sou · GQB35d3 · 2003-01-01 00:00:00 — ?arbetslösa som är berättigade till insatser enligt lagen (1993:387) om stöd och service till funktionshindrade (LSS), ?arbetslösa som på grund av långvarig och svår psykisk sjukdom inte tidigare haft kontakt med arbetslivet eller varit borta ifrån det . En anvisning till skyddat arbete hos en offentlig arbetsgivare får enligt 35 § inte göras om arbetet bedrivs inom konkurrensutsatt verksamhet eller sektor. Enligt faktablad från AMS skall arbetsförmedlingen bedöma om arbetsplatsen och arbetsuppgifterna är lämpliga. Stöd får inte lämnas till arbetsgivare som för samma insats får statsbidrag med stöd av andra bestämmelser. Arbetsgivaren skall tillsammans med Arbetsförmedlingen, den anställde och den lokala fackliga organi- sationen underteckna en överenskommelse. Där skall insatser anges, exempelvis utbildning, arbetshjälpmedel och kamratstöd, som ska utveckla och öka den anställdes arbetsförmåga och möjlig- heter att få ett arbete på den reguljära arbetsmarknaden. Stödets storlek påverkas av två faktorer, dels lönekostnaden för den anställde dels dennes arbetsförmåga. Den bidragsgrundande lönekostnaden utgörs av bruttolön inklu- sive sjuklön och semesterlön, avgifter som ska betalas enligt lagen om sociala avgifter samt för avtalsenliga arbetsmarknads- försäkringar eller motsvarande försäkringar. Om den anställde har högre lön än (heltid) får inte den överstigande delen ligga till grund för beräkning av stödet. Stödet fastställs till ett belopp som gäller hela beslutsperioden. Stöd till en offentlig arbetsgivare som anställer någon i skyddat arbete lämnas på samma sätt som lönebidrag enligt 27 och 28 §§, dock kan stödets storlek fastställas till högst hela den bidrags- grundande lönekostnaden. Arbetsgivaren lämnar underlag för beräkning av stödet till Arbetsförmedlingen som fattar beslut om stödets storlek. AMS Ekonomitjänster betalar ut stödet efter rekvisition av arbetsgivaren Rekvisitionen måste vara inlämnad från arbetsmånaden slut. skall regelbundet pröva om den som har skyddat arbete kan övergå till en annan anställning. 3Lagen (1974:13) om vissa anställningsfrämjande åtgärder Främjandelagen innehåller regler som rör varsel i samband med driftsinskränkningar (1–6 §§) samt regler om åtgärder för att främja anställning av äldre arbetstagare och arbetstagare med ned- satt arbetsförmåga (7–13 §§). Därutöver finns Övriga bestämmel- ser (15–25 §§). Av intresse i detta sammanhang är främst reglerna om de anställ- ningsfrämjande reglerna. Dessa regler bygger på tanken att arbets- marknadsmyndigheterna vid överläggningar med arbetsgivare och berörda organisationer skall diskutera vilka åtgärder som kan behövas för att skapa bättre möjligheter för äldre personer och personer med nedsatt arbetsförmåga att behålla eller få anställning på den öppna arbetsmarknaden. Om samförståndslösningar inte kan nås, kan såväl AMS som länsarbetsnämnden utfärda anvis- ningar om åtgärder som bör vidtas. Överläggningarna och anvis- ningarna kan syfta till t.ex. att anpassning skall ske av arbetsmiljön så att det blir möjligt för en viss person eller vissa personer att behålla eller få anställning. Om en arbetsgivare inte följer de anvis- ningar som meddelats, kan AMS som yttersta åtgärd förordna att arbetsgivaren inte får anställa andra arbetstagare än dem som den offentliga arbetsförmedlingen har anvisat eller godtagit. AMS kan, utöver överläggningarna med enskilda arbetsgivare, även ta upp överläggningar med organisationerna inom en bransch eller angående åtgärder för att främja anställning av äldre arbetstagare eller arbetstagare med nedsatt arbetsförmåga samt meddela anvisningar för branschen. 3.2Bakgrunden till det nuvarande regelsystemet Mot bakgrund av de äldres svåra läge på arbetsmarknaden ansåg statsmakterna att det var nödvändigt att vidta åtgärder för att för- bättra den äldre arbetskraftens sysselsättningsmöjligheter på den På grundval av en 1971 dagtecknad pro- memoria som upprättats inom Inr ikesdepartementet (Ds In 1971:1) föreslogs i propositionen 1971:107 en provisorisk lag- stiftning om åtgärder för att förbättra den äldre arbetskraftens anställningstrygghet. Med anledning härav utfärdades bl.a. lagen (1971:199) om anställningsskydd för vissa arbetstagare och lagen (1971:202) om vissa åtgärder för att främja sysselsättning av äldre arbetstagare på den öppna arbetsmarknaden, den s.k. sysselsätt- ningslagen. Reglerna i sysselsättningslagen byggde på tanken att arbets- marknadsmyndigheterna i samarbete med arbetsgivare och arbets- marknadens parter skulle verka för att arbetet anpassades till den äldre arbetskraftens förutsättningar och att möjligheter skapades för nyanställning av flera sådana arbetstagare. I det praktiska livet hade samarbete tidigare bedrivits i form av särskilda anpassnings- grupper som under medverkan av parterna på arbetsmarknaden hade börjat inrättas vid företag med minst 50 anställda. Anpass- ningsgrupperna hade även fått i uppgift att behandla frågor rörande personer med arbetshinder. Utredningen rörande ökad anställningstrygghet och vidgad behörighet för arbetsdomstolen (den Åmanska utredningen), läm- nade 1973 sitt huvudbetänkande Trygghet i anställningen (SOU 1973:7). I detta betänkande anfördes bl.a. att äldre arbetstagare och arbetstagare med handikapp hade likartade sysselsättningsproblem. Detta hade att göra med att dessa gruppers möjligheter att få nya anställningar begränsades av att de var yrkesmässigt och geografiskt mindre rörliga än andra arbetstagare. Utredningen föreslog därför att sysselsättningslagen skulle föras över till den av utredningen föreslagna lagen om vissa anställningsfrämjande åtgärder (främjan- delagen) samt utvidgas till att även omfatta handikappade som målgrupp. Regeringen lämnade i propositionen 1973:129 förslag i enlighet med utredningens förslag. 3.3Nuvarande ordning med anställningsfrämjande åtgärder Nedan lämnas en redogörelse för främjandelagens materiella bestämmelser om anställningsfrämjande åtgärder. Framställningen bygger till största del på uttalanden i propositionen 1973:129. När det talas om förarbetena avses den nämnda propositionen, varför det endast görs hänvisning till relevant sida i denna. Enligt 7 § kan länsarbetsnämnden förelägga en arbetsgivare att lämna uppgifter om arbetsstyrkans storlek och sammansättning med avseende på arbetstagarnas ålder, kön, nationalitet och huvud- sakliga arbetsuppgifter. Liknande bestämmelser förekom tidigare i föregångaren till främjandelagen, dvs. Genom främjandelagens tillkomst utvidgades den uppgiftsskyldigheten till att även omfatta arbetstagare med nedsatt arbetsförmåga. får vidare infordra uppgifter om förestående för- ändringar i arbetsstyrkan samt uppgifter om förekommande tids- begränsade anställningar. De inhämtade uppgifterna utgör underlag för länsarbets- nämndens bedömning om överläggningar enligt 8§ bör tas upp med arbetsgivaren om åtgärder för att främja anställning av äldre arbetstagare eller arbetstagare med nedsatt arbetsförmåga. Sådana uppgifter kan även behövas för att nämnden skall kunna kontrollera att åtgärder som överenskommits vid sådana överläggningar blir genomförda. I lagen anges inte vilka arbetstagare som är att betrakta som äldre eller som kan anses ha nedsatt arbetsförmåga. Enligt förarbeten (s. 294 f.; se vidare 214 f.) bör lagen bli tillämplig på alla arbetstagare, som på grund av ålder eller nedsatt arbetsförmåga har svårigheter att behålla eller erhålla anställning på den öppna arbetsmarknaden eller som kan antas få sådana svårigheter, om inte särskilda åtgärder vidtas. Bedömningen härav får i sista hand utföras av arbetsmarknadsmyndigheterna. Någon sådan begränsning till fem arbetstagare som gäller i fråga om varsel finns inte, men i praktiken torde det – enligt förarbetena – inte bli aktuellt med ingripanden mot arbetsgivare med endast ett fåtal anställda. Vilka uppgifter som i ett visst fall skall infordras måste bli beroende av det ändamål för vilket uppgifterna skall användas. Vid infordrandet skall alltid beaktas att arbetsgivaren inte förorsakas större besvär än vad som är nödvändigt. Ett föreläggande kan, enligt andra stycket, förenas med vite. I förarbetena (s. 296) uppges att det av allmänna principer följer att vite inte kan föreläggas statlig myndighet. Vidare finns i 7 § andra stycket en bestämmelse om skyldighet för länsarbetsnämnden att bereda arbetsgivaren m.fl. tillfälle att yttra sig innan ett föreläggande om lämnande av uppgifter med- kan bereda även andra tillfälle att avge yttrande. 3.3.2Överläggningar mellan arbetsgivare och länsarbets- nämnd Enligt 8 § är en arbetsgivare skyldig att ha överläggningar med länsarbetsnämnd eller den som nämnden förordnar. I propositio- nen (s. 296 f.) anges som exempel på någon som nämnden kan ha förordnat en tjänsteman vid den lokala arbetsförmedlingen. Det uttalades att paragrafen således tar sikte även på överläggningar som sker i en anpassningsgrupp, i vilken en sådan tjänsteman medverkar. Överläggningar enligt 8 § kan avse åtgärder för att förbättra arbetsförhållandena för redan anställda äldre arbetstagare eller arbetstagare med nedsatt arbetsförmåga. Vidare kan överlägg- ningarna också avse åtgärder för att trygga fortsatt anställning åt sådana arbetstagare, om nyanställning av äldre arbetstagare eller arbetstagare med nedsatt arbetsförmåga samt om åtgärder för att främja sådan anställning. Vidare föreskrivs att till överläggning stycket skall förutom arbetsgivaren berörda arbetstagarorganisa- tioner kallas. Organisation som arbetsgivaren tillhör skall kallas till överläggning inför länsarbetsnämnden. Enligt förarbetena torde eventuellt erforderliga åtgärder i första hand böra diskuteras i företagets anpassningsgrupp, om en sådan finns. Först när en lösning inte kan uppnås i samförstånd bör det bli aktuellt för representant i gruppen att hänskjuta ärendet till . Nämnden kan även i andra fall ha anledning att ta upp ett ärende som behandlats i en anpassningsgrupp. Vidare kan det vara påkallat att en nämnd tar upp överläggningar med en arbets- givare om vissa frågor som inte tidigare varit föremål för diskussion i anpassningsgruppen. Enligt förarbetena torde detta bli aktuellt främst beträffande frågor av mer övergripande natur eller annars av principiellt intresse eller i sådana fall där arbetsgivaren visat sig ointresserad av att delta i sakliga diskussioner i anpassnings- gruppen. – Där anpassningsgrupper saknas får överläggningarna föras direkt inför länsarbetsnämnden. Det har överlämnats till länsarbetsnämnderna att i varje enskilt fall avgöra om det finns anledning till överläggningar. Departe- mentschefen erinrade i detta sammanhang om att arbetsmarkna- dens organisationer är representerade i länsarbetsnämnderna. Om överläggningar begärs av facklig organisation eller en handikapp- organisation får det, enligt departementschefen, förutsättas att nämnden kommer att villfara denna begäran i den utsträckning som tillgängliga resurser medger det. Överläggningar enligt 8 § kan aktualiseras när förhållandena för någon viss äldre arbetstagare eller arbetstagare med nedsatt arbetsförmåga påkallar det. Det kan också finnas skäl att ta upp överläggningar när särskilda åtgärder behöver vidtas mer generellt för att öka möjligheterna för sådana arbetstagare som nämnts att behålla eller erhålla anställning hos en arbetsgivare. Målet för överläggningarna är enligt förarbetena att åstadkomma att anställningsförhållandena för äldre personer och personer med nedsatt arbetsförmåga blir tillfredsställande hos arbetsgivaren. Alla tänkbara lösningar kan därvid diskuteras. Självfallet måste dock diskussionen föras mot bakgrund av vad som är praktiskt möjligt att åstadkomma och vad som rimligen kan krävas av arbetsgivaren. Överläggningarna kan ta sikte på åtgärder för att förbättra för redan anställda äldre arbetstagare eller arbetstagare med nedsatt arbetsförmåga. Det handlar här företrädesvis om olika åtgärder för arbetsanpassning. representanter bör vid överläggningarna medverka till att de arbetsmarknadspolitiska hjälpmedel som finns tillgängliga för detta ändamål kommer till användning i största möjliga utsträckning. Vidare kan överläggningarna avse åtgärder för att trygga fortsatt anställning åt sådana äldre arbetstagare eller arbetstagare med ned- satt arbetsförmåga som i sitt arbete börjat få anpassningssvårig- heter av olika slag. Det är här framför allt fråga om omplacering av arbetstagaren till ett för honom lämpligare arbete. Överläggningarna kan slutligen gälla frågor om nyanställning av vissa äldre arbetstagare eller arbetstagare med nedsatt arbets- förmåga eller av ökad rekrytering av sådana arbetstagare mera allmänt, liksom åtgärder för att främja sådan anställning. 3.3.3Länsarbetsnämndens anvisningar om åtgärder Enligt 9 § kan länsarbetsnämnden meddela en arbetsgivare anvisningar om åtgärder för att bereda äldre arbetstagare eller arbetstagare med nedsatt arbetsförmåga bättre sysselsättnings- möjligheter. Nämnden kan därvid anmoda en arbetsgivare att i samband med nyanställningar öka andelen sådana arbetstagare i arbetsstyrkan i enlighet med vad nämnden närmare anger. Enligt förarbetena (s. 299 f.) framgår av stadgandets formulering att länsarbetsnämnden inte får meddela anvisningar förrän överlägg- ningar hållits inför nämnden om vilka åtgärder som arbetsgivaren bör vidta. Det framhålls dock att ett undantag synes böra gälla för sådana fall när det beror på arbetsgivaren att sådana överläggningar inte kommit till stånd. Alla möjligheter till lösningar i samförstånd bör ha prövats innan det meddelas anvisningar enligt 9 §. I förarbetena uttalas vidare att länsarbetsnämnden bör agera med försiktighet när anvisningar utfärdas. En avvägning skall göras mellan å ena sidan det allmänna intresset av att åstadkomma bättre anställningsförhållanden för äldre arbetstagare och personer med nedsatt arbetsförmåga och å andra sidan arbetsgivarens intresse av att inte utsättas för alltför ingripande åtgärder. Inte sällan torde det vara ändamålsenligt att nämnden ger arbets- givaren anvisningar om att närmare utreda förutsättningarna för vissa förbättringar av sysselsättningsförhållandena för äldre arbets- tagare eller arbetstagare med nedsatt arbetsförmåga. Denna utred- ning kan dryftas i ett senare skede av överläggningarna och utgöra grundvalen för anvisningar om konkreta åtgärder. Det torde därvid framför allt bli aktuellt med sådana åtgärder som kan behöva vidtas för att arbetsplatser och arbetsuppgifter anpassas till dessa arbets- tagares särskilda förutsättningar, så att det blir ökade möjligheter för redan anställda att kunna stanna kvar och ökade möjligheten att kunna nyanställa. torde man, uppges det i förarbe- tena, kunna nå tillfredsställande resultat genom enkla tekniska anordningar, smärre förändringar av organisatorisk art eller genom att ta i anspråk vanliga arbetsmarknadspolitiska medel. I syfte att bereda bättre sysselsättningsmöjligheterna åt äldre arbetstagare eller arbetstagare med nedsatt arbetsförmåga, kan nämnden vidare anmoda arbetsgivaren att i samband med nyanställningar öka andelen sådana arbetstagare i arbetsstyrkan i enlighet med vad nämnden närmare anger. Bedömningen av om sådana kvoteringsanvisningar skall meddelas skall ske mot bak- grund av hur många äldre personer och personer med nedsatt arbetsförmåga som redan finns anställda. Anvisningar av detta slag bör komma i fråga endast när sammansättningen av arbetsstyrkan inte är rimlig med avseende på sådana arbetstagare. En anvisning bör justeras om ändrade förhållanden ger anledning till det. Det kan t.ex. visa sig att kostnaderna för åtgärderna blir högre än vad man haft anledning att räkna med. Vid överläggningar inför länsarbetsnämnden kan det visa sig att arbetsgivaren inte har möjlighet att anställa fler äldre arbetstagare eller arbetstagare med nedsatt arbetsförmåga eller att göra särskilda förbättringar för de redan anställdas räkning. I så fall bör nämnden låta frågan om ytterligare åtgärder bero (s. 300 f.). Om nämnden emellertid anser att det är möjligt att genomföra sådana åtgärder men att arbetsgivaren inte delar denna bedömning kan det bli aktuellt att meddela arbetsgivaren anvisningar enligt 9 § om de åtgärder som han bör vidta i detta syfte. Vägrar arbetsgivaren att följa dessa anvisningar skall nämnden enligt 10 § hänskjuta ärendet till AMS. Så skall även ske om arbetsgivaren underlåter att infria utfästelse som han gjort vid överläggningen, liksom om han helt undandrar sig att medverka vid överläggningar enligt 8 §. Innan hänskjutande sker måste dock konstateras att det rör sig om tredska från arbetsgivarens sida. Har arbetsgivaren giltig ursäkt för sin underlåtenhet, bör länsarbetsnämnden ha hand om ärendets fortsatta handläggning. I övriga fall skall ärendet alltid hänskjutas till AMS. I 11 § finns bestämmelser om förfarandet hos AMS. Ärenden om åtgärder för att främja anställning av lagens målgrupper kan anhängiggöras hos styrelsen genom hänskjutande från länsarbets- nämnd enligt 10 §. AMS kan även i andra fall ha anledning att ta upp ett ärende som handlagts av en länsarbetsnämnd. Enligt för- arbetena (s. 301 och 307) kan en arbetsgivare som av länsarbets- nämnden ålagts anvisningar vända sig till AMS och begära ompröv- ning av detta beslut. Det uppges att denna möjlighet står öppen också för andra som vill påkalla ingripande av styrelsen i ärendet. AMS kan vidare på anmälan av arbetsgivar- eller arbetstagar- organisation eller på eget initiativ ta upp ett ärende som inte varit föremål för överläggningar inför länsarbetsnämnd, om det av särskilda skäl är påkallat att överläggningar hålls direkt inför styrelsen. I ett ärende, som styrelsen tagit upp, skall arbetsgivaren samt berörda arbetsgivar- och arbetstagarorganisationer beredas tillfälle att yttra sig. Handläggningen hos styrelsen bör enligt förarbetena ha samma inriktning som överläggningarna hos länsarbetsnämnden. För- farandet skall således inriktas på att första hand uppnå lösningar i samförstånd. Enligt förarbetena torde det oftast vara ändamålsenligt att AMS håller överläggningar i ärendet med berörda parter. Om det fram- står som uppenbart att överläggningar inte skulle tjäna något ändamål, kan ärendet i stället avgöras på handlingarna. Om det inte går att nå lösningar i samförstånd, kan styrelsen på samma sätt som en länsarbetsnämnd meddela arbetsgivaren anvisningar om åtgärder som bör vidtas för att bereda bättre syssel- sättningsmöjligheter åt äldre arbetstagare eller arbetstagare med nedsatt arbetsförmåga. Styrelsen kan vidare förelägga arbetsgivaren att förete vissa handlingar (editionsföreläggande). Kallelsen av en arbetsgivare till överläggning inför styrelsen samt föreläggandet att förete handlingar kan förenas med vite. I överensstämmelse med vad som gäller beträffande föreläggande om uppgiftsskyldighet enligt 7§ har det föreskrivits att arbets- givaren och berörda organisationer skall beredas tillfälle att yttra sig innan ett editionsföreläggande meddelas. I 12 § regleras den tvångsmöjlighet som AMS i sista hand kan till- gripa om en arbetsgivare uppenbart nonchalerar anvisningar av styrelsen (se s. 302 och 224). Bestämmelsen i 12 § har följande lydelse. Följer arbetsgivare ej anvisningar som meddelats av Arbetsmarknads- styrelsen enligt 11 § och är det med hänsyn till omständigheterna uppenbart att rättelse ej kan åstadkommas på annat sätt, kan sty- relsen förordna att arbetsgivaren icke får anställa andra arbetstagare än dem som den offentliga arbetsförmedlingen har anvisat eller god- tagit. Styrelsen kan i ett sådant fall förordna att arbetsgivaren inte får anställa andra arbetstagare än dem som den offentliga arbetsför- medlingen har anvisat eller godtagit. Det s.k. arbetsförmedlings- tvånget innebär dock inte att en arbetstagare kan tvångsplaceras på en arbetsplats där han inte vill arbeta. Inte heller innebär det att arbetsgivaren nödvändigtvis måste anställa den person som anvisas i första hand. Den lediga platsen kan erbjudas flera sökande varvid arbetsgivaren i samråd med arbetsförmedlingen och den fackliga organisationen kan anställa den vars situation gör honom i lagen mest lämpad för befattningen. Ett förordnande om arbetsförmedlingstvång kan bestämmas att gälla all personal som arbetsgivaren rekryterar. Ett förordnandet kan också begränsas till att avse exempelvis rekryte ring av personal till visst arbetsställe eller av arbetstagare med vissa funktioner. Ett förordnande kan meddelas att gälla tills vidare eller . Förordnandet skall upphävas när det av arbetsmarknadspolitiska skäl inte längre behövs eller när det av andra skäl är lämpligt att förordnandet består. Möjligheten att förordna om arbetsförmedlingstvång bör enligt förarbetena utnyttjas med yttersta varsamhet med hänsyn bl.a. till de negativa verkningar för en arbetstagare som kan följa av att en arbetsgivare tvingas anställa andra än dem han i första hand vill ha. Departementschefen anförde i propositionen (s. 224) att han utgår från att det finns goda utsikter att bestämmelsen om arbets- förmedlingstvång inte skall behöva tillämpas i praktiken. Före- komsten av bestämmelsen bör, enligt departementschefen, emellertid vara ägnad att inskärpa allvaret i samhällets krav på att arbetsgivarna skall ta sin del av ansvaret för den äldre och handi- kappade arbetskraften. Främjandelagens arbetsförmedlingstvång har, enligt Utred- ningen om förbud mot diskriminering i arbetslivet av personer med funktionshinder (FUDA) såvitt är känt, aldrig kommit till faktisk användning (SOU 1998:107 s. 64). De överläggningar som avses i 8 och 11 §§ tar sikte endast på åtgärder som en enskild arbetsgivare bör vidta för att främja anställning av äldre arbetstagare eller arbetstagare med nedsatt arbetsförmåga. Med hänsyn till att sysselsättningsmöjligheterna varierar inom olika branscher kan det, enligt förarbetena (s. 302 f.), för vissa branscher vara ändamålsenligt att försöka uppnå för hela branschen gemensamma lösningar av sysselsättningsproblem för äldre och handikappade. I 13 § erinras om att AMS på framställning av arbetsgivar- eller arbetstagarorganisation eller på eget initiativ kan ta upp sådana överläggningar på grundval av vad som före- kommit vid dessa överläggningar meddela anvisningar om sådana åtgärder för den bransch eller del därav som överläggningarna avsett. Om en enskild arbetsgivare inte följer anvisningar som med- delats av AMS enligt 13 §, kan länsarbetsnämnden kalla arbetsgivaren samt berörda arbetsgivar- och arbetstagar- organisationer till överläggningar enligt 8§. Vid behov kan alltså länsarbetsnämnden meddela anvisningar enligt 9 §. Följer arbetsgivaren inte dessa anvisningar eller undandrar han sig att medverka vid överläggningarna, skall ärendet hänskjutas till AMS för handläggning enligt 11 §. I sista hand kan en arbetsgivare som vägrar att rätta sig efter de anvisningar som styrelsen har meddelat, kan arbetsförmedlingstvång åläggas enligt 12 §. Enligt 15 § har den som är facklig företrädare i frågor som avses i främjandelagen och som inte omfattas av lagen (1974:358) om facklig förtroendemans ställning på arbetsplatsen motsvarande anställningsskydd som tillkommer ett skyddsombud enligt arbets- miljölagen (se s. 303 och 225). Detta innebär bl.a. att en sådan företrädare inte får hindras att fullgöra sina uppgifter, oavsett om denne är anställd hos arbetsgivaren eller inte. I 16 § finns bestämmelser om tystnadsplikt för den som tagit befattning med ett ärende enligt främjandelagen. Vad gäller 14 kap. 9 § sekretesslagen, innebär detta lagrum att myndigheten kan lämna ut viss uppgift med förbehåll som inskränker rätten att lämna upp- giften vidare. Vidare föreskrivs i 20 § att arbetsgivare, som ej iakttager för - ordnande enligt 12 §, dömes till böter eller fängelse i högst . Enligt 23 § förs talan om utdömande av vite enligt denna lag av länsarbetsnämnd eller . I 24 § föreskrivs att talan mot AMS:s beslut enligt denna lag förs genom hos regeringen.