur. Mot den bakgrun- den vill kommittén redovisa följande beträffande särskolan. fick särskolan sin första läroplan, vilken gällde fram . Då infördes den andra, Läroplan för den obligatoriska sär- skolan 1990 (Lsä 90) som i hög grad efterliknade Läroplan för 1980 (Lgr 80). Både grundsärskolan och träningssko- lan fick , genom bland annat lokalmässiga och indivi- duella integreringar, allt större anknytning till . I och med införandet av vår nuvarande skollag överfördes särskolan från omsorgslagen till skollagen. Genom införandet av Lpo 94 gäller nu samma läroplan för och den obligato- riska särskolan. Särskolan utgör en egen skolform (1 kap. 1 § skollagen) och omfattar och är ett samlingsbegrepp för den obli- gatoriska särskolan och gymnasiesärskolan (6 kap. 3 § skollagen). Den obligatoriska särskolan är i sin tur uppdelad i grundsärsko- lan och träningsskolan och regleras förutom i 6 kap. skollagen också i särskoleförordningen (1995:206). De två delarna inom den obligatoriska särskolan kan ses som olika inriktningar eller verk- samhetsgrenar. I grundsärskolan går elever med lindrig utvecklingsstörning. Eleverna undervisas ungefär i samma ämnen som elever. Kursplanerna är anpassade för elevgruppen och kan ytterli- gare anpassas individuellt efter varje elevs förutsättningar. Eleverna i träningsskolan har funktionshinder som gör att de inte kan tillgodogöra sig undervisningen i grundsärskolan. Istället för enskilda ämnen rymmer kursplanen i träningsskolan fem ämnesområden som tillsammans skall ge individen förutsättningar för en god helhetsutveckling. De fem områdena är estetisk verk- samhet, kommunikation, motorik, vardagsaktiviteter och verklig- hetsuppfattning. Enligt 3 kap. 3 § skollagen skall barn som bedöms inte kunna nå upp till kunskapsmål därför att de är utvecklings- störda tas emot i särskolan. Genom lagen (1995:1249) om försöks- verksamhet med ökat föräldrainflytande över utvecklingsstörda barns skolgång har emellertid föräldrarna fr.o.m. den getts möjlighet att bestämma att ett barn skall gå i även om de annars skulle tillhöra särskolan. Lagen gäller, efter beslut om förlängning , t.o.m. utgången av . har på regeringens uppdrag följt upp och utvärderat lagen. Rapporten (Uppföljning och utvärdering av försöksverk- samheten med ökat föräldrainflytande över val av skolform för utvecklingsstörda barn, , dnr 96:565) visar bl.a. att många föräldrar inte anser sig få tillräcklig information om skol- formerna och att av de elever som placerats i grundskola i stället för särskola är det nästan ingen som når upp till kunskapsmål. Då barnet behöver mera stöd än vad kan erbjuda känner sig föräldrar manade att byta skolform för barnet. Särskolans innehåll och reglering kan illustreras av nedanstående tablå. (egen timplan, 7 400 h) (egen timplan, 7 020 h) Nationella, specialutformade eller individuellt program, timplaner. Huvudmannaskapet för särskolan flyttades första hälft över från landstingen till kommunerna. Övertagandet skedde i olika delar av landet och skulle vara helt genomfört före utgången av 1995 (SFS 1992:598). Antalet elever i den obligatoriska särskolan har enligt (Hur särskild får man vara? En analys av elevökningen i särsko- lan, , dnr 2000:2037) ökat från 8 200 /93 till närmare 12 500 /2000, vilket motsvarar en ökning med . Det skall jämföras med ökningen i den vanliga som var . har fastställt Allmänna råd med kommen- tarer om rutiner för utredning och beslut om mottagande i den obligatoriska särskolan. I en rapport till regeringen (Kvalitet i särskola – en fråga om värderingar, , dnr 2000:2037) framhåller att kommunaliseringen av särskolan har medfört att allt fler rektorer och lärare, som inte tidigare kommit i kontakt med särskolan, nu ansvarar för undervisning av särskoleelever. Studien visar att brister i kunskap om särskolans nationella styrdokument riskerar att försämra undervisningen för eleverna. I rapporten framhålls vidare de begränsade valmöjligheterna för elever i den obligatoriska särskolan, både i fråga om val av skola och tillgång till elevens val. Obligatoriska särskolan blir egen skolform med beteckningen grundsärskola Särskolan är en av de skolformer som enligt 1 kap. 1 § nuvarande skollagen bildar det offentliga skolväsendet. Sjätte kapitlet i skol- lagen har rubriken och behandlar både den obligato- riska särskolan och gymnasiesärskolan med olikartade regleringar och med skilda förordningar. Det framgår inte helt klart vilka bestämmelser som gäller för respektive skolform. Även i 9 kap. skollagen (om fristående skolor) råder vissa oklarheter. Där används genomgående begreppet särskola för den obligatoriska särskolan. Den obligatoriska särskolan, i vilken skolplikt kan fullgöras, omfattar grundsärskola och träningsskola. Det finns flera skäl till att i det här sammanhanget ompröva begreppet obligatorisk. Begreppet är missvisande dels i det avseendet att skolplikt kan full- göras på flera andra sätt, dels att den obligatoriska särskolan inne- håller en tionde frivillig årskurs. Som jämförelse kan nämnas att den frivilliga särskolan blev gymnasiesärskola genom prop. 1992/93:250 om den nya läropla- nen. Kommittén föreslår med hänvisning till ovanstående att den obli- gatoriska särskolan och gymnasiesärskolan skall betraktas som skilda skolformer och ges skilda kapitel i en ny skollag. I praktiken förhåller det sig delvis så då de har skilda förordningar, särskoleförordningen och gymnasiesärskoleförordningen. I syfte att tydliggöra den obligatoriska särskolans plats i systemet bör skolformen i stället benämnas grundsärskola. Härigenom blir den en tydlig parallell till . Grundskola och grundsärskola korresponderar väl mot gymnasieskola och gymnasiesärskola. Träningsskolans innehåll blir en inriktning inom grundsärskolan Genom att låta benämningen för en del av den obligatoriska särskolan, grundsärskola, omfatta hela skolformen uppstår frågan vad man skall ha för beteckning för denna del för att kunna särskilja den från träningsskola. är begreppet tränings- skola mindre lämpligt i det avseendet att det leder tanken till att det betecknar en särskild skolform. Kommittén föreslår att denna fråga löses på så sätt att det i skol- lagen anges att det inom grundsärskolan finns två inriktningar. Timplanerna för nuvarande grundsärskola och träningsskola anger utbildning i ämnen respektive ämnesområden. Kommittén föreslår med hänvisning härtill att den förra verksamheten benämns utbild- ning i ämnen, den senare utbildning inom ämnesområden (8 kap. 2 § andra stycket). Härmed tonas skillnaden mellan eleverna i nuva- rande grundsärskola och träningsskola ner. Eleverna i nuvarande grundsärskola och träningsskola utgör en mycket heterogen grupp där varje elev har sin speciella förutsätt- ningar och behov. Kommittén föreslår därför att även en möjlighet ges för en elev att kombinera utbildning inom de båda inriktning- arna vilket på ett flexibelt sätt kan möta individuella behov och dessutom skall kunna bidra till integration inom den nya skolfor- men. Förslaget innebär att en individuell studieplan blir nödvändig för varje elev inom grundsärskolan. Denna skall utarbetas tillsam- mans med eleven och vårdnadshavaren och fastställas av rektorn. Av planen skall bl.a. framgå den inriktning elevens utbildning skall ha. Kommittén föreslår också att planen skall omprövas minst en gång per läsår. Förslaget om individuell studieplan ligger i linje med de indivi- duella utvecklingsplaner som många lärare upprättar för sina elever (i särskola – en fråga om värderingar. Reger- ingsuppdrag om särskolan. , dnr 2000:2037). Den obligatoriska särskolan skall enligt 6 kap. 3 § andra stycket skollagen ha tio årskurser. Eftersom skolplikten upphör vid utgången av vårterminen det kalenderåret då barnet fyller är årskurs 10 frivillig. Kursplanerna anger de mål som eleverna skall ha då skolgången avslutas. Av i särskolan (, dnr 1996:565) framgår att cirka hälften av eleverna i grundsärskolan och av eleverna i träningsskolan avslutar skolgången efter årskurs 9. Timplanerna (bilagor till särskoleförordningen) omfattar årskurserna 1–10. Detta innebär att timplanernas funktion att garantera alla elever en viss undervisningstid blir ofullständig jämfört med vad som gäller för andra skolformer. De elever som avslutar sin skolgång efter årskurs 9 får inte sin i timplanen angivna garanterade undervisningstid. har till regeringen (, dnr 99:1634) redovi- sat en översyn av kursplaner för obligatoriska särskolan. I redovis- ningen anges bl.a. att grundsärskolans totala timantal i runda tal motsvarar den garanterade undervisningstiden i med ett påslag om en niondedel. menar, med hänvisning till att så få elever går den frivilliga årskurs 10, att den minsta totala undervisningstiden bör anges för nio skolår, men att denna bestämmelse kompletteras med en garanti för att eleven kan få ytterligare ett visst angivet antal timmar under ett tionde skolår. I redovisningen ingår en bilaga med förslag till hur en sådan timplan skulle kunna se ut. Här föreslås också att den totala tiden för träningsskolan höjs till den som gäller för grundsärskolan. Den ojämlikhet som tidigare rått mellan dessa inriktningar har ifrågasatts, inte minst från vårdnadshavare till barn i träningsskolan. Som jämförelse kan framhållas att den minsta garanterade under- visningstiden i gymnasiesärskolan är densamma, , oavsett program. Kommittén föreslår att grundsärskolan bör liksom omfatta nio årskurser och ha samma totala undervisningstid som . För att inte denna förändring skall leda till att grund- särskoleelevers rätt till utbildning försämras jämfört med vad som gäller bör eleverna ges en rätt motsvarande den som införs för eleverna i dvs. att gå ytterligare två läsår efter det att skolplikten upphörde, om de inte har nått upp till kunskapsmålen för skolformen. Grundsärskolans kursplaner har varit knutna till slutet av det nionde skolåret. har de anpassats till vad som anges i läroplanen att uppnåendemålen skall avse vad eleverna, efter sina förutsättningar, skall ha uppnått när de lämnar särskolan (Lpo 94). I kursplanerna anges det numera då skol- gången avslutas.