sou · GQB343d3 · 2003-01-01 00:00:00 — Med den formuleringen avses faktiskt handlande, eller underlåten- het, som inte tar sig uttryck i ett formligt beslut. Ett exempel är att arbetsgivaren låter en arbetstagare vänta orimligt på besked om han eller hon skall få ta del av viss utbildning. De olika fallen som avses i punkt 3 har behandlats i avsnitt 7.4–7.7. I punkt 4 som motsvarar punkt 3 lag, har ordet ar- betsvillkor förts in i lagtexten och ordet lönevillkor tagits bort. Lönevillkor ingår i anställningsvillkor så på den punkten innebär den nya ordalydelsen inte någon ändring i sak; diskriminering är alltjämt förbjuden i frågor som rör lönevillkor. Att arbetsvillkor förts in i lagtexten är ett förtydligande av det faktum att förbudet gäller de förhållanden under vilka arbetet utförs oavsett om fråga är om avtalade, föreskrivna eller av arbetsgivare ensidigt beslutade el- ler tillämpade villkor. Detta har behandlats i avsnitt 7.8. Punkt 5 motsvarar punkt 4 i den tidigare lagen och har inte änd- rats i sak. Punkterna 6 och 7 motsvarar den äldre lagens punkt 5. Att an- nan ingripande åtgärd förts till en separat punkt är avsett som ett förtydligande. Ingen ändring i sak är avsedd. Punkterna 4–7 har behandlats i avsnitt 7.8. Paragrafen anger att en arbetsgivare inte får utsätta en arbetssökan- de eller en arbetstagare för trakasserier eller ge en order eller en instruktion åt någon annan att diskriminera en arbetssökande eller en arbetstagare. Vad som menas med trakasserier respektive order eller instruk- tion att diskriminera framgår av 2 kap. 3 och 4 §§; jfr också avsnit- ten 6.4.3 och 6.4.4. Enligt andra stycket likställs den som i arbetsgivarens ställe har rätt att besluta om en arbetstagares arbetsförhållanden med arbets- givaren. Det innebär att arbetsgivarens ansvar omfattar handlandet hos var och en av de personer som getts en ledande ställning över andra och vilkas beslut, inflytande och bedömningar direkt kan på- verka den enskilde arbetstagarens arbetsförhållanden eller villkor. Regeln har sin förebild i 22 § jämställdhetslagen till vars förarbeten kan hänvisas (jfr prop. 1990/91:113 s. 181 och s. 113). Paragrafen har behandlats i avsnitt 7.10 och 7.11. Förbud för andra än arbetsgivare Paragrafen kompletterar 3 kap. 1 § 3 såvitt avser yrkespraktik. Den bestämmelsen tar sikte på arbetsgivare. 3 §, däremot, gäller till skydd för personer som fullgör praktik på en arbetsplats utan att vara anställda där. Här omfattas t.ex. den som fullgör praktik på en arbetsplats efter förmedling av länsarbetsnämnden eller som prakti- serar på en arbetsplats som ett led i en utbildning. I dessa fall består förbudet i att den som tar emot praktikanter inte skall få diskrimi- nera en sådan person genom att neka honom eller henne att ta praktikplatsen i anspråk eller på annat sätt diskriminera den som tillträtt en praktikplats. Den som träffas av förbudet kan vara t.ex. en myndighet, ett företag eller en näringsidkare. Skyddet innebär en rätt att påbörja, delta i och fullfölja yrkes- praktik utan att diskrimineras. Även ett beslut som innebär att den enskilde måste avbryta påbörjad yrkespraktik omfattas. Bestämmelsen har behandlats i avsnitt 7.7. Paragrafen anger att diskrimineringsförbudet i fråga om trakasseri- er och order eller instruktion att diskriminera träffar även andra än arbetsgivare. Förbudet gäller till skydd för den som utför arbete som ett led i praktik eller utbildning eller i egenskap av inhyrd eller inlånad arbetskraft på en arbetsplats utan att vara anställd där. Här avses praktikanter, studerande och den vars arbetsgivare är ett be- manningsföretag eller som lånats in från en annan arbetsgivare för och liknande. Dessa personer omfattas inte av 3 kap. 2 § som förbjuder arbetsgivares trakasserier. Den som bedriver verksamhet under förhållanden som står en arbetsgivares förhållanden nära träffas av förbudet. Av andra ledet i paragrafen framgår att den som bedriver sådan verksamhet inte hel- ler får ge en order eller en instruktion åt någon annan att diskrimi- nera en sådan person. Förbudet mot trakasserier har behandlats i avsnitt 7.10. Order eller instruktion att diskriminera har behandlats i avsnitt 7.11. Av 5 § framgår att trakasseriförbudet gäller även för arbetstagare i förhållande till andra arbetstagare, praktikanter och inhyrd eller inlånad arbetskraft, och vice versa. Bestämmelsen – som är ny i förhållande till lag – innebär att en arbetstagare eller någon annan som arbetar eller utbildas på en arbetsplats inte får utsätta en annan arbetstagare eller någon som arbetar eller utbildas på arbets- platsen för trakasserier. Förbudet har behandlats i avsnitt 7.10. Paragrafen anger att diskrimineringsförbuden gäller vid arbetsför- medling och annan arbetsmarknadspolitisk verksamhet. Här åsyftas i första hand verksamheten hos den statliga myndigheten länsar- betsnämnden. I länsarbetsnämnden ingår den offentliga arbetsför- medlingen. Enligt första stycket första punkten gäller förbuden när länsarbets- nämnden gör urval bland flera arbetssökande eller som ett led i platsförmedling vidtar någon annan åtgärd som kan ha betydelse för om en arbetssökande skall få ett arbete. I detta innefattas all verksamhet hos arbetsförmedlingen som gäller att förmedla kon- takter mellan arbetssökande och (presumtiva) arbetsgivare. Detta kallas platsförmedling. Den plats- eller arbetsförmedlande verksamheten hos länsar- betsnämnden har behandlats i avsnitt 7.1. Första stycket andra punkten anger att förbuden gäller när länsar- betsnämnden prövar eller på annat sätt handlägger ärenden om väg- ledning, anvisningar till arbetsmarknadspolitiska program eller an- nan arbetsmarknadspolitisk verksamhet. Med vägledning avses i den arbetsmarknadspolitiska verksamhe- ten att den enskilde får stöd och information för att kunna göra ett övervägt val av arbete och utbildning. Vägledning förekommer dels som en fristående service till arbetssökande från arbetsförmedling- ens sida, dels inom ramen för det arbetsmarknadspolitiska pro- grammet förberedande insatser. Förbuden gäller när länsarbetsnämnden prövar eller på annat sätt handlägger ärenden om vägledning. Detta omfattar till en början beslutsfattande, t.ex. om den arbetssökande skall få ta del av väg- ledningen eller det program där vägledningen ingår och om en an- visning skall återkallas. Med på annat sätt handlägger menas det handhavande av frågor om vägledning som kan förekomma hos länsarbetsnämnden och som ligger utanför formligt beslutsfattande eller ärendehandläggning mot enskilda i vanlig mening. Ett exempel är faktiskt handlande i förhållande till en enskild arbetssökande som inte manifesteras i ett formligt beslut. Ett annat exempel är att vägledningen inte får organiseras eller utformas så att den diskrimi- nerar människor med viss etnisk tillhörighet, religion eller överty- gelse, visst funktionshinder eller viss sexuell läggning. Detta har behandlats i avsnitt 7.4. Med anvisningar till arbetsmarknadspolitiska program avses er- bjudanden till arbetssökande om att ta del av programmen. Det är länsarbetsnämnden som prövar om en anvisning skall göras i det enskilda fallet och, i förekommande fall, om en anvisning skall återkallas. Punkten 2 avslutas med att förbudet gäller också i fråga om an- nan arbetsmarknadspolitisk verksamhet. Här avses frågor om t.ex. flyttningsbidrag, aktivitetsstöd eller de andra uppgifter som anges i förordningen (2000:628) om den arbetsmarknadspolitiska verk- samheten som handhas av länsarbetsnämnden men formellt inte definieras som arbetsmarknadspolitiska program. Genom att annan arbetsmarknadspolitisk verksamhet uttryckligen nämns i paragra- fen omfattas all verksamhet gentemot enskilda av diskriminerings- förbudet. Detta har behandlats i avsnitt 7.4–7.7 och 8.6. Enligt andra stycket gäller diskrimineringsförbudet även för an- nan än länsarbetsnämnden som bedriver arbetsförmedling. Här av- ses s.k. privat arbetsförmedling som kan förekomma. Tredje stycket anger att förbudet i första stycket 2 gäller även för och för annan än länsarbetsnämnden som getts rätt av att pröva frågor om anvis- ningar till arbetsmarknadspolitiska program. Det saknas rätt för andra än länsarbetsnämnden att göra sådana anvisningar, men har ett författningsreglerat bemyndigan- de att ge andra än länsarbetsnämnden sådan rätt. Detta har behandlats i avsnitt 7.4–7.7. För hela paragrafen gäller att förbudet tar sikte både på handlan- de och underlåtenhet att handla. Exempelvis kan en handläggning som drar ut eller där beslut inte fattas inom normal hand- läggningstid komma att utgöra diskriminering. Vid start eller bedrivande av näringsverksamhet Paragrafen anger att diskrimineringsförbuden gäller när en myn- dighet eller annan som har rätt att besluta om stöd, tillstånd eller liknande som behövs eller kan ha betydelse för en enskild persons möjlighet att starta eller bedriva näringsverksamhet beslutar i en sådan fråga eller vidtar någon annan åtgärd som kan ha betydelse för en sådan fråga. Detta har behandlats i avsnitt 7.2. Förbudet tar sikte på såväl möjligheten att påbörja näringsverk- samhet – dvs. att starta eget – som att därefter bedriva verksam- heten. Skyddet gäller för den enskilda fysiska person som ansöker om eller på annat sätt vidtar en åtgärd för att starta eller bedriva näringsverksamhet. Förbudets adressater är i första hand myndigheter, som t.ex. länsarbetsnämnden i fråga om de arbetsmarknadspolitiska pro- grammen stöd till start av näringsverksamhet (starta-eget-bidrag) och särskilt stöd till start av näringsverksamhet för personer med arbetshandikapp. Men även företag och andra vars verksamhet är tydligt knuten till enskildas möjligheter att starta eller bedriva verksamhet som företagare omfattas. Ett exempel är vars s.k. nyföretagarlån är till för att underlätta och stimulera start av företag. Paragrafen omfattar även annat än möjligheter att finansiera en verksamhet. Det kan gälla t.ex. ansökningar om s.k. F-skattesedel hos skattemyndigheten och utverkande av olika slags tillstånd hos myndigheter eller andra organ som behövs eller kan ha betydelse för möjligheten att starta eller bedriva näringsverksamhet. Det kan t.ex. vara fråga om trafiktillstånd som lämnas av enligt yrkestrafiklagen (1998:490), tillstånd för tillfällig försäljning eller serveringstillstånd som lämnas av kommunala nämnder enligt lagen (1990:1183) om tillfällig försäljning respektive alkohollagen (1994:1738) eller byggnadslov som prövas av . Paragrafen anger att diskrimineringsförbuden gäller när en myn- dighet eller annan som har rätt att besluta om legitimation, auktori- sation, registrering, tillstånd eller liknande, som behövs eller kan ha betydelse för en enskild persons möjlighet att påbörja eller utöva verksamhet inom ett visst yrke, beslutar i en sådan fråga eller vidtar någon annan åtgärd som kan ha betydelse för en sådan fråga. Förbudet tar sikte på rätten att kunna påbörja eller utöva verk- samhet inom ett visst yrke utan att bli diskriminerad. Detta gäller både yrkesverksamhet som utövas av en anställd (en arbetstagare) och av en självständig företagare. Regeln har behandlats i avsnitt 7.3. Bestämmelsen gäller dels för sådant som oundgängligen krävs för att kunna påbörja eller utöva verksamhet inom ett visst yrke. Det kan vara fråga om t.ex. legitimation eller särskilt tillstånd för att få arbeta som barnmorska eller läkare. Bestämmelsen tar vidare sikte på sådant som har eller kan ha betydelse för utövandet av yr- ket såsom t.ex. att kunna använda en viss yrkestitel. Advokattiteln är här ett exempel – titeln är inte oundgängligen nödvändig för att någon skall kunna t.ex. uppträda som ombud i domstol, men den har likväl betydelse för en persons faktiska möjligheter att med framgång utöva yrket. Ett annat exempel är titeln arkitekt . Skyddet gäller för den som ansöker om eller på annat sätt vidtar en åtgärd för att påbörja eller utöva verksamhet inom ett visst yrke. En sådan åtgärd kan vara att ansöka om legitimation, auktorisation eller tillstånd för att få utöva ett visst yrke. Även den som etablerat sig inom ett yrke har vidare skydd mot diskriminering, t.ex. i fråga om ett tillstånds bestånd eller de villkor på vilka det förlängs. Det är i allmänhet myndigheter som förfogar över legitimationer och liknande. Förbudet riktar sig därför i första hand mot myndig- heter. Detta gäller dock inte undantagslöst. advokatsam- fund är t.ex. ingen myndighet. För att täcka in även andra fall än de där en myndighet agerar träffar förbudet även annan än myndig- het som beslutar om eller annars har rätt att vidta åtgärder. Förbud för den som bedriver utbildning m.fl. Paragrafen anger förbuden mot direkt och indirekt diskriminering i fråga om utbildning. Förbuden riktas mot den som bedriver utbildning och den som har rätt att besluta om tillträde till utbildning. Med dessa formule- ringar avses de subjekt som faktiskt har kontroll över verksamhe- ten, t.ex. antagning eller undervisningens bedrivande. De som kan åberopa förbuden är sökande, dvs. den som i behö- rig ordning har ansökt om tillträde till en utbildning, och den som deltar i en utbildning. Med det senare avses elever, studerande m.fl. som i behörig ordning deltar i utbildningen. Diskrimineringsförbuden gäller när beslut fattas och åtgärder vidtas vid tillträde till en utbildning och vid ingripande åtgärder medan den enskilde tar del av utbildningen. Med ingripande åtgär- der avses främst disciplinära åtgärder men även andra åtgärder som medför att en person inte får ta del av en utbildning på samma vill- kor som andra kan omfattas av förbuden. Förbudet har behandlats i avsnitt 9.5. Av paragrafen framgår förbuden mot trakasserier och order eller instruktion att diskriminera vid utbildning. Förbuden är riktade mot den som är förbjuden att diskriminera och skyddar den som kan åberopa förbuden mot direkt och indirekt diskriminering en- ligt 9 §. Förbuden gäller i alla situationer som har samband med en ut- bildning. Förutom trakasserier som äger rum i skolans lokaler om- fattas även trakasserier som sker i anknytning till utbildningen, t.ex. vid ett studiebesök. Trakasserier som äger rum i privata sam- manhang ligger däremot utanför bestämmelsens tillämpningsområ- de. Inte heller trakasserier elever emellan omfattas av förbudet. Förbudet har behandlats i avsnitt 9.5. Av bestämmelsen framgår att förbuden mot de olika typerna av diskriminering även gäller på utbildningsområdet vid beslut och åtgärder om deltagande i studie- eller yrkesvägledning eller yrkes- praktik. Förbudet har behandlats i avsnitt 9.5 samt i avsnitten 7.4 och 7.7. Vid medlemskap och medverkan i arbetstagarorganisationer, ar- betsgivarorganisationer och yrkesorganisationer Paragrafen anger att diskrimineringsförbuden gäller när en arbets- tagarorganisation, arbetsgivarorganisation eller yrkesorganisation beslutar om eller vidtar någon annan åtgärd i fråga om en enskild persons medlemskap eller medverkan i organisationen eller i fråga om förmåner som organisationen tillhandahåller den som är med- lem. Med arbetstagar- och arbetsgivarorganisationer avses vad som allmänt menas därmed i det svenska arbetsrättliga systemet. Lagen använder härefter ordet yrkesorganisationer som en samlingsbe- teckning för de organisationer var syfte är att tillvarata en viss yr- kesgrupps intressen i olika avseenden. Här avses intresseorganisa- tioner och olika branschorganisationer. Några typexempel är Sveri- ges advokatsamfund, FAR (tidigare Föreningen visorer FAR), och Svenska Arki- tekters Riksförbund . Sådana organisationer får i allmänhet antas vara ideella eller ekonomiska föreningar. Skyddet mot diskriminering omfattar medlemskap, medverkan och förmåner. I fråga om medlemskap avses såväl beviljande som upphörande av medlemskap. Både den situationen att den som an- söker om medlemskap i en organisation nekas medlemskap på dis- kriminerande grunder och att den som redan är medlem utesluts på diskriminerande grunder träffas av förbudet. För att anses ha an- sökt om medlemskap krävs att man tydligt gett till känna för orga- nisationen att man önskar bli medlem. Skyddet omfattar även rät- ten att på egen begäran utträda ur organisationen. I fråga om medverkan i organisationen är innebörden att ingen på grund av etnisk tillhörighet, religion eller övertygelse får nekas att delta i organisationen och i den verksamhet som organisationen Här omfattas t.ex. rätt att närvara, yttra sig och rösta vid sammankomster och att ställa sig till förfogande för val inom orga- nisationen. Förmåner som organisationen tillhandahåller sina medlemmar innefattar allt som kan anses vara till gagn eller nytta för medlem- men och som utgår till honom eller henne på grund av medlemska- pet. Det kan vara fråga om tjänster som organisationen erbjuder sina medlemmar, såsom t.ex. rabatter på försäkringar, förmånliga banklån, rabatter på tidningsprenumerationer, litteratur och olika former av evenemang samt karriärvägledning eller karriärrådgiv- ning, juridisk rådgivning och möjlighet att delta i olika slag av ut- bildningar. Paragrafen gäller direkt diskriminering, indirekt diskriminering, trakasserier och order eller instruktion att diskriminera. Bestäm- melsen har behandlats i avsnitt 7.9. Bestämmelsen behandlar förbuden mot diskriminering vid dels handel med varor m.m., dels allmänna sammankomster och offent- liga tillställningar. Skyddet gäller endast för fysiska personer, inte juridiska. Av punkt 1 framgår att förbuden gäller när någon tillhandahåller varor, tjänster, fast egendom eller bostäder till allmänheten. Punk- ten 2 tar sikte på när någon efterfrågar varor, tjänster, fast egendom eller bostäder från allmänheten. Alla typer av transaktioner som kan gå under beteckningen handel omfattas. Förbudet träffar diskriminerande handlingssätt och underlåten- het att handla som leder till att någon inte bereds möjlighet att ta del av en vara eller tjänst m.m. eller endast bereds möjlighet att ta del av den på sämre villkor. Personer ur de skyddade grupperna skall ha samma möjlighet att ingå avtal som andra och de villkor som erbjuds, exempelvis pris och kvalitet, skall vara desamma som för andra personer. Med tillhandahåller avses både överlåtelse och upplåtelse. För- säljning, uthyrning, leasing och lån torde vara de vanligaste former- na av tillhandahållande som omfattas. Gåvor skall inte omfattas. Även utbjudande till försäljning etc. omfattas, oavsett om avtal se- dan träffas eller ej. Med efterfrågar avses att någon köper, hyr, Även att en person gör klart för en presumtiv motpart sin öns- kan att köpa eller hyra m.m. omfattas oavsett om avtal träffas eller ej. Förbudet omfattar sådant som är tillgängligt för allmänheten. Det träffar näringsidkare men även personer som inte är näringsidkare i den mån en sådan person vänder sig till allmänheten och bjuder ut eller efterfrågar en vara eller tjänst eller bostad eller fast egendom. Hos en näringsidkare – t.ex. i en butik – kan det vara näringsidka- ren eller näringsidkarens anställda som är ansvariga. Ett exempel på diskriminering är en situation då en näringsidkare eller en expedit dröjer med att betjäna en kund i en affär och låter kunden vänta orimligt . Ett annat exempel är att en vara tillhandahålls till ett sämre pris eller att urvalet begränsas till en sämre kvalitet. Även avtal som ingås genom förmedling av en tredje part, exem- pelvis en agent eller en mäklare ingår i det skyddade området. Så- dan förmedling är i sig en tjänst. Handel som sker under privata förhållanden ligger inte inom förbudets tillämpningsområde. Förbudet mot diskriminering gäller både i anbuds- eller utbuds- situationen och sedan avtalsparterna tecknat ett avtal. Det tar alltså sikte på hela avtalssituationen och inte bara på det inledande an- buds- och förhandlingsskedet. Exempelvis diskriminerande till- lämpning av avtalsvillkor eller uppsägning av avtal omfattas. Bestämmelsen gäller i fråga om varor, tjänster, fast egendom och bostäder. Begreppen skall ges en vittomfattande tolkning. Med va- ror avses allt som går att omsätta. Här innefattas lös egendom, dvs. bl.a. lösa saker, fordringar och andra anspråk, andelsrätter samt immateriella rättigheter och produkter. En vara behöver inte ha ett ekonomiskt värde som kan uppskattas i pengar. En tjänst är något som någon gör eller utför åt någon annan. Begreppet skall tolkas på ett vidsträckt sätt. Ett avtal om en tjänst kan avse t.ex. tillverkning, montering, reparation, förvaring, bevakning, transport, utbildning, servering och annan service, rådgivning och behandling. Vad som avses med fast egendom framgår av 1 kap. och 2 kap. jordabalken. Med bostäder avses alla former av boende. Vanliga former av avtal där diskriminering förbjuds är köp av fast egendom, upplåtelse av en tomträtt, köp av en bostadsrätt och hyresavtal. Även andra for- mer av avtal om boende skall dock ingå i begreppet. Det skall tol- kas i vid mening och t.ex. inte inskränkas till permanent boende utan även omfatta tillfälliga bostäder och fritidsbostäder. Enligt tredje punkten gäller förbuden när någon anordnar en all- män sammankomst eller en offentlig tillställning. Tillämpningsom- rådet är i den här delen detsamma som i 16 kap. 9 § och 2 kap. 1–3 §§ ordningslagen (1993:1617). Paragrafen gäller direkt diskriminering, indirekt diskriminering trakasserier och order eller instruktion att diskriminera. Trakasseri- förbudet innebär att den som är skyldig att iaktta bestämmelsen i förhållande till någon ur allmänheten inte får göra sig skyldig till trakasserande uppträdande i de situationer som täcks av förbudsbe- stämmelsen. Att exempelvis ge en mäklare order att inte sälja en villa eller en bostadsrätt till personer med viss etnisk tillhörighet utgör diskriminering. Ett annat exempel på diskriminerande order eller instruktion är restaurangägare som uppmanar dörrvakter att inte släppa in exempelvis mörkhyade personer. Bestämmelsen har behandlats i avsnitt 10.5. Av bestämmelsen framgår att diskrimineringsförbuden gäller när en försäkringskassa eller en myndighet beslutar om eller vidtar nå- gon annan åtgärd som gäller socialförsäkringen och andra bidrags- system eller finansieringen av systemen för social trygghet. Socialförsäkringslagen (1999:799) innehåller bestämmelser om vem som omfattas av social trygghet genom svensk socialförsäk- ring och vissa bidragssystem (socialförsäkringen). Till socialförsäk- ring hänförs de trygghetssystem som administreras av Riksförsäk- ringsverket, den allmänna eller Premiepensions- myndigheten och som kallas för försäkring. Emellertid admi- nistrerar och försäkringskassorna även vissa bidragssystem som bör hänföras till socialförsäkring. Rätten till en förmån skall enligt socialförsäkringslagen grundas på bosättning eller förvärvsarbete i om inte något annat sär- skilt anges. Den bosättningsbaserade försäkringen avser garantibelopp och bidrag, t.ex. ersättning för sjukvård, barnbidrag och bostadsbidrag. Vilka förmåner som avses framgår närmare av 3 kap. 1 och 2 §§ so- cialförsäkringslagen. Den arbetsbaserade försäkringen avser in- komstförlust och omfattar t.ex. sjukpenning och inkomstgrundad Vilka förmåner som avses framgår närmare av 3 kap. 4 och 5 §§ socialförsäkringslagen. I socialavgiftslagen (2000:980) finns bestämmelser om avgifter för finansiering av systemen för social trygghet (socialavgifter). I den lagen hänvisas till att föreskrifter om bestämmande, debitering, redovisning och betalning av avgifter finns i skattebetalningslagen (1997:483). Härmed omfattas skattemyndigheternas verksamhet avseende socialavgifter av diskrimineringsförbuden. är den myndighet som fått i upp- gift att förvalta, administrera och besluta om utbetalningar av pre- miepensionerna. Därtill har den ett service- och informationsupp- drag i förhållande till allmänheten i frågor kring premiepensionen. Samtliga ovannämnda förmåner, bidrag och avgifter omfattas av direktivets förbud mot diskriminering på grund av etnisk tillhörig- het m.m.