sou · GQB3113d2 · 2003-01-01 00:00:00 — I paragrafen regleras de personer om vilka uppgifter får registreras i databasen i arbetet med att förhindra eller upptäcka brottslig verksamhet. Bestämmelsen korresponderar med ändamålsbestäm- melsen i 1 kap. 5 § 1. I första stycket anges de grundläggande förutsättningarna för att uppgifter om en fysisk eller juridisk person över huvud taget skall få registreras i den aktuella verksamheten. Kravet är att personen i fråga kan antas ha samband med misstänkt allvarlig brottslig verksamhet. I begreppet ha samband med ligger att personen själv inte behöver vara misstänkt för att bedriva allvarlig brottslig verksamhet. Sådana personer som trots att de själva inte är misstänkta kan behöva registreras i främst underrättelseverksamhet är t.ex. tipsare, vittnen till intressanta händelser, ägare till fordon som misstänks användas i allvarlig brottslig verksamhet och fastighetsskötare i fastigheter som misstänks användas som exempelvis lagerlokaler för smuggelgods. Även uppgifter om en juridisk person, t.ex. ett företag vars lokaler utnyttjas i kriminell verksamhet, får registreras. Det kan också finnas anledning att registrera personer som är misstänkta för mindre allvarlig brottslighet om de kan antas ha samband med en mer omfattande allvarlig brottslighet, t.ex. kurirer som för in små mängder narkotika som ett led i en organiserad verksamhet av större omfattning. Det är dock – till skillnad från vad som gäller vid behandling enligt 1 kap. i icke gemensamma register m.m. – ett absolut krav att det i grunden finns en misstanke om allvarlig brottslig verksamhet. De registrerade personerna skall också antas ha någon form av anknytning till den allvarliga brottsliga verksamheten, oavsett om de är medvetna om sin inblandning eller inte. Det förhållandet att en person är misstänkt för ett konkret brott, och eventuellt förekommer i en förundersökning, hindrar inte att han eller hon registreras med stöd av denna paragraf, under förutsättning att det behövs i arbetet med att förhindra eller upptäcka annan allvarlig brottslig verksamhet. Eftersom det är fråga om behandling av mycket känsliga uppgifter som ofta är tillgängliga för ett flertal personer som arbetar med brottsbekämpning och då de personer som kan komma att registreras inte nödvändigtvis själva är misstänkta för brott, sätts i andra stycket upp särskilda integritetsskyddande regler. Av de registrerade uppgifterna skall klart framgå om registreringen har skett till följd av att personen själv är misstänkt för att bedriva allvarlig brottslig verksamhet eller inte. För att exemplifiera kan en fordonsägare, som inte själv är misstänkt för att vara inblandad i allvarlig brottslighet, i ett underrättelseregister förses med t.ex. beteckningen (ej misstänkt) och en person som själv endast är misstänkt för mindre allvarlig brottslighet, som dock ingår som ett led i en omfattande allvarlig brottslig verksamhet, förses med beteckningen EMAB (ej misstänkt för allvarlig brottslighet). Som ett ytterligare kompletterande integritetsskydd för fysiska personer skall det, enligt tredje stycket, av de registrerade uppgifter- na framgå om de baseras på konstaterade fakta (t.ex. att en bil vid spaning faktiskt har observerats stå parkerad på viss plats) eller om det är fråga om gissningar eller teorier (t.ex. att personen beter sig på ett sätt som tyder på inblandning i viss brottslig verksamhet). Om uppgifter inte registreras som en följd av egna observationer utan på grund av att upplysningar lämnats t.ex. genom tips, skall det noteras vilken trovärdighet som tillmäts uppgifterna. I 2 § anges inte vilka övriga uppgifter som får registreras, utan detta framgår av 6 §. Det kan här noteras att rätten att registrera uppgifter om annat än personer, t.ex. varor, fordon och fastigheter m.m. inte regleras i 2 §. Uppgifter om sådana föremål m.m. som inte kan hänföras till en viss person får registreras direkt med stöd av nämnda 6 §. Det är dock viktigt att framhålla att om det bland uppgifterna om t.ex. ett fordon även anges registreringsnummer, så innebär detta en behandling av uppgifter om den person som är registrerad ägare. I sådana fall måste självfallet kraven i 2 § vara uppfyllda. (Se avsnitt 11.4.2) Av paragrafens första stycke framgår att i den brottsutre- dande verksamheten får behandla uppgifter om personer som förekommer i ett ärende. Vanligtvis rör det sig om en förunder- sökning, men det kan även vara ett ärende som avser beivrande av brott inom ramen för ett förenklat eller summariskt förfarande. Paragrafen korresponderar med ändamålsbestämmelsen i 1 kap. 5 § 2. Med att en person förekommer i ett ärende avses att personen av någon anledning skall vara aktuell i ärendet. Av ändamålsbestäm- melsen i 1 kap. 5 § 2 framgår att uppgifterna skall behövas i ärendet för att registrering skall få ske. De personer som kan vara aktuella att registrera är såväl misstänkta som vittnen och ombud m.fl. Om exempelvis spaningsverksamhet förekommer inom ramen för en förundersökning får uppgifter om personer som bedöms ha relevans för ärendet behandlas med stöd av denna paragraf. Om det vid sådan spaningsverksamhet eller vid annan kontroll framkom- mer uppgifter om personer som inte bedöms ha relevans i ett ärende om brottsutredning, men som är av intresse av under- rättelseskäl, måste däremot kraven i 2 § vara uppfyllda för att registrering skall få ske. Eftersom det är fråga om behandling av mycket känsliga uppgifter och då de personer som kan komma att registreras inte nödvändigtvis själva är misstänkta för brott, ställs det i andra stycket krav på att det av de registrerade uppgifterna klart skall framgå om en registrerad person inte är misstänkt för brott (t.ex. i ett spaningsregister genom beteckningen EMB, ej misstänkt för brott). Någon sådan upplysning är dock inte nödvändig om det av det sammanhang i vilket uppgifterna finns klart framgår vad orsaken till registreringen är. Om det i ett förundersökningsärende upprättas t.ex. en vittneslista inför kommande domstols- förhandling, behöver det inte anges huruvida vittnena är misstänkta för brott eller inte. Detsamma torde oftast kunna gälla när en uppgift ingår i ett större sammanhang i löpande text, t.ex. i en elektroniskt upprättad rapport över situationen i förunder- sökningen. Det är främst när uppgifter registreras som s.k. fältuppgifter i olika former av register, som t.ex. används som hjälpmedel i spanings- och kontrollverksamhet, som det måste anges om personen är misstänkt för brott eller inte. I annat fall kan det uppstå missförstånd om vilken status den registrerade personen har i förundersökningen. I 3 § anges inte vilka övriga uppgifter som får registreras, utan detta framgår av 6 §, jfr kommentaren till 2 §. (Se avsnitt 11.4.3) Med anledning av att har åtagit sig ett stort antal förpliktelser i form av internationellt tullsamarbete, inte minst inom EU, kan det uppkomma situationer då måste behandla uppgifter om personer trots att de inte omfattas av bestämmelserna i 2 eller 3 §. Det kan finnas åtaganden som innebär att viss registrering av personer måste ske trots att det inte finns anledning att misstänka något samband med allvarlig brottslig verksamhet och trots att det inte finns något konkret brott att utreda eller beivra. Av paragrafen framgår att uppgifter om sådana personer får behandlas om det är nödvändigt för att skall kunna fullgöra förpliktelser så som de kommer till uttryck i lagen (2000:1219) om internationellt tullsamarbete. I 4 § anges inte vilka uppgifter som får registreras om personen, utan detta framgår av 6 §, jfr kommentaren till 2 §. (Se avsitt 11.4.4) I paragrafen anges att vid sin behandling av uppgifter om personer måste se till att det klart framgår med stöd av vilken bestämmelse en uppgift behandlas. Eftersom lagstiftningen är teknikneutral (se kommentaren till 1 §) finns det inga hinder mot att inom ramen för databasen inrätta t.ex. ett gemensamt spanings- och underrättelseregister och i detta registrera uppgifter om såväl personer som utan att själva vara misstänkta kan antas ha samband med allvarlig brottslig verksamhet, som personer vilka inom ramen för en förundersökning är misstänkta för ett konkret brott. I ett sådant register måste det dock klart och tydligt anges med stöd av vilken bestämmelse en uppgift har registrerats, så att uppgifterna kan hållas i sär. (Se avsnitt 11.4.5) I paragrafen anges vilka kategorier av uppgifter som får behandlas i databasen. För uppgifter om personer gäller att förutsättningarna i 2–4 §§ måste vara uppfyllda för att uppgifterna skall få behandlas. Ett grundläggande krav är givetvis också att de uppgifter som behandlas behövs för något av de ändamål som anges i 1 kap. 5 §. För känsliga personuppgifter gäller därutöver vad som sägs i den allmänna bestämmelsen i 1 kap. 8 §, nämligen att kompletterande känsliga uppgifter får behandlas om det är oundgängligen nödvändigt för syftet med behandlingen. Det kan också noteras att det i paragrafen endast anges vilka uppgifter som får behandlas i databasen, medan det i 2 och 3 §§ anges att vissa uppgifter skall behandlas. Av punkten 1 framgår att grundläggande identitetsuppgifter får behandlas om fysiska personer, t.ex. namn, personnummer och kön. Uppgifter om nationalitet och medborgarskap kan utgöra känsliga personuppgifter och får då behandlas bara om det är oundgängligen nödvändigt. Även uppgifter om en persons yrke och arbetsplats får behandlas. Andra uppgifter än de uttryckligen nämnda, adress och telefonnummer, som kan behövas för kommunikation med en person är t.ex. platser där en person brukar vistas, e-postadress m.m. I punkten 2 regleras grundläggande uppgifter om juridiska personer, motsvarande vad som enligt punkten 1 gäller för fysiska personer. Enligt punkten 3 får upplysningar om varifrån en uppgift kommer och om uppgiftslämnarens trovärdighet behandlas. Av 2 § framgår att vissa sådana uppgifter alltid skall anges. I punkten 4 sägs att de omständigheter och händelser som är orsaken till att uppgifter om en person behandlas får anges i databasen, t.ex. varför man antar att någon har samband med misstänkt allvarlig brottslighet och varför man misstänker att ett brott har begåtts. Enligt punkten 5 får det i databasen, vid sidan av vanliga identitetsuppgifter, även göras anteckningar om en persons särskilda fysiska kännetecken. Det kan röra sig om allmänna beskrivningar av en persons utseende eller mer specifika detaljer som tatueringar e.d. Om en anteckning om fysiska kännetecken skulle utgöra en känslig personuppgift, t.ex. om någons hälsotill- stånd eller etniska härkomst, krävs att uppgiften är oundgängligen nödvändig för syftet med behandlingen. Av punkten 6 framgår att uppgifter om varor, brottshjälpmedel och transportmedel får registreras. Det kan röra sig om fastigheter, vapen, bilar m.m. Om uppgifter avseende sådana objekt kan hänföras till en enskild person, t.ex. till ägaren av fordonet eller fastigheten, krävs att förutsättningarna i 2–4 §§ för registrering av den personen är uppfyllda. Noteringar om t.ex. vapen eller upphittad narkotika som inte kan hänföras till en enskild person får göras med stöd enbart av denna punkt (jfr kommentaren till 2 §). Enligt punkten 7 får i databasen behandlas uppgifter om att en person av olika skäl kan vara farlig och att särskilda åtgärder därför kan behövas. Punkten 8 reglerar vilka administrativa uppgifter om ärenden som får behandlas. I princip får alla uppgifter som beskriver ett ärende registreras. I en ärendemening, som kan behövas för att intressanta ärenden skall kunna letas fram utan att man har tillgång till identitetsuppgifter, kan det finnas skäl att anteckna känsliga personuppgifter om det är oundgängligen nödvändigt för att på ett korrekt sätt beskriva vad ärendet handlar om. Av punkten 9 framgår att får registrera uppgifter som avser verkets åtgärder med och administration av ärenden. Bestämmelsen är nödvändig för att mer avancerade ärende- hanteringssystem skall kunna användas, t.ex. i tullkriminalens arbete. Det kan röra sig om uppgifter om beslut, kallelser och delgivningar m.m. Av punkten 10 framgår att får registrera de uppgifter som är nödvändiga för att internationella åtaganden eller åligganden skall kunna fullgöras. Slutligen anges i punkten 11 att det i samband med uppgifter om personer eller fordon m.m. som är registrerade i tullbrottsdata- basen får göras hänvisningar till register eller databaser hos andra brottsbekämpande myndigheter (t.ex. polisen, Ekobrottsmyndig- heten och skattebrottsenheter vid skattemyndigheterna) där personerna eller fordonen också finns registrerade. I andra stycket anges att regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer () meddelar närmare föreskrifter om vilka uppgifter som får behandlas inom ramen för varje uppgiftskategori. Vad som avses är en precisering, t.ex. att punkten 1 omfattar uppgifter om faxnummer och e-postadress m.m. (Se avsnitt 11.3.1) Paragrafen reglerar den grundläggande hanteringen av elektroniska handlingar. Det framgår att alla handlingar, såväl av upprättade som till verket inkomna (enligt terminologin i 2 kap. tryckfrihetsförordningen), får behandlas i databasen. Inkomna handlingar får alltid behandlas oavsett innehåll och oavsett om de har kommit in i elektronisk form eller om det är pappershandlingar som har skannats in och lagrats. För handlingar som upprättas av gäller däremot samma begränsningar av innehållet i fråga om känsliga personuppgifter som för all annan behandling i brottsbekämpande verksamhet (jfr 1 kap. 8§), nämligen att sådana uppgifter endast får användas som komplettering om det är oundgängligen nödvändigt för syftet med behandlingen. Det innebär att elektroniskt upprättade handlingar inte slentrianmässigt får innehålla känsliga personuppgifter, utan det skall vara klart motiverat. (Se avsnitt 11.3.2) Paragrafens första stycke reglerar i vilka fall uppgifter och handlingar i databasen får lämnas ut i bearbetningsbar elektronisk form. Till svenska myndigheter får uppgifter och handlingar lämnas ut på sådant sätt under förutsättning att sekretesslagen (1980:100) inte hindrar utlämnandet. Bestämmelsen är således inte sekretess- brytande, utan reglerar endast på vilket sätt uppgifter får lämnas ut. För utlämnande till utländska myndigheter gäller att uppgifter får lämnas ut i elektronisk form om är skyldigt att göra det, t.ex. på grund av en EG-förordning eller en internationell överenskommelse. För utlämnande till enskilda, och till utländska myndigheter som inte har en uttrycklig rätt att ta del av uppgifterna i elektronisk form, krävs att regeringen särskilt har meddelat föreskrifter som tillåter utlämnande i den formen. I andra stycket markeras att skilda bestämmelser gäller för å ena sidan det i första stycket reglerade utlämnandet i för mottagaren bearbetningsbar elektronisk form av uppgifter eller handlingar på initiativ av eller efter begäran hos , och å andra sidan den i 9 och 10 §§ reglerade direktåtkomsten för myndigheter till uppgifter och handlingar i databas. (Se avsnitt 11.5.2) I paragrafen regleras vilka andra myndigheter som får ha direktåtkomst till uppgifter och handlingar i tullbrottsdatabasen. Bestämmelsen innebär inte att myndigheterna har en absolut rätt till direktåtkomst. Syftet är att lagen inte skall hindra att uppgifter hämtas in till andra brottsbekämpande myndigheter genom direktåtkomst om de tekniska möjligheterna finns och sekretess inte hindrar det. Av första stycket framgår att alla de brottsbekämpande myndig- heterna med polisiära arbetsuppgifter – vilket innebär att de renod- lade åklagarmyndigheterna är undantagna – får ha direktåtkomst till samtliga uppgifter om personer som har registrerats av på grund av samband med misstänkt allvarlig brottslig verksamhet eller på grund av brottsutredningar. Möjligheterna till direkt- åtkomst omfattar enligt bestämmelsen inte elektroniska handlingar. De myndigheter som har åklagarfunktioner, dvs. Riksåklagaren, åklagarmyndigheterna och , får enligt andra stycket ha direktåtkomst till samtliga uppgifter och elektroniska handlingar om personer som förekommer i brottsutredningar, dock inte till information om personer som inte är misstänkta för brott utan endast kan antas ha samband med brottslig verksamhet. Eftersom har såväl en åklagarfunktion som polisiära arbetsuppgifter, omfattas myndigheten av både första och andra stycket. Regeringen meddelar enligt tredje stycket närmare föreskrifter om omfattningen av direktåtkomsten, dvs. både vilka uppgifter och handlingar som får omfattas av åtkomsten och vilka personal- kategorier vid myndigheterna som får ha åtkomst. (Se avsnitt 11.6.3 och 11.6.4) Utöver den direktåtkomst som föreskrivs i 9 §, får även utländska myndigheter ha direktåtkomst till uppgifter om regeringen har meddelat föreskrifter om det eller om det är nödvändigt för att skall kunna fullgöra sina internationella förpliktelser. (Se avsnitt 11.6.5) Av 1 kap. 8 § följer att uppgifter om en person inte får behandlas enbart på grund av vad som är känt om personens ras eller etniska ursprung, politiska åsikter, religiösa eller filosofiska övertygelse, medlemskap i fackförening, hälsa eller sexualliv. Om uppgifter om en person däremot behandlas på annan grund får de kompletteras med sådana känsliga personuppgifter när det är oundgängligen nödvändigt för syftet med behandlingen. Bestämmelsen har en viktig integritetsskyddande betydelse. Av samma skäl är det inte tillåtet att i databasen göra sökningar med dessa uppgifter som grund i andra fall än då det är absolut nödvändigt för att den information som behövs skall kunna tas fram. (Se avsnitt 11.7.1) Vid sökning efter elektroniska handlingar gäller av integritetsskäl mycket mer begränsande regler än vid sökning efter andra uppgifter. Anledningen är de mindre ingripande reglerna om vilka känsliga uppgifter som får förekomma i elektroniska handlingar som lagras i databasen. De enda sökbegrepp som är tillåtna vid sökning efter elektroniska handlingar är namn och person- eller samordningsnummer samt datum då handlingen kom in eller upprättades, diarienummer eller annan beteckning på handlingen, från vem handlingen kommit in eller till vem den har expedierats och i korthet vad handlingen rör (jfr 15 kap. 2 § första stycket 1–4 sekretesslagen). När en bestämd handling väl är identifierad med hjälp av dessa sökbegrepp, gäller däremot inga begränsningar för sökning efter enskilda uppgifter i handlingen. (Se avsnitt 11.7.2) När en uppgift eller handling har överlämnats till en arkivmyndig- het, kan regeringen föreskriva att andra sökbegrepp skall vara tillåtna än vad som är fallet när uppgiften eller handlingen finns hos . (Se avsnitt 11.7.3) I paragrafen anges huvudreglerna för när uppgifter i databasen, av integritetsskäl, skall gallras. För att underlätta gallringsförfarandet anges att gallring normalt skall ske kalenderårsvis. I punkten 1 anges att uppgifter om att en person har samband med misstänkt brottslig verksamhet skall gallras efter den sista registreringen. I normalfallet måste uppgifterna då anses vara inaktuella. Av punkten 2 framgår att uppgifter om personer i ärenden som avser brottsutredningar m.m. skall gallras senast efter att ärendet har avslutats. När en brottsutredning leder till att en förundersökning inleds gäller enligt 16 § andra regler. Bestämmel- sen blir därför relevant främst i de fall då brott beivras utan inledande av förundersökning, t.ex. vid utfärdande av ordningsbot eller strafföreläggande. I punkten 3 anges att uppgifter som behövs för att skall kunna uppfylla sina åtaganden enligt internationella överens- kommelser skall gallras när de inte längre behövs för sitt ändamål. Vad detta innebär får uttydas av de internationella åtaganden som utgör grunden för registreringen. (Se avsnitt 11.8.2) Elektroniska handlingar i ärenden skall, oavsett ärendetyp, enligt huvudregeln gallras senast efter utgången av det kalenderår då ärendet avslutades. För förundersökningar gäller dock andra regler enligt 16 §. (Se avsnitt 11.8.2) Uppgifter och handlingar i förundersökningar skall inte gallras enligt de huvudregler som anges i 14 och 15 §§. För sådana uppgifter och handlingar skall i stället arkivlagens bestämmelser gälla på samma sätt som för uppgifter på papper, dvs. de skall bevaras om inte regeringen eller föreskriver om annat. (Se avsnitt 11.8.4) Regeringen, eller efter bemyndigande , får meddela föreskrifter om att andra gallringstider skall gälla eller att handlingar och uppgifter skall bevaras. (Se avsnitt 11.8.2) 3 kap. Enskildas rättigheter Paragrafen innehåller bestämmelser om skyldighet att informera den registrerade om att dennes personuppgifter är föremål för behandling. Av 23 § personuppgiftslagen framgår att den personuppgiftsansvarige självmant skall informera en enskild om behandling av uppgifter som samlas in från den enskilde själv. Den information som skall lämnas är enligt 25 § samma lag uppgift om den personuppgiftsansvariges identitet, ändamålen med behandlingen samt övrig information som behövs för att den registrerade skall kunna ta till vara sina rättigheter. Information behöver dock inte lämnas om sådant som den registrerade redan känner till. Information skall också enligt 26 § personuppgiftslagen lämnas på begäran av den registrerade. Om uppgifter behandlas skall information lämnas om vilka uppgifter det rör sig om, varifrån uppgifterna har hämtats, ändamålen med behandlingen och till vilka mottagare eller kategorier av mottagare som uppgifterna lämnas ut. Information behöver dock inte lämnas om personuppgifter i löpande text som inte har fått sin slutliga utformning när ansökan gjordes eller som utgör minnesanteckning eller liknande, under förutsättning att uppgifterna inte har lämnats ut till tredje man. För information efter begäran av en registrerad gäller vissa särskilda bestämmelser (se kommentaren till 2 § nedan). Rätten till information gäller enligt 27 § personuppgiftslagen inte om det i lag eller annan författning eller i beslut som har meddelats med stöd av författning särskilt har föreskrivits att uppgifter inte får lämnas ut till den registrerade. (Se avsnitt 11.9.1) Bestämmelsen innebär att elektroniska handlingar inte behöver lämnas ut till en enskild i samband med att fullgör sin informationsskyldighet enligt 26 § personuppgiftslagen, om den enskilde har tagit del av handlingens innehåll. Undantaget förutsätter att den registrerade får tydlig information om att handlingar som han eller hon har skickat in till eller fått från verket finns registrerade samt att han eller hon får en förteckning över dessa handlingar. Den enskilde har emellertid rätt att få information även om uppgifter i sådana handlingar om han eller hon begär det. Personer som finns omnämnda i handlingar som hör till ett ärende, som inte primärt rör dem har ingen självklar rätt att enligt 26 § personuppgiftslagen få information om behandlingen. Den personuppgiftsansvarige är endast skyldig att utnyttja de sök- och sammanställningsmöjligheter som denne har tillgång till och rätt att använda sig av för att få fram information att lämna till den registrerade. De begränsningar som finns i möjligheten att söka efter en s.k. elektronisk handling innebär att saknar rättsliga befogenheter, och kanske även tekniska möjligheter, att kontrollera i vilken omfattning uppgifter om en person behandlas i handlingar som hör till ett ärende som inte rör honom eller henne. Därmed har en person, som är registrerad på ett sådant sätt, inte heller rätt att kräva att verket gör den typen av kontroller. (Se avsnitt 11.9.1) Bestämmelser om rättelse och om skadestånd finns i 28 § respektive 48 § personuppgiftslagen och gäller vid behandling av personuppgifter i brottsbekämpande verksamhet.