sou · GQB371 · 2003-01-01 00:00:00 — Angående den närmare innebörden av ändringen, se avsnitt 7.2. 1981/82:43 om ändring i (åtalsregler vid misshandel) 1987/88:137 om besöksförbud 1993/94:143 Brottsoffren i blickpunkten – en brottsofferfond och andra åtgärder för att stärka brottsoffrens ställning 1997/98:9 Skydd för förföljda personer, samordningsnummer, m.m. 1997/98:55 Kvinnofrid 2000/01:79 Stöd till brottsoffer 2001/02:91 Nationell narkotikahandlingsplan 2001/02:JuU11 Våldsbrott och brottsoffer 2001/02:SkU19 Allmänna motioner om taxering och skattebetalning m.m. SOU 1995:60 Kvinnofrid (huvudbetänkande av ) SOU 1998:40 Brottsoffer. Vad har gjorts? Vad bör göras? (betänkande av ) Ds 2001:73 Ytterligare åtgärder mot våld i nära relationer Rapporter, allmänna råd m.m. Säkerhet och skydd för bevispersoner, rapport från RÅ 1995:2 Rättsintyg vid utredning av vålds- och sexualbrott, SOSFS 1997:5 Skyddade uppgifter i folkbokföringen, rapport från Datainspektionen 1999:3 Mäns våld mot kvinnor i jämställda – en omfångsundersökning. , m.fl., 2001 Kvinnofrid – ett utbildningsmaterial om mäns våld mot kvinnor, utarbetat av RPS, m.fl., 2001 En handledning för Polisens del i lokalsamhällets brottsofferstödjande arbete, rapport från RPS 2001:1 Dödligt våld mot kvinnor i nära relationer, rapport från BRÅ 2001:11 Regeringsrapport om statsbidrag till frivilligorganisationer inom det sociala området för , 2002 , m.fl., . Bedömning av risk för framtida partnervåld. Manual med instruktioner och kommentarer, 2 uppl. Forskningsenheten, Psykiatriskt regionvårdscentrum, 1999 , m.fl., . Följdförfattningar, laghandbok (lösblad) , Hans, Mänskliga rättigheter i europeisk praxis. En kommentar till om de mänskliga rättigheterna, 1997 , m.fl., Brott, straff och kriminalvård, 3 uppl. , m.fl., . Kap. 1-12, laghandbok (lösblad) , , Namnlagen. En kommentar, 2 uppl. , m.fl., Sekretesslagen. En kommentar, laghandbok (lösblad) NJA 1994 s. 497 I 1984/85 s. 283 1987/88 s. 196 Handlingsplanen Vold mot kvinner, norska justis- og politidepartementet 2000 Meddelande från kommissionen till rådet, , Ekonomiska och sociala kommittén och , På väg mot en gemenskapens ramstrategi för jämställdhet (2001-2005), , KOM(2000) 335 slutlig Recommendation Rec(2002)5 of to member States on the protection of women against violence, antagen av Skydd av bevispersoner m.fl. Beslut vid regeringssammanträde . En särskild utredare skall utforma ramen för ett program till skydd för bevispersoner m.fl. och föreslå den lagstiftning som behövs. Förslaget skall utformas med utgångspunkt i Nationellt handlingsprogram för skydd av bevispersoner. Utredaren skall överväga hur den personkrets som kan komma att omfattas av ett skyddsprogram skall avgränsas. Utredaren skall vidare överväga frågan om ersättning skall kunna lämnas till bevis- personer m.fl. Dessutom skall utredaren undersöka behovet av att lagreglera berörda huvudmäns samarbete och ansvarsfördelning i fall då en person omfattas av ett skyddsprogram. Utredaren skall också undersöka om det finns behov av att förändra sekretess- lagstiftningen för att berörda myndigheter skall kunna utbyta den information som är nödvändig. Vidare skall utredaren göra en översyn av de mål- och ärende- typer där reglerna om vilken domstol som är behörig att pröva ett mål eller ärende kan vara av betydelse för personer med skyddade personuppgifter. Översynen skall även omfatta reglerna i rätte- gångsbalken om parts skyldighet att uppge namn m.m. samt dom- stols möjlighet att hemlighålla uppgifter i samband med kallelser, förhandling och delgivning med svaranden. I det sammanhanget skall övervägas om det finns behov av motsvarande ändringar när det gäller de allmänna förvaltningsdomstolarna. Utredaren skall därutöver föreslå åtgärder som kan förhindra att en bevisperson, på grund av rädsla, vid huvudförhandling ändrar en tidigare lämnad uppgift eller avstår från att lämna en sådan. Utredaren skall lämna förslag på den lagstiftning som bedöms nödvändig. I har man sett mycket allvarligt på försök att sabotera brottsutredningar eller rättegångar genom att påverka bevispersoner genom våld eller hot. Att vittnen och målsägande kan känna sig trygga och därigenom vågar berätta vad de har iakt- tagit är en förutsättning för att brottsbekämpningen skall kunna bedrivas effektivt. Detta gäller inte minst kampen mot den grova eller organiserade brottsligheten. Flera myndigheter inom rättsväsendet bedriver ett arbete som syftar till att skydda bevispersoner. Ett antal metoder för att skydda hotade personer finns att tillgå, allt från kvarskriv- ning, sekretessmarkering i folkbokföringsregistren och användning av fingerade personuppgifter till fysiska skyddsåtgärder som trygghetspaket och livvaktsskydd. Inom det europeiska samarbetet pågår också arbete på vittnes- skyddsområdet. Rådet antog en resolution om skydd av vittnen inom ramen för kampen mot den organiserade internationella brottsligheten (EGT C 327,7.12.1995, s. 5). EU:s sektorsövergripande arbetsgrupp för frågor om organiserad brotts- lighet arbetar med frågor som berör skydd för enskilda som samarbetar med rättsväsendet i kampen mot den organiserade brottsligheten. antog en rekommendation No. R (97) 13 om hot mot vittnen och den tilltalades rätt till försvar. I rekommendationen finns ett antal allmänna principer av vilka bl.a. framgår att i lämplig mån bör särskilda program, som vittnesskyddsprogram, skapas och göras tillgängliga för vittnen och vissa andra som behöver skydd. konstaterade i sitt betänkande Brotts- offer Vad har gjorts? Vad bör göras? (SOU 1998:40) sammanfatt- ningsvis att det är relativt sällan som målsäganden och vittnen utsätts för hot eller andra övergrepp. Enligt utredningens uppfatt- ning är emellertid det förhållandet att sådana hot eller övergrepp överhuvudtaget förekommer tillräckligt allvarligt, eftersom detta utgör ett hinder för en fungerande rättskipning. Utredningen före- slog därför att ett nationellt handlingsprogram för skydd av bevis- personer skall utarbetas. fick i uppdrag av regeringen att utarbeta för- slag till ett sådant program. Uppdraget skulle genomföras i samver- kan med Riksåklagaren, , och . har föreslagit att en bevisperson skall kunna omfattas av skyddsprogram om personen på grund av medverkan i förundersökning och rättegång om grov eller organiserad brottslig- het löper allvarlig risk för att bli utsatt för brottsliga angrepp i form av hot, våld, trakasserier eller annan allvarlig kränkning. Med bevispersoner avses alla personer som under förundersökning och rättegång lämnar uppgifter av betydelse för en brottsutredning, dvs. vittnen, målsägande och medmisstänkta. Till dem som enligt förslaget skall kunna omfattas av skyddsprogrammet hör också en bevispersons anhöriga och andra närstående personer. Även anställ- da inom rättsväsendet som utsätts för våld eller hot om våld i anledning av sitt arbete bör kunna omfattas av skyddsprogrammet. I det nationella skyddsprogrammet skall finnas följande fyra skyddsnivåer: 1.omlokalisering och identitetsbyte, 2.omlokalisering utan identitetsbyte och med sekretesskyddande åtgärder i olika grader, 3.tillfällig omlokalisering för senare återgång till bostadsorten, 4.ingen omlokalisering men däremot säkerhetshöjande åtgärder. Vidare skall det finnas följande basutbud av möjliga åtgärder och arbetssätt: a) skyddat boende, b) sekretesskydd, c) tekniska åtgärder, d) fysisk övervakning, e) ekonomiska åtgärder, f) kontaktorganisation. Den myndighet som ansvarar för skyddsprogrammets genom- förande bör ges möjlighet att ställa upp villkor och lämna direktiv till en bevisperson för att programmet skall kunna lyckas. digheten bör också kunna vägra någon inträde eller utesluta någon ur skyddsprogrammet, om uppsatta villkor eller direktiv inte följs. En särskild organisation bör inrättas med regionala vittnesskydds- enheter. De särskilda vittnesskyddsenheterna skall organisatoriskt tillhöra respektive polismyndighet, företrädesvis storstadsmyndig- heterna. En enhet för nationell samordning placeras vid Rikskrimi- nalpolisen. Inom kriminalvården skall det finnas ett par centralt placerade handläggare. föreslår också att det införs en möjlighet att genomföra bevisupptagning redan under förundersökning. Nu- varande regel i 23 kap. 13 § är inte användbar i det syftet. Behovet av en sådan möjlighet är enligt främst strategisk och bevisupptagningen avser inte att ersätta för- hör direkt inför domstol. Det strategiska ligger framför allt i antagandet att det för motparten framstår som mindre meningsfullt att försöka tysta vittnet sedan uppgifterna väl en gång lämnats inför domstol. Möjligheten till bevisupptagning under förundersök- ningen medger även utökade möjligheter att biträda andra länder med domstolsförhör efter begäran om internationell rättshjälp. Enligt bör ett nationellt handlingsprogram ges stöd i lag. innehåller förslag till sådan särskild lagstiftning. Ersättning till andra personer som är i behov av skydd föreslog att de personer som medges att använda fingerade personuppgifter skall kunna tillerkännas ersätt- ning i skälig omfattning för de kostnader som kan uppkomma i samband med identitetsbytet. I propositionen Stöd till brottsoffer (2000/01:79) anför regeringen att det är viktigt att frågan om ersättning till dem som är i behov av skydd behandlas uttömmande och i ett sammanhang. En sådan behandling borde enligt rege- ringen lämpligen göras inom ramen för den fortsatta beredningen av förslaget om det nationella handlingsprogrammet för skydd av bevispersoner. Ett skyddsprogram såsom det har beskrivits i förslag skulle enligt regeringens bedömning i huvudsak tillgodose det krav på skydd som en enskild person kan ställa på samhället. Regeringen anser därför att ett sådant program som utformas med utgångspunkt i förslaget skall genomföras. För den enskilde kan ett beslut om att få omfattas av ett skydds- program eller ett beslut att skyddsprogrammet skall upphöra vara av avgörande betydelse för hans eller hennes framtid. Det är därför särskilt angeläget att de beslut som fattas under handläggningen kan bli föremål för insyn och kontroll. Möjligheten att få ett beslut överprövat fyller en viktig sådan funktion. Regeringen anser att detta förfarande och den övergripande utformningen av skydds- programmet bör regleras i en särskild lag. Hur en sådan lag skall utformas måste övervägas närmare. Det finns också anledning att ytterligare överväga hur den personkrets som skall kunna omfattas av ett skyddsprogram skall avgränsas. har föreslagit att personkretsen i princip skall begränsas till personer som på grund av medverkan i förundersökning och rättegång om grov eller organiserad brotts- lighet löper allvarlig risk för att bli utsatt för brottsliga angrepp i form av hot, våld, trakasserier eller annan allvarlig kränkning. Behov av att kunna omfattas av ett skyddsprogram kan emellertid även finnas för bevispersoner som medverkar i förundersökning och rättegång om annan brottslighet än sådan som bedöms som grov eller organiserad. Det finns därutöver personer som lever under hot utan att vara bevispersoner. Även i dessa fall är det sam- hällets uppgift att tillhandahålla skydd. Här rör det sig emellertid om delvis andra situationer och problem. Ofta är t.ex. den presum- tive gärningsmannen känd. Utredaren skall mot denna bakgrund överväga om senast berörda behov skall tillgodoses inom ramen för ett skyddsprogram eller på något annat sätt. Att skydda en person är förenat med stora kostnader – både direkta och indirekta. har föreslagit att särskild ersättning skall kunna lämnas till en bevisperson för att täcka dennes direkta kostnader. Regeringen ansluter sig i princip till denna bedömning. En sådan ersättning får emellertid aldrig utgöra någon form av belöning för en bevispersons insats i rättsprocessen. Ersättningsfrågan innehåller många komplexa frågor såsom ersätt- ningsnivåer och beskattningskonsekvenser. Det är nödvändigt att dessa och därmed sammanhängande frågor närmare utreds och analyseras. Möjligheten att lämna skälig ersättning till andra än bevispersoner som är i behov av skydd bör också övervägas. Ett fungerande skyddsprogram förutsätter samverkan mellan flera olika myndigheter såsom polis, kriminalvård, socialtjänst och sjukvård. Det är därför nödvändigt att klargöra berörda myndig- heters ansvarsområden. Om behov av skydd uppkommer t.ex. i samband med förundersökning framstår det som självklart att polisen har huvudansvaret för att tillgodose behovet. kan behov av bistånd från samhällets sida ha förändrats från rena skyddsåtgärder till åtgärder som måste anses falla under en annan huvudmans ansvarsområde. Regeringen anser att det är angeläget att tydliggöra hur samarbetet myndigheter emellan skall bedrivas och finna lämpliga avgränsningar i huvudmannaskap. Det finns också anledning att överväga behovet av lagstiftning i fråga om samverkan och ansvarsfördelning. För att samarbetet skall kunna fungera på ett ändamålsenligt sätt och skyddet för de personer som omfattas av programmet skall vara så heltäckande som möjligt måste berörda myndigheter kunna utbyta information. Mot denna bakgrund finns det skäl att se över sekretesslagstiftningen så att denna inte lägger hinder i vägen för nödvändigt informations- utbyte. Vid den översynen måste hänsyn tas till behovet av att en uppgift får tillräckligt starkt sekretesskydd hos den mottagande myndigheten. En näraliggande fråga av betydelse för ett effektivt vittnesskydd är frågan om särskilda forumregler i mål där den ena parten har fått sekretessmarkering, medgetts kvarskrivning eller fått fingerade personuppgifter. Flera utredningar, se exempelvis Kvinnovålds- kommissionen (SOU 1995:60) och Utredningen om vissa folkbok- föringsfrågor (SOU 1996:68), har diskuterat om de nuvarande forumreglerna bör anpassas för situationer där den ena partens person- och adressuppgifter är hemliga. Regeringen har i sin proposition 2000/01:79 Stöd till brottsoffer uttalat att denna fråga bör utredas särskilt och anfört att man då också bör se över reglerna i om bl.a. parts skyldighet att uppge namn och adress. Den utredning som skall genomföras syftar till att skapa ett fungerande skydd för bevispersoner m.fl. Det är därför lämpligt att i detta sammanhang utreda dessa frågor. har pekat på behovet av åtgärder för att så långt som möjligt förhindra att en bevisperson, på grund av rädsla, vid huvudförhandling ändrar en tidigare lämnad uppgift eller avstår från att lämna en sådan. Regeringen anser att det finns skäl att - inom ramen för vad som är förenligt med - överväga sådana åtgärder. Utredaren skall utforma ramen för ett program till skydd för bevis- personer m.fl. och utarbeta förslag till särskild lagstiftning på området. Utredaren skall närmare överväga hur den personkrets som kan komma att omfattas av programmet skall avgränsas. Utredaren skall särskilt överväga frågan om ersättning skall kunna lämnas till bevispersoner och andra personer som är i behov av skydd. Utredaren skall här ta hänsyn till vad regeringen uttalat i propositionen Stöd till brottsoffer (prop. 2000/01:79) i fråga om ersättning för de personer som medges rätt att använda fingerade personuppgifter. Utredaren skall vidare överväga och lämna förslag till hur ansva- ret för att de åtgärder som bedöms nödvändiga för en person som omfattas av ett skyddsprogram skall fördelas mellan berörda huvudmän. Utredaren skall också undersöka behovet av att lagreg- lera ansvarsfördelningen och samarbetet huvudmännen emellan. I det sammanhanget skall utredaren undersöka om sekretesslagstift- ningen lägger hinder i vägen för nödvändigt informationsutbyte mellan berörda myndigheter och i förekommande fall lämna förslag till ändamålsenlig reglering på området. I samband med detta skall utredaren ta hänsyn till behovet av att en uppgift får tillräckligt starkt sekretesskydd i samband med informationsutbytet. I utredarens uppdrag skall även ingå att göra en samlad översyn av samtliga mål- och ärendetyper där forumreglerna kan vara av betydelse för personer som har skyddade personuppgifter. I enlig- het med vad regeringen har uttalat bör en översyn även omfatta reglerna i 33 kap. om skyldighet för part att uppge namn m.m. samt domstols möjlighet att hemlighålla uppgifter i samband med kallelser, förhandling och delgivning. Det finns också anledning att göra motsvarande översyn vad gäller de allmänna förvaltningsdomstolarnas handläggning. Utredaren skall särskilt bevaka att bl.a. utformningen av forumbestämmelserna inte får till följd att parts rättigheter enligt blir åsidosatta. Utredaren skall därutöver överväga och föreslå åtgärder som kan förhindra att en bevisperson, på grund av rädsla, vid huvudför- handling ändrar en tidigare lämnad uppgift eller avstår från att lämna en sådan. Exempel på en möjlig åtgärd kan t.ex. vara att i ökad utsträckning dokumentera polisförhör genom videoinspel- ning. Utredaren skall lämna förslag på den lagstiftning som bedöms nödvändig. Det står utredaren fritt att ta upp även andra frågor som bedöms vara relevanta för att lösa huvuduppgiften. Uppdraget skall genomföras efter samråd med berörda myndig- heter. Förslagens konsekvenser skall redovisas enligt vad som anges i 14 och 15 §§ kommittéförordningen (1998:1474). Kostnadsberäk- ningen skall även innehålla en bedömning av effektiviteten. Utredaren får redovisa sitt uppdrag i ett eller flera delbetänkan- den. Uppdraget skall slutredovisas .