sou · GQB387d2 · 2003-01-01 00:00:00 — Och väckte ett tidningsavslö- jande om att nazister inom den förfogade över vapen stor massmedial uppmärksamhet. Verksamheten var dock känd för säkerhetspolisen, som emellertid inte haft tillräcklig grund för ett ingripande. Den ledande personen dömdes till dagsböter för olaga vapeninnehav. I en inom försvars- stabens inrikesavdelning upprättad orientering om nyna- zismen konstaterades att nynazistiska tendenser inte hade iaktta- gits inom försvarsmakten. Nynazismen belastas kraftigare av sin historiska bakgrund än någon annan politisk åskådning. Den svenska nynazismen för- svagas ytterligare av uppdelningen på olika konkurrerande sammanslutningar. Dessa tycks alla befinna sig i ekonomiska svårigheter. Nazistisk propaganda uppmärksammas genast och brännmärks eftertryckligen i pressen och på annat sätt. I dagens råder inte heller några sådana ekonomiska eller psykolo- giska förhållanden, som med särskild fördel kan utnyttjas av en nazistisk propaganda. Motståndet och svårigheterna kunde knappast vara större, utsikterna till framgång knappast mindre. Likväl kan verksamheten fortgå. Fenomenet är en påminnelse om att ingalunda är så alldeles immunt mot extrem poli- tisk propaganda som andra omständigheter ibland tycks ge vid handen.122 122 22.10.1964, H 9010-1, F I, vol. Säkerhetspolisen gjorde en tämligen omfattande samman- ställning för internt bruk om de nazistiska och högerextremistiska organisationerna. Sammanställningen innehöll uppgifter om orga- nisationerna och om ledande personer inom respektive rörelse på central och lokal nivå. Organisationerna bedömdes knappast inne- bära något hot. Tre kategorier av nazister kunde urskiljas. En grupp utgjordes av sådana som var idealistiskt inställda och främst ville odla det historiska arvet och verka för en högre folkmoral; sådana tankar bör vara vederbörandes ensak och motiverar inga som helst ingripanden. En annan grupp var rasfanatikerna, som gjorde sig skyldiga till hets mot folkgrupp. Och den tredje gruppen bestod av de överspända och omdömeslösa fanatikerna som umgås med pla- ner att genom väpnade kårer eller enskilda aktioner utöva våld mot oliktänkande. Endast de två senare kategorierna borde fortsätt- ningsvis vara föremål för övervakning. senare hälft ökade NRP påtagligt sina aktivi- teter i form av affischering och spridande av flygblad. riktades propagandan särskilt mot vissa militära förband. Vid ett par förband bildades soldatklubbar, varav en ägnade sig åt vapenanskaffning och skjutövningar. Ett postorderföretag med nära anknytning till partiet sålde inte bara nazistiska emblem och texter till kampvisor utan även hjälmar, bajonetter etc. eller 1972 bildades kamporganisationen tionsgrupp () med grupper i sex större städer. Dessa skulle fysiskt stödja partiet och kämpa om makten på gatorna. Det skulle bli ett slut på demokratiska käbbeltendenser. utförde ledande personer inom attentat med rökbomber dels mot en Stockholmsbiograf som premiärvisade filmen ras för , dels utanför i . Förundersökningen rörande dessa brott och i samband därmed gjorda husrannsakningar liksom lämnade uppgifter från en meddelare gav en skrämmande bild av partiet. Även om många av uppgifterna var obestyrkta, bedömde säkerhetspolisen NRP som en ytterst våldsbenägen rörelse som förfogade över egna vapendepåer och som genom infiltration av försvaret sökte få tillgång till dess vapenförråd. Det fanns skäl att misstänka att partiet förberedde en våldsam omstörtning av det svenska samhället liksom attentat mot vissa personer och funktio- ner. För hjälp med att utföra attentatsplanerna misstänktes partiet ha kontaktat systerorganisationer i . Enstaka medlemmar an- sågs kunna komma att företa sig i stort sett vad som helst, om till- fälle gavs. konstaterades att NRP var en obetydlig sekt med mellan 500 och 1 000 medlemmar utan möjlighet till politisk påverkan. Dess möjligheter att störta det svenska samhället med våld bedömdes i realiteten som obefintliga. Partiet skulle dock utan tvekan kunna orsaka stora skador för sam- hället och människor skulle kunna komma till skada eller dödas. Denna bild torde ha förstärkts genom uppgifter senare del om att en terrorgrupp bildats i och om att partiet hade kontakter med tyska nazistpartier, med vilka man pla- nerade gemensamma aktioner, bl.a. vapenanskaffning. konstaterade säkerhetspolisen att NRP beslutat att satsa på ung- dom, en aktivitet som närmast skulle skötas av aktionsgrupperna, och att hetspropaganda hade förekommit mot judar och invandrare i vissa skolor. NSR och SNF utgjorde närmast ett ordningspolisiärt problem med hänsyn till de bråk som brukade uppstå med vänstergrupper i samband med t.ex. 30 novembermötena vid i i . uppgav dock meddelare att det inom NSR fanns en radikalare grupp om 25-50 personer som sökte göra sig gällande genom våldsaktioner och att det förekom kontakter mellan NSR och den kroatiska terroristor- ganisationen Ustasja. Någon dokumentation av hur säkerhetspoli- sen värderade dessa uppgifter har inte påträffats. valdes NSR:s ordförande till ordförande också i SNF, vilket medförde att SNF splittrades. Som ett svar på den radikala vänsterns aktiviteter bildades Demokratisk Allians (DA). Organisationen sade sig motarbe- ta alla former av totalitär diktatur och sådana organisationer som motarbetade demokratin men såg i första hand som sin uppgift att motverka kommunismen och FNL-rörelsen. De ofta unga med- lemmarna störde FNL-rörelsens aktioner, exempelvis genom mot- demonstrationer. var organisationen inblandad i en brand i FNL-tryckeriet i . Och avskedades en värnplik- tig fänrik och medlem i DA efter en sprängämnesstöld från P 10 i . Organisationen fick tidigt rykte om sig att vara positivt inställd till nazism och uppgavs ha visat antisemitiska tendenser. Säkerhetspolisen bedömde att DA genomgått en viss självsanering men att organisationen visat prov på omognad och brist på omdöme. Något tecken på att man med våld önskade omskapa det svenska samhället hade emellertid inte framskymtat. Några utåtriktade aktiviteter från organisationens sida torde inte ha förekommit . bildades den främlingsfientliga organisationen (). En av organisationens initiativtagare hade kontakter med ledarna för NRP. Kopplingar fanns även till perso- ner som haft anknytning till DA. Inget i säkerhetspolisens kvartalsöversikter från slutet av 1970- talet och tyder på att säkerhetspolisen upp- märksammade de nya framväxande främlingsfientliga organisatio- nerna, t.ex. BSS, och de kopplingar som kunde finnas mellan dem och de äldre nazistiska och högerextremistiska organisationerna. Däremot konstaterades av ökande antisemitism och främlingsfientlighet inom de etablerade organisa- tionerna. framhöll byråchefen vid ett internt möte att någon högerextremism av betydelse inte verkade finnas i landet. Inte heller inom försvaret såg man med något större allvar på högerextremismen. I en orientering om försvars- fientlig verksamhet som chefen för försvarsstabens säkerhetsavdel- ning gav försvarsområdesbefälhavare och förbandschefer i armén konstaterades dock beträffande vissa nazistiska rörelser, t.ex. NSR, SNF och NRP, att ett genomgående drag hos dessa var att de är försvarspositiva och i en del fall så pass positiva att de ef- ter infiltration i krigsmakten kan vara betydligt mer till skada än sina socialistiska motståndare på vänsterkanten.123 I en orientering beskrev säkerhetsavdelningen de extrema högerorgani- sationerna som små och med ett mycket ringa inflytande. Utåtrik- tade aktiviteter var sällsynta och propagandamaterial utsändes inte kontinuerligt. Det förekom emellertid att några av organisationerna sänt tidningar till officersmässar.124 I en halvårsrapport 1981 delade säkerhetspolisen in de högerextremistiska rörelserna i tre kategorier. Den första ut- gjordes av de gamla partierna med gamla medlemmar, främst SNF och NSR. Dessa småpartier ansågs leva kvar i Hitler- och Mussolinivärlden och sakna förmåga att anpassa sig till dagens högerextremistiska krav. Den andra kategorin utgjordes av NRP 123KU 300/02, Ö IV, vol. 124Orientering om aktuella politiska organisationer, , Ö IV, vol. som inte heller hade följt med i utvecklingen men som under trycket av de nya högerextremistiska rörelserna kunde förväntas undergå en viss modernisering. Den tredje gruppen representerades främst av BSS och , vilka spelade på människors missnöje med den bild som skapats av invandrare och invandring- en. Dessa organisationer ansågs inte stå för en rent fascistisk eller nazistisk åskådning utan för en nationalrevolutionär inriktning.125 Utvecklingen inom SNF och NSR bekräftade säkerhetspolisens bedömning. Samgåendet medförde inte något uppsving för organi- sationen. bedömdes medlemsantalet uppgå till ett hundra- tal personer och någon utåtriktad verksamhet har inte förekommit. Beträffande de övriga högerextremistiska organisationerna kom säkerhetspolisens hotbild snabbt att skärpas. I en begäran om tele- fonkontroll mot en ledande högerextremist var tonen mer oroad än föregående år. På grund av de högerbetonade organisationernas rasistiska och våldsbetonade inriktning och tendens att i betydande omfatt- ning finna anhängare bland personer med psykotiska drag, be- döms dessa organisationer som samhällsfarliga. Det är därför mycket betydelsefullt – bl.a. ur brottspreventiv synpunkt – att de myndigheter som har att skydda det demokratiska samhället mot våld, har en minutiös uppfölj- ning av sådana rörelsers förberedelser till samhällsfarliga brott.126 Farhågorna besannades snart. NRP uppmärksammades främst i samband med våldsamma konfrontationer med motdemonstranter. satte företrädare för i eld på på , enligt uppgift som en hämnd för att kommunister kort med våld förhindrat ett i . Partisympatisörer var även inblandade i an- nan grov kriminalitet. En ledande person inom partiet misstänktes för samhällsfarlig brottslighet och kontakter med utländska höger- extremister. Partiet har fört en tynande tillvaro. val erhöll partiet färre än 500 röster. 125Subversion gällande tiden 1.10.1981-30.4.1982, SH 857-82, 5:721d/1-28, löpnummer 28, 126Framställning om telefonkontroll i den misstänktes personakt, C 1, löpnr. Men främst var det personer med anknytning till de nybildade högerextremistiska rörelserna som säkerhetspolisen fick anledning att intressera sig för. Innan några av de från säkerhetssynpunkt in- tressantare rörelserna kortfattat presenteras finns det anledning att betona att kännetecknande för dessa rörelser är att samma perso- ner, ibland , kan återfinnas i skilda men likartade miljöer. BSS med kanske några hundra medlemmar gick samman med det invandringskritiska till Sverigepartiet. bröt sig emellertid BSS-falangen ur partiet och bildade . Sverigepartiet torde i praktiken ha upphört omkring . deklarerade i sitt program att man var ett demokratiskt parti men att man motsatte sig den liberala invand- ringspolitiken. hade partiet enligt egen upp- gift omkring 5 000 medlemmar och riksdagsval erhöll man nästan 14 000 röster. Partiet uppger sig numera vara ett helt vanligt parti utan nazistiska, fascistiska eller rasistiska kopplingar. En annan högerextremistisk organisation var Föreningen ges Framtid, benämnd Riksfronten och , som beskrev sig som ett öppet national- revolutionärt svensksocialistiskt parti. Kort därpå lades organisa- tionen ned och en del av de tidigare medlemmarna sökte sig till den nybildade med ett starkt rasistiskt och homofobt budskap. Den dominerande nazistiska organisationen i torde vara , som bildades , och som en- ligt egen uppgift skall ha mellan 300 och 400 medlemmar. Ytterligare ett antal obetydliga högerextremistiska organisatio- ner uppträdde , t.ex. Kreativistens kyrka, Hem- bygdspartiet (senare ) och Nationella Allian- sen. Vid sidan av dessa organisationer utvecklades från slutet av 1980- talet mer eller mindre fristående nätverk av kriminella och våldsfix- erade ungdomsgrupper, ofta med inslag av s.k. skinheads, som gick under samlingsbeteckningen Vitt Ariskt Motstånd (VAM). VAM torde ha upphört och personer med anknyt- ning därtill ha sökt sig till Riksfronten.127 En annan rörelse är Blood & Honour som bl.a. sprider s.k. vit makt-musik. Det finns också ett par rent kriminella organisationer, som har uppstått i fängelse- 127 I ett flygblad deklarerades att VAM utkämpade ett regelrätt inbördeskrig mot förrädarna vid makten, för att återerövra vår rasliga familjs suveränitet och självbestämman- derätt. Fortsättningsvis skulle man ägna sig enbart åt underjordisk verksamhet. miljö, nämligen och med starka kopplingar till kriminella MC-gäng. Personer med anknytning till dessa nya högerextremistiska grupperingar har trakasserat och hotat meningsmotståndare och även gjort sig skyldiga till mycket allvarlig våldsbrottslighet. Några exempel kan nämnas. Personer med kopplingar till den s.k. vit makt-miljön och VAM genomförde bl.a. en vapenstöld från en polisstation i och bankrån, sannolikt för egen vin- ning. En ledande person inom Framtid/Riksfronten döm- des för förberedelse till allmänfarlig ödeläggelse sedan han påträf- fats med en handgranat vid ett första majtal som hölls av VPK:s le- dare 1993. En person med koppling till Blood & Honour dömdes för mord på en utländsk medborgare i Klippan. mördades en pojke på av högerextremister. sprängdes en bilbomb i riktad mot ett journalistpar som äg- nat sig åt att kartlägga högerextremister, tre poliser sköts ihjäl i i samband med en rånarjakt och en syndikalistisk fack- föreningsman mördades i . För de båda sistnämnda brotten har nazister dömts. Också på andra sätt har högerextremisterna framstått som en fara. Det förekom misstankar mot en ledande person inom BSS för samhällsfarlig brottslighet och kontakter med utländska högerex- tremister. Och hatpropaganda mot flykting- ar och invandrare antogs ha påverkat gärningsmännen bakom at- tentat mot flyktingförläggningar . Flera av de ofta mycket små högerextremistiska grupperna be- dömdes mot denna bakgrund av säkerhetspolisen som starkt anti- demokratiska och invandrarfientliga och mycket vålds- och vapen- fixerade. anförde chefen för i en skrivelse till reger- ingen att högerextremistiska grupperingar som t.ex. VAM, Kreati- vistens kyrka och Föreningen blivit allt mer ra- sistiska, högljudda, våldsbenägna och militanta i sin framtoning och propagandautformning. De som tagit initiativ till bildandet av des- sa nya grupper bedömdes ofta ha en ambition att skapa ett natio- nellt och kanske internationellt nätverk av högerextremistiska cel- ler. Detta mål hade dock på intet sätt uppnåtts. Grupperna var få till antalet och var och en av dem hade få medlemmar och sympati- sörer. De saknade en genomtänkt och fungerande organisations- struktur. Vissa av gruppernas aktiviteter var sådana att det kan konstateras, eller i vart fall befaras, att gruppen i praktiken bedriver omstörtande verksamhet med våldsamma medel. Men någon reell fara för det demokratiska statsskicket ansågs dessa grupper inte utgöra. Deras idéer bedömdes som alltför ex- trema för att kunna tänkas vinna gehör hos allmänheten. De ansågs också sakna förmåga att sluta sig samman inbördes och bilda en homogen organisation. Däremot befarades att personer inom gruppen skulle begå våldshandlingar mot politiker, poliser och and- ra representanter för samhället liksom mot enskilda som motarbe- tat dem. Också på militärt håll bedömde man de na- zistiska och högerextremistiska organisationerna som betydelselö- sa.128 började emellertid oroande tecken på en ökande aktivitet från dessa håll att uppmärksammas. dömdes således ett an- tal personer, bland dem åtskilliga med anknytning till försvaret eller frivilliga försvarsorganisationer, för stölder av militär utrustning, sprängningar m.m. En del av personerna hade kontakter med hö- gerextremistiska kretsar.129 Och rapporterades om nyna- zism bland hemvärnsungdomar.130 rapporterades om en f.d. officer som utpekats som involverad i en nynazistisk organisa- tion, vilken skulle disponera vapen och bedriva stridsövningar med skarp ammunition.131 framkom att en ledare inom tidigare hade varit aktiv inom hemvärnet och FBU.132 Tidningsuppgifter gjorde gällande att 60-70 svenska hemvändande FN-soldater och f.d. legosoldater sökt med- lemskap i International Voluntary Aid for Freedom (IVAF), en or- ganisation vars medlemmar såg sig som korsriddare mot alla for- mer av terrorism och kommunism. Det uppgavs att IVAF hade skaffat sig ett ansenligt lager av vapen, ammunition, sprängämnen och annan utrustning, som gömts på olika platser i och Norge.133 Högerextremistisk propaganda rapporterades i ökad ut- sträckning inom försvaret.134 128Specialorientering 1981, 15.10.1981, Säk H 901:7029:6, D 1, vol. 129HPM , 262 H, Säk/U HPM, 130KU 046-103-812, Handläggningsmissiv 24.2.1981, Ö IV, 131KU 001-115-83, Säkerhetsrapport , Ö IV, 132HPM 406, 20.9.1985, Årsöversikt SäkU/S 1984, Säk/U HPM, 133HPM 378, 22.11.1984, Säk/U HPM, Centrumdemokraternas kampanj med krav på bl.a. bättre beväpning av hemvärnet, KU 004-022-83, Säkerhetsrapport 31.1.1983, ÖIV, BSS:s flygbladsutdelning vid militära för- band, HPM 317 H, 26.8.1981, Säk/U HPM, . Säkerhetsavdelningen intressera- de sig även för stiftelsen och hur den kunde finansiera sin tidskrift, varav ett provex- emplar tillställts en militär skola, liksom för Folkkampanjen för NATO (FFN), som ansågs stå nära Contra, HPM 5.10.1980, 162, Säk/U HPM, och HPM 576, , Utg HPM, Alltjämt intog de högerextremistiska orga- nisationerna, enligt militär bedömning, en låg profil. Den enda or- ganisation som föreföll ha vind i seglen var Sverigepartiet. Företrä- dare för partiet hade i många sammanhang gett prov på våldsten- denser och varit inblandade i grov brottslighet. De intog en ex- tremt försvarsvänlig hållning. Många ynglingar med nynazistiska sympatier sökte sig till försvarsmakten och frivilligorganisationer- na. Ett stort intresse för vapen, vapenbruk och militär verksamhet syntes vara de främsta drivkrafterna. De kunde förväntas utnyttja lärdomar från militärtjänstgöringen för politiska eller kriminella syften och därmed utgöra en direkt samhällsfara. Slutsatsen var att det fanns flera skäl att se upp med högerextremisternas framfart på de militära utbildningsförbanden. Förutom att de utgjorde säker- hetsrisker under och efter utbildningen kunde dylika våldstillvän- da element orsaka försvarets anseende stor skada.135 konstaterades att en ny typ av grupper un- der blivit dominerande på den yttersta högerkanten. Det rörde sig om aktionsgrupper eller snarare kamratkretsar av unga skinheads, ofta med kriminell bakgrund. Personer med an- knytning till VAM gjorde flera försök att bryta sig in i militära va- penförråd. De högerextrema militanta grupperna ansågs emellertid inte heller av den militära säkerhetstjänsten utgöra något hot mot rikets säkerhet, eftersom det rörde sig om en liten grupp männi- skor utan organisatorisk förmåga. Rörelsen kunde dock utgöra ett hot mot vissa individer och grupper samt genom våld och hot i viss mån störa den demokratiska processen.136 Det ansågs viktigt att försvaret följde upp de nynazistiska och liknande grupperna, efter- som det var en förtroendefråga för försvaret gentemot samhället i övrigt.137 Inom ett par hemvärnsförband förekom i början av 1990- talet misstänkt kriminell verksamhet med högerextremistiska för- tecken. Och uppmärk- sammades ett delvis nytt hot mot försvaret genom kopplingar mel- lan MC-organisationer och högerextremister, huvudsakligen i form av personsamband och ömsesidig hjälp med vapenanskaffning.138 135Specialorientering 7/87, vissa organisationer, , vol. 136HPM 080, , och HPM 181, 25.5.1993, SäkU PM, 137HPM 104, , SäkU PM, 138HPM 147, 29.11.1995, SäkU PM, Under förra etablerade sig Europiska Arbe- tarpartiet (EAP) i . Partiet är en del av en internationell po- litisk rörelse grundad av amerikanen . Rörelsen utgav sig för att vara en sovjetvänlig och prokommu- nistisk organisation och sökte samverkan med svenska vänsterex- tremistiska organisationer. Dessa uppfattade emellertid EAP som en provokatör och avvisade samarbetsinviterna. Partiets program framstod som antirevolutionärt och företagsvänligt med en klar in- riktning på teknik (kärnkraft) och tillväxt. gjordes säkerhetspolitiken till en av partiets huvudfrågor. Man pro- pagerade för fortsatt svensk neutralitet stödd på ett starkt svenskt försvar. ändrade man sig och förordade i stället ett svenskt NATO-medlemskap. Mycket av verksamheten bedrevs under täckmantel av andra organisationer såsom , och Antidrogkoalitionen. Vad som främst kännetecknade partiet var skruvade konspirations- teorier och grova personangrepp riktade inte minst mot , som beskylldes för att vara agent, än för CIA, än för Sovjet- unionen. Partiet har i allmänna val som mest erhållit knappt 400 röster. Säkerhetspolisen placerade EAP bland de internationella kommunistiska organisationerna men konstaterade att organisationen var minst sagt diffus både beträffande storlek och målsättning. Man spekulerade i om verksamheten finansiera- des av , , eller något arabland. Verksamhe- ten bedömdes vara inriktad på mötesstörningar, förtal, ärekränk- ningar, våld och hot om våld. uppfattades partiet som proamerikanskt och alltmer högerinriktat. Partiet och dess täckorganisationer bedöms numera knappast ha något infly- tande. Också den militära säkerhetstjänsten betraktade EAP som ett svårgripbart fenomen. bedömdes det som socia- listiskt men kom sedan att uppfattas som högerextremistiskt och antisemitiskt. I exklusiva publikationer som tillställdes officerare och andra personer med anknytning till för- svaret varnade EAP för hotet från och propagerade för strålvapen, neutronbomber och en svensk anslutning till 139 Avsnittet grundas på : Hotet från vänster (SOU 2002:91) NATO.140 Rörelsens extremistiska och aggressiva idéer ansågs som oförenliga med svensk säkerhets- och försvarspolitik.141 Försvars- anställda avråddes därför från att delta i EAP:s eller därmed associ- erade organisationers verksamhet för att undvika missuppfattningar om att försvaret i något avseende stödde partiet.142 Försvarsanställ- da tycks också generellt ha ignorerat inbjudningar från EAP och rapporterat om kontaktförsök.143 6 Sammanfattning och bedömning Kommissionen skall enligt sina direktiv värdera de hotbildsanalyser som legat till grund för regeringarnas och säkerhetstjänsternas ställningstaganden. Särskilt hos säkerhetspolisen har emellertid be- arbetning och analys av hotbilder varit en eftersatt uppgift. Först inrättades en analysenhet vid säkerhetspolisen och det är först från som hotbildsanalyser i egentlig mening upprättats. Det finns emellertid förutsättningar för att rekonstrue- ra säkerhetspolisens hotbilder . Säkerhets- polisens kvartalsöversikter ger således en bild dels av den samlade rapporteringen, dels av vad som ansågs vara viktigt att meddela sek- tionerna. Värderingar och kommentarer förekommer ibland i van- liga promemorior med spaningsuppgifter, i sammanställningar över vissa ärenden och i de promemorior som legat till grund för fram- ställningar om telefonavlyssning. Ytterligare källor är protokollen från de chefskonferenser som hållits inom säkerhetspolisen liksom de sammanställningar som gjorts inför förändringar av de hemliga tjänsteföreskrifterna. Inte heller de militära arkiven innehåller sär- skilt många exempel på hotbildsanalyser för tiden , då en särskild bearbetningsdetalj inrättades vid för- svarsstabens inrikesavdelning. Till regeringens syn på de inrikes sä- kerhetshoten återkommer kommissionen i kapitel 10. Det skall dock redan här nämnas att några översikter med bedömningar av hoten mot den inre säkerheten, upprättade inom , över huvud taget inte påträffats. När det gäller studiet av hotbilder kan det finnas anledning att skilja mellan föregiven hotbild och faktisk hotbild. 140Specialorientering 7/87, vissa organisationer, , vol. 261, och HPM 576, , Utg HPM, 141HPM 269, , Utg HPM,