sou · GQB393d1 · 2003-01-01 00:00:00 — I arbetet för detta bedrevs teoretiska studier och propaganda för den vetenskapliga socialismens teori, maotsetungtänkandet.59 ombildades VUF till Marxist-leninistiska Kampför- bundet, MLK. Från VPK:s sida påbörjades upp- byggnaden av ett nytt partitroget ungdomsförbund under namnet bildades en mängd vänskapsförbund med de socialistiska länderna. Det främsta och största var förbundet ge-Sovjetunionen, men nästan alla de socialistiska länderna hade vänskapsförbund av varierande storlek. I allmänhet fungerade för- bunden så att den administrativa delen av verksamheten sköttes av en ombudsman, som var knuten till något av de kommunistiska partierna, medan ordföranden vanligtvis var en kulturpersonlighet eller socialdemokratisk politiker. var t.ex. ordfö- rande i den svensk-kinesiska vänskapsföreningen. Sekreteraren i förbundet höll kontakt med motsvarande organisation i vänlan- det för att få över politiker, vetenskapsmän, konstnärer och för- fattare till förbundens sammankomster. Verksamheten tycks ha finansierats genom medlemsavgifter, biljettförsäljning till föreningarnas arrangemang, inkomster i sam- band med konserter och dylikt. En mycket viktig inkomstkälla både för Förbundet och Förbundet var arrangerandet av resor till vänskapslandet. Förbunden fick också direkta eller indirekta understöd från moderlandets organisationer i form av penningbidrag och subventioner för artist- besök, konstverk och andra föremål som kunde auktioneras ut eller användas som vinster i lotterier etc. Vänskapsförbunden dolde inte sitt ekonomiska beroende av sitt respektive vänland. Förbundet – tackade i sina verksamhetsberättelser för hjälpen. Mer okänd var möjligen SKP:s inblandning i förbundets verksamhet: att partiets AU disku- terade verksamhetens inriktning och att det var som kontaktade när förbundet behövde kassaförstärkningar. Vänskapsförbunden fyllde en funktion genom att sprida infor- mation om länder vars utveckling endast sporadiskt (undantag Sov- 59 Särtryck ur Stormklockan till . Akt 15:214 löpnr 6. Övervakningen av SOU 2002:93 jetunionen och ) uppmärksammades i massmedia. Förutom med , och fanns det vänskapsförbund med , , , , , och . En särställning bland vänskapsförbunden intog Sällskapet för främjande av kulturella och ekonomiska förbindelser mellan och . Det var det utan jämförelse största, det hade den livligaste verksamheten och den äldsta historien. Det ledde sitt ur- sprung till 1934 då ett antal svenska vetenskapsmän fick tillfälle att besöka i anledning av en vetenskaplig kongress. Året därpå tog en av kongressdeltagarna, professor , initiativet till bildandet av ett sällskap med uppgift att främja de kulturella och vetenskapliga förbindelserna mellan och Sov- jetunionen.60 Det var en organisation inriktad på att attrahera intellektuella, socialdemokrater och borgerliga personer intresserade av det sovje- tiska samhällsexperimentet och rysk kultur. Förste ordförande blev den tidigare nämnde . Hedersledamot var Sovjet- unionens ambassadör i och konsul var styrelseledamot. Redan från början fick säll- skapet stöd från den sovjetiska organisationen för kulturellt utbyte med andra länder, VOKS. efterträddes 1942 som ordförande av filosofiprofessorn . De första årens verksamhet bestod av föredrag om ryska eller sovjetiska förhållanden och utställningar (t.ex. 1938). Pro- fessor höll 1937 föredrag om , 1939 talade socialdemokratiska riksdagsmannen om In- tryck från , talade den svenske kommu- nistledaren om som kulturfaktor. gick verksamheten på sparlåga beroende på, som det heter i jubileumshistoriken , den pogrom- stämning som då rådde. ledde de sovjetiska framgångarna i kampen mot till att en Sovjetvänlig 60 Se (dotter till grundaren och gift med och riksdagsmannen senare själv mångårig ordförande i förbundet ge-Sovjetunionen) verksamhet 1935-1945, 1945. Det hade tidigare funnits svensk-sovjetiska sällskapet. hade efter erkännande av i bildats ett svensk-ryskt sällskap av rent borgerlig karaktär. Som ordförande fun- gerade den politikern och som styrelseledamöter ingick bl.a. fil.dr och fil.. dr. Detta sällskap vars verksamhet i huvudsak bestod av anordnande av föreläsningar om upphörde med sin verksamhet 1929. bildades som var helt kommunistdominerad men som med föga framgång försökte framställa sig som en rent opolitisk organisation. Denna organisation förlorade i betydelse och förlorade alltmer av sina medlemmar. strömning framträdde i svensk opinion. I jubileumshistoriken hette det: har stämningen slagit om. Människor ur alla kretsar vill så vitt möjligt lära känna det land som kraftigast bidragit till na- zismens krossande och det samhällssystem som på ett par de- cennier utvecklat ett efterblivet agrarland till ett av världens främsta industriländer. Vid krigsslutet stod förbundet på höjden av prestige och infly- tande. avhölls en stor segerfest för Sovjetunio- nen. stora sal var fylld till sista plats. Högtidstalet hölls av . När nationaldag firades senare talade såväl handelsminister som utrikesminister . hävdade att Sovjetfolkens insatser mot har utplånat de sista resterna av be- tänksamhet beträffande utveckling.61 ut- tryckte sig mera försiktigt. Sällskapet hade sin stora blomstringstid 1944-1947. hade förbundet många medlemmar bland akademiker och kul- turarbetare även bland sådana som allmänt betraktades som bor- gerliga. bildades nya sällskap i , , , , , och . Vid en kongress i 4-5 november 1950 beslöts att bilda ett enhetligt lands- omfattande förbund, i vilket de olika sällskapen skulle ingå som lokalavdelningar. Den nya organisationen fick namnet av kulturella och ekonomiska förbindelser mellan Sve- rige och . Styrelsens sammansättning är på många sätt typisk för denna typ av organisation. Ordföranden var framstående socialdemokrat, son till partiets grundare, men i realiteten stod han kommunismen mycket nära. Han var fast övertygad om att världs- utvecklingen gick från kapitalism till socialism. Att sekreteraren hette , känd kommunist och gift med , belyser hur det från första början var kommunisterna som tog hand om det administrativa arbetet. Detta var praktiskt bl.a. av det skälet att kommunisterna redan hade fun- gerande kontaktlinjer med ryssarna. 61 Ny Dag 10.11.1945 Förbundet kan i den bemärkelsen beskrivas som en kommunis- tisk s.k. frontorganisation. Det är dock förenklat att säga att för- bundet bara var en sovjetisk-kommunistisk täckorganisation. Verk- samheten vittnade om att det även utanför fanns en stark tro på betydelsen av fredligt umgänge med stormaktsgran- nen och ett genuint intresse för rysk kultur och det sovjetiska sam- hällsexperimentet. Enligt förbundets verksamhetsberättelse fanns det 27 lokalavdelningar knutna till förbundet. Förbundet hade samman- lagt 10 000 medlemmar och hade anord- nat 430 möten. 2 000 svenskar hade genom förbundets försorg be- retts tillfälle att besöka . Förbundet hade sina lokaler på på i . råkade förbundet in i en svår kris beroende på att verksamheten fått expandera alltför mycket. 1963 skall skulderna ha uppgått till . ledning tvingades ingripa. måste i söka extra bi- drag för att förhindra en konkurs. Av allt att döma tycks man från sovjetiskt håll gripit in för att stabilisera förbundets ekonomi. För- bundssekreteraren fick avgå och övergick till rese- byråverksamhet inriktad mot de socialistiska staterna. Verksamheten fortgick dock. hade verksamheten förlorat nästan alla borgerliga inslag även om en del av de gamla sympatisörerna från tiden efter hängde kvar. Men självklart appellerade förbundets aktiviteter fort- farande till kultur- och språkintresserade personer. Man kan dock inte tala om fellow-travellers på samma sätt som . Sovjet- unionen var inte längre ett intressant ideologiskt alternativ för in- tellektuella. distanserade hållning till Sovjet- unionen drabbade förbundet. Enligt en uppgift skall verksamhe- ten praktiskt taget ha legat nere till början av 1970-talet.62 Detta är dock överdrivet även om verksamheten inte hade samma omfattning som . skall en reorganisation av för- bundets verksamhet ha ägt rum. hade förbundet för- lorat mycket av sin ursprungliga frontorganisationskaraktär och alltmer övertagits av gammelkommunister. torde APK-anhängare spelat en viktig roll. Men un- partiledarskap tycks relationerna till VPK för- bättrats. 1983 uppskattades medlemsantalet i förbundet uppgå till 10 000. 62 Myten om VPK:s oberoende. Uppgiften är något överdriven, men hela verksamheten fick en mera lokal karaktär. 1987 drabbades förbundet av en svår ekonomisk motgång. Det hade tagit över en sovjetisk cirkus som med bas i skulle göra en turné i . Publiken uteblev emellertid och förbundet gjorde en förlust på . Enligt en uppgift skall sovjetiska staten ha efterskänkt , men förbun- det häftade i skuld med 1,5 miljoner.63 Förbundets sekreterare fick lämna sin post. meddelades att Förbundet upplösts. Skulderna uppgick till . Vid tiden för likvidationen skall förbundet ha haft 8 000 medlemmar i 35 lokalavdelningar. Föreningen (senare ombildad till Förbundet ge-DDR) bildades . Initiativtagare var officiellt författaren och bibliotekarien och den kommunis- tiske affärsmannen . I själva verket torde initiativet ha tagits av den organisation som under DDR:s utrikesministerium handlade förbindelser med utlandet. I skall förberedelserna ha skötts av . Av handlingar som historikern påträffat i tyska arkiv framgår att hade stora svårig- heter att hitta rätt person att lansera som ordförande. hade dock Ljungdal låtit sig övertalas. I sina kontakter med det östtyska enhetspartiet, SED, förklarade dock att Ljungdal endast var en slags hedersordförande och att det var sekreteraren som styrde verksamheten. Från östtyskt håll tycks man emellertid ha varit missnöjd över att knappast befattade sig med den löpande verksamheten utan i stort sett bara ställde sitt namn till förfogande.64 Föreningens syfte var att främja kulturella och ekonomiska för- bindelser och sprida kunskap om DDR. kom en vik- tig uppgift att bestå i arbetet för ett svenskt diplomatiskt erkän- nande av DDR. Föreningen var, efter vad Ljungdal uttalade, inte någon skum politisk täckorganisation utan kunde närmast jämfö- ras med svensk-amerikanska föreningen och liknande föreningar. Som framgått ovan var dock föreningen organiserad på det för SKP:s frontorganisationer typiska sättet med en socialdemokratisk ordförande som galjonsfigur och en SKP-anknuten sekreterare som verklig ledare.65 63Rikspolisstyrelsen SAK s 65. 64Werner , Övervakningens målobjekt, s. 23. 65Jfr Svenska Fredskommitténs ställning i förhållande till SKP. Om detta se , Den farliga fredsrörelsen, s. 29-34. och framåt fungerade den ledande so- cialdemokratiske skolpolitikern som ordförande. Han efterträddes 1987 av biskop , som blev förbundets siste ordförande. efterträddes som sekreterare av , också han aktiv kommunist. Enligt förbundets årsredovisningar samarbetade det med en öst- tysk organisation, vänskapsförbundet . Denna var i sin tur knuten till en större organisation, für Völkerfreund- schaft.66 Detta samarbete hade betydelse för förbundets ekonomi om inte annat så genom att det möjliggjorde en inkomstbringande reseverksamhet och artistbesök. Medlemmarna har betalat en årlig avgift, som vid starten uppgick till . Som mest tycks förbundet ha haft ett femtontal lokalavdelning- ar, men en inventering visade att endast tre lokalavdel- ningar (, , ) hade någon verksamhet. Verksamheten var i stort sett likartad den som bedrevs inom Förbundet : föreläsningar, författarbesök, filmvisningar, reseverksamhet och utställningar ingick i program- met. Även reseskildringar från personer som besökt DDR före- kom, men inte i någon större utsträckning. Ett annat arrangemang där föreningen var involverad, var de s.k. Östersjö- veckorna där svenskar för en billig penning kunde resa till och delta i olika slag av freds- och folkförbröd- ringsverksamhet. Förbundet lade ner sin verksamhet när DDR upphörde som stat 1990. Kvarvarande medlemmar bildade en som i första hand sökte objektivt belysa alla de rättsövergrepp, som riktas mot så många av dem som varit engagerade för DDR:s sak.67 bildades vid ett möte i Med- borgarhuset . Bildandet av föreningen skall ha skett på initiativ av hustru . Till ordförande valdes den kända kommunistiska läkaren . Bland styrelsemedlemmarna märktes , sekreterare, och juris- ten , medlem av . Bland med- lemmarna fanns författarna och konstnären . uppgift var enligt stadgarna att sprida kännedom om , dess kultur, konst och littera- tur, folkseder och undervisningsväsenför fredens tryggande. 67SAK s 46. Föreningens verksamhet var upplagd på samma sätt som övriga vänskapsförbunds med föredrag, filmvisningar och artistuppträden som huvudkomponenter. Mötena var välbesökta. En sammankomst hade 800 deltagare. Vid en senare sam- mankomst då höll föredrag skall 1200 personer närvarit. I bildades en 1956, vid vars första sammankomst berättade om En drömresa till . Enligt en sammanställning gjord av säkerhets- polisen bestod medlemmarna till övervägande delen av kommunis- ter och kommunistsympatisörer. Men att döma av en absolut till- förlitlig medlemsförteckning tycks förbundet i hög grad också dragit till sig allmänt Kinaintresserade personer. Författaren och konstvetaren var några exempel. Föreningens ekonomiska möjligheter bedömdes som synnerligen begränsade. De ideologiska och politiska motsättningarna mellan och som intensifierades efter 1963 präglade föreningens verksamhet . Åren 1966/67 började bli allt- mer intressant ur ideologisk synvinkel för unga kommunister. avsattes ordföranden av en yngre grupp intellek- tuella och valdes till ordförande. Den nya styrelsen be- stod nästan uteslutande av intellektuella och studenter. I den gam- melkommunistiska pressen beskrevs nu Svensk-kinesiska förening- en som ett forum för antisovjetism. Föreningens huvuduppgift hade enligt Norrskensflamman blivit att sprida illvilja och hat mot ett annat land. tvingades föreningens ombudsman att avgå då han inte längre hade styrelsens förtroende sedan han vägrat skriva under ett antisovjetiskt uttalande. Kulturrevolu- tionens svallvågor hade nått och det blev marxist- leninisterna som övertog ledningen av förbundet. Kinaresor blev nu ett viktigt inslag i förbundets verksamhet. När resenärerna återvände hyllades de ofta av delegationer från både kinesiska ambassaden och förbundet. 1970 hotades föreningen av splittring. Frågan gällde bl.a. om tänkande skulle utgöra grunden för föreningens verksamhet eller om föreningen endast skulle ägna sig åt att sprida kännedom om detta tänkande. Slutet blev att den största och radikalaste sektionen, den i , uteslöts ur föreningen. Efter urladdningarna sjönk temperaturen betydligt inom föreningen som antagit namnet Svensk-kinesiska Förbundet återgick till en mera traditionell verksamhet, som anordnandet av Kina-veckor och annat liknande. Enligt en uppgift skall förbundet då ha haft 8000 med- lemmar. fick karaktär av ren kulturförening. Ordförande i förbundet var f.d. Pekingam- bassadören och i styrelsen ingick bl.a. förre arméche- fen . Vårt intresse har varit inriktat på det eviga , förklarade 1990 i samband med att förbundet bytte namn och återgick till att bli . Namn- bytet var uppenbarligen betingat av att man ville frigöra sig från den tidigare vänsterperioden. Man betonade att föreningen nu var opolitisk. uppgavs föreningen ha 4200 medlemmar och ett femtontal lokalföreningar.68 Att politiska partier ägnar sig åt ekonomisk verksamhet är i sig inte anmärkningsvärt. Alla partier har i större eller mindre mån engage- rat sig i olika typer av mediaföretag, tidningar, förlag, filmbolag och tryckerier för att stärka sina möjligheter att deltaga i den politiska debatten och sprida sina åsikter. I anknytning till den socialdemo- kratiska delen av arbetarrörelsen fanns dessutom en rad företag inom olika branscher som tillkommit i syfte att erbjuda arbetar- klassen alternativ till den privata marknadens utbud: , , Folkets Hus-rörelsen, Reso, HSB, Fonus. Med anknytning till SKP verkade tidningsföretag, bokförlag och tryckerier samt dessutom ett antal företag som byggde på kontak- ter med samarbetspartner i och andra öststater. Det gällde reseföretag och olika företag som sålde bilar, radio- och TV- apparater, optiska instrument och annat. Inte heller detta behövde i och för sig uppfattas som något anmärkningsvärt eller oroande. Det som gjorde att de kommunistiska företagen blev föremål för polisens intresse var att dessa företag misstänktes för att förmedla stöd från socialiststaterna till det svenska . Som nämnts framgår av SKP:s arbetsutskotts- och sekretariats- protokoll att frågor kring dessa företag diskuterats inom partiled- ningen. Någon omfattande undersökning av internt SKP-material om partiföretagen har dock inte gjorts för denna undersökning. Den bygger i stället på en PM tillkommen inom 68 SAK , . Sammanlagt 182 firmor nämns i denna översikt. Deras an- knytning till partiet är av varierande styrka och en del är lokala fi- lialer till ett och samma företag. En del bedrev vid tillfället ingen känd verksamhet. Företagen redovisas under fem olika rubriker. Bland de företag som nämns under rubriken före- tag och förlagsverksamhet var med lokaler på det i särklass största. Det hade ca 50 anställda och tryckte bl.a. Ny Dag och . Plantryck utförde accidenstryck åt partiet och tryckte dessutom tidningen från . INA-Press hade startat som en koncern för utgivande av politiska veckotidningar. 1943 skall den sammanlagda upplagan ha uppgått till 75 000 exemplar fördelade på 16 tidningar. tycks dock verksamheten gått dåligt och 1964 var det tydligen oklart om företaget fortfarande existerade. Vidare fanns lokala tryckeriföretag i och . Det största förlaget var Arbetarkultur med nio anställda. Sammanlagt om- nämndes tio företag under denna rubrik. Under rubriken omnämndes fyra fö- retag. Inget av dem tycks ha bedrivit någon om- fattande verksamhet. En ur polisiär synvinkel intressantare kategori var den som fick namnet Agenturer och grosshandelsföretag. Polisens intresse gällde firmor som kunde misstänkas ha erhållit agenturer i östeuropeiska länder på politiska grunder: Ifråga om sådana av politiska skäl gynnade företagare föreligger mycket starka misstankar att de medverkar vid subsidiering av kommunistisk verksamhet, vilket skulle kunna innefatta för- medling av sådant utländskt understöd, varom förmäles i 8 kap 10 § strafflagen. Hur subsidieringen genomföres har icke kun- nat klarläggas trots mycket omfattande utredningar. Frågan om eventuellt straffansvar har därför ännu aldrig varit föremål för rättslig prövning. Viktigast bland dessa företag var de som leddes av direktören i . Han hade varit vad polisen kallade heltidsan- ställd yrkeskommunist innan han inledde sin bana som affärsman. Vid tillfället ledde han två grosshandelsföretag, hade ett kontor i och var generalrepresentant för textilavdelningen av Deutscher Innen- & Aussenhandel (DIA) samt hade en hel del andra uppdrag för det tyska statliga handelsmonopolet. enligt polisens uppgifter en provision om på alla textilvaror som importerades från DDR till . Olika uppgifter som in- kommit till säkerhetspolisen pekade mot att var av partikaraktär med uppgift att ekonomiskt stödja SKP. Det fanns enligt säkerhetspolisen ytterligare ett par företag som fungerade som generalagenter för olika DIA-branscher och som hade, eller misstänktes för att ha, kontakter med SKP. Den fjärde kategorin i säkerhetspolisens redovisning beteckna- des Kommunistiska bulvanfirmor. Enligt inkomna uppgifter skulle SKP vid ett sammanträde med centralkommittén (CK) ha beslutat att inleda viss affärsverksamhet för partiets räk- ning. Den skulle bedrivas på två olika linjer. Polisen hade också kunnat konstatera att ett antal nya firmor, synbarligen tillkomna enligt CK:s beslut, hade anmälts till handelsregistret. Tre av dessa kom också att bedriva ekonomisk verksamhet, nämligen Centrum handelsbolag, AB Handelscentrum och Import-& Handelsbolaget . Det sistnämnda ombildades till . Firmatecknare och styrelsemedlemmar var i samtliga fall kända kommunister. Företagen sålde, förutom TV-apparater, bl.a. klock- or, kameror, möbler, portföljer och kinesiska kramvaror. Solido tycktes till en början ha framgång med försäljningen av TV- apparater. Enbart sålde företaget 125 stycken. I det beslut som fattades av SKP:s CK ingick att lokala företag skulle etableras i de olika partidistrikten. Dessa skul- le huvudsakligen försälja varor som importerats av Centrum och Solido. Verksamheten blev dock inte så omfattande som avsikten varit. Det slutliga antalet lokala firmor stannade vid sju. Därtill kom tre fristående filialer till . Orsaken till att verksamheten kom av sig skall ha varit den dåliga kvaliteten på TV- apparaterna och de övriga öststatsprodukterna. Någon har sagt, upplyste PM-författarna, att firmornas varor endast kunde använ- das som lotterivinster, vilka inte kunde bytas och som levererades utan valmöjligheter för vinnaren. Till kategorin kommunistiska bulvanfirmor räknade säker- hetspolisen även ett antal firmor som startats av två välkända namn inom den kommunistiska miljön, nämligen () och . största bety- delse tycks dock, att döma av PM:n, ha varit hans sakkunskap på det tryckeritekniska området, vilken kommit partiet till nytta vid olika investeringar. drev musik- förlaget , som även sålde grammofonskivor med uteslutan- de kommunistisk musik och till stor del av östeuropeiskt ur- Hans viktigaste företag tycks ha varit AB (inkl. fö- regångare med liknande namn). Företaget handlade med kontors- materiel och anlitades enligt PM:n allmänt av öststatsbeskickning- arna och de kommunistiska organisationerna för leveranser av pap- per och kontorsmateriel. Bland bulvanföretagen nämndes även med lokal på i samt ytterligare ett tiotal mindre företag. Som en femte och sista kategori redovisade denna PM Andra firmor och företagare med viss anknytning till kommunistisk ekonomi. Inom den inordnades dels f d yrkeskommunister som bildat egna företag, dels företag och företagare med anmärkningsvärda för- bindelser med SKP. Till den förra gruppen hörde sex företag, I några fall tycktes dock kopplingen till SKP vara osäker. Till den senare gruppen räknades 22 olika företag. Arten av det anmärk- ningsvärda tycks i de flesta fall vara att vederbörande var känd kommunist och ibland även att han lämnat bidrag till insamlingar eller på annat sätt ekonomiskt stött partiet. I några fall var anknyt- ningen till SKP vag och i ett fall noterades endast att vederbörande tidigare varit aktiv nazist. För alla företag inom denna kategori gäll- er att någon ekonomisk anknytning till inte påvisats.69 69 Kommunistisk affärsverksamhet, och företagare (), Statspolisen, II B, Bearbetningssektionen, HSC 242/64, . 4Övervakningen 1945-95: En översikt SKP förblev ända fram till den nya marxist-leninistiska vänsterns framväxt det helt dominerande övervak- ningsobjektet för säkerhetspolisen. Ändå inleddes efterkrigstiden med ett förbud mot registrering av kommunister. för- klarade säkerhetschefen att specialregister över kommunister inte längre skulle föras och att säkerhetstjänsten inte längre fick lämna ut registrerade upplysningar, som visade att en person tillhörde det , om inte vederbörande också misstänktes bedriva någon form av illegal verksamhet. Dessa restriktioner gällde även för statspolisen och de lokala po- lis- och åklagarmyndigheterna, vilka från övertog säkerhetstjänstens uppgifter.70 Trots skrivelser från försvarsstaben med krav på kontroll av kommunisterna blev denna ordning gäl- lande till då statspolisen fick nya direktiv om vilka upp- gifter som fick lämnas ut vid försvarets personalkontroll; vilket ur SKP:s synvinkel innebar att allt återgått till det normala.71 Det treåriga uppehållet i övervakningen gällde alltså polisens verksamhet.