sou · GQB390d2 · 2003-01-01 00:00:00 — kallades polis till i . An- ledningen var att poeten och konstnären i sin första ensamutställning ställt ut en affisch med texten Vägra döda, vägra värnplikt. Affischtexten kunde i lagens mening betraktas som uppvigling varför polisen beslagtog plakatet. Ingripandet mot gav upphov till en mängd sympatiyttringar. Bl.a. pub- licerades i dagspressen ett upprop undertecknat av 37 kulturpersonligheter. Författare, regissörer, konstnärer, och skåde- spelare som , och tog i uppropet avstånd från kriminaliseringen av uppmaningar till värnpliktsvägran. åtalades och dömdes sedermera till dagsböter för uppvigling. utkom en debattbok som ock- så blev mycket omskriven och debatterad. Att vägra döda, att vägra värnplikt innehöll bidrag av bl.a. Omslagsbild till boken var be- slagtagna affisch. Som visats i tidigare kapitel bedrevs propaganda mot värnplikts- systemet både . Framför allt var det Världsmedborgarrörelsen som aktivt propagerade för värnplikts- vägran. Inom och Svens- ka Världsfredsmissionen förekom verksamhet för att förbättra vill- koren och möjligheterna för dem som ville genomföra en tjänstgö- ring utan vapen. Men 1965 var kanske som värn- pliktsvägrarproblemet debatterades så öppet och av en så bred krets av den s.k. kultureliten. Som kommer att visas i detta kapitel låg debatten kring affisch precis rätt i tiden. Opinions- bildningen kring värnpliktsvägran och vapenfri tjänst hade skjutit fart 1963 men var 1965 fortfarande i stigande. andra halva skulle propagandan mot värnplikten kraftigt öka liksom antalet sökande till vapenfri tjänst. var också årtiondet då värnplikten på allvar blev en fråga på den politiska dagordningen. I detta kapitel undersöks säkerhetspolisens och försvarsstabens övervakning av vad vi kan kalla värnpliktsvägrarrörelsen. Med detta avses här 1960-talets våg av organiserade opinionsyttringar till för- mån för vapenfri tjänst och totalvägran ofta med udden riktad mot värnpliktssystemet som sådant. Kapitlet disponeras så att inled- ningsvis presenteras statsmakternas hantering av frågan. Därefter följer en genomgång av de organisationer som var intressanta för säkerhetspolisen och försvarsstaben. Vapenfri tjänst - en fråga på den politiska dagordningen Motioner om vapenfrifrågan hade förekommit både vid 1958 och riksdagar utan att medföra någon förändring av lagstift- ningen. 1963 framlades från socialdemokratiskt håll en motion om att regeringen borde låta utreda om inte vapenfria värnpliktiga kunde få göra sin tjänst inom en internationell frivilligkår i u- länderna. Förslaget låg helt i linje med fredsrörelsens uppfattning och flera av undertecknarna hade också anknytning till kretsarna kring Svenska Freds- och Skiljedomsföreningen.340 Samma tanke- gång var C. H. från SKP inne på när han i sin motion önskade en förändring så att vapenfria kunde användas i utvecklings- eller humanitärt hjälparbete i utvecklingsländerna.341 , socialdemokrat med anknytning till världs- fredsrörelsen, motionerade också 1963 om att borde hemställa om utredning av frågan om hur personer borde behandlas som på grund av samvetsbetänkligheter inte kunde tjänstgöra som vapenfria inom totalförsvaret och därför blev totalvägrare. Från folkpartistiskt håll kom motion om att de vapenfrias tjänst- göringstid borde vara lika lång som den vanliga värnplikten samt att de vapenfria i högre grad borde kunna användas i civil tjänst. I mo- tionen ingick inte något uttryckligt förslag om tjänst i men i motionstexten hänvisades till ett belgiskt förslag där en möj- lighet var samhällsnyttigt arbete i utvecklingsländerna.342 Den folkpartistiska motionen behandlades i andra lagutskottet som efter att ha inhämtat yttranden, bl.a. från ÖB, framhöll att va- penfritjänsten måste bestämmas efter totalförsvarets behov. Men frågan om att vidga området för tjänstgöringen borde ändå utredas 340Motion nr 231, AK, 1963. 341Motion nr 64, AK, 1963. 342Motion nr 203, AK, och nr 169, FK, (likalydande) 1963. När det gällde längden på tjänstgöringen ansåg utskottet att den vapenfria tjänsten trots allt ändå borde vara längre men att avvägningen kunde utredas. gick på utskottets linje och ansåg därmed att den folkpartistiska motionen bifallits. Däremot blev det avslag för de två motioner som lagts fram av so- cialdemokrater med anknytning till fredsrörelsen. tillsatte regeringen så en utredning för att un- dersöka möjligheterna att vidga tjänstgöringsområdet för de vapen- fria. I direktiven framhölls att utgångspunkten var att de vapenfria skall kunna fylla en uppgift inom totalförsvaret. Därmed hade re- geringen avlägsnat sig en bit från den folkpartistiska motion som uppgavs ligga till grund för att utredningen kom till stånd. Visserli- gen inte i sak, i motionen hade inte uttryckligt hävdats att frågan om tjänstgöring i borde utredas. Däremot fanns tanke- gången, som visats ovan, med i motionen som en av dess utgångs- punkter. Om regeringen åsyftat att genom utredningen ta kål på den opi- nionsbildning som var i växande och som pläderade för u- landstjänst för de värnpliktiga, mot tjänst med vapen eller rent av mot värnplikten över huvud taget torde detta ha varit på förhand dömt att misslyckas. Redan direktivens ord om att tjänstgöring skulle anpassas efter totalförsvarets behov kan sägas ha uteslutit u- landstjänst. Utredarna avvisade också förslag i den riktningen, dock främst med motiveringen att allt för höga utbildningskrav måste ställas på en tjänstgöring i fredskår eller i utvecklingsländerna.343 Den kanske enda väsentliga förändring som kom till stånd genom utredningen var förslaget om att Jehovas vittnen helt skulle undan- tas från värnplikten, vilket också blev beslut. Utred- ningens motivering är intressant och förtjänar att citeras: Med hänsyn till Jehovas vittnens ådagalagda likgiltighet för demokratisk samhälls- och rättsordning måste det emellertid ifrågasättas om de över huvud taget är lämpliga att utnytt- jas till samhällets skydd. Kan de inte användas för någon som helst nyttig insats under krigs- tid förefaller det meningslöst att belasta sam- hället med kostnader och besvär för fredsut- bildning av dem. Därför bör det enligt utred- 343 Vapenfri tjänst. Betänkande avgivet av utredning rörande vapenfria värnpliktiga. SOU 1965:71, s. 60. ningens mening allvarligt övervägas att i detta sammanhang temporärt olämpligförklara Jeho- vas vittnen enligt motsvarande grunder, som redan tillämpas för vissa alkoholskadade eller asociala personer.344 Förutom total befrielse för de som hopplösa och asociala ansedda Jehovas vittnen föreslog utredningen att tjänstgöringstiden för de vapenfria ökades . Som argument för detta anfördes rättviseargument samt att detta skulle motverka missbruk av vapenfriheten. Att sånt missbruk kunde stävjas an- såg utredarna också torde ligga i de uppriktiga vapenfrias eget in- tresse.345 Tanken att vapenfria värnpliktiga skulle kunna tjänstgöra utanför totalförsvaret avvisades såsom både förnuftsmässigt orim- lig och etiskt oförsvarlig med hänvisning till att i krigstid skulle hela samhället komma att vara engagerat i totalförsvaret.346 Efter remissbehandling där även Fredsorganisationernas utred- ning i värnpliktsfrågan347 fick avge yttrande lade regeringen fram proposition i frågan. I propositionen konstaterades att det svenska försvaret var uppbyggt kring allmän värnplikt med en bä- rande idé om försvaret som hela folkets angelägenhet. Bördorna att upprätthålla försvaret borde därmed fördelas rättvist. I enlighet med utredningens förslag breddades nu tjänstgöringsområdet för de vapenfria. Ett flertal placeringar utanför krigsmakten möjlig- gjordes, dock inom vad som får anses vara totalförsvarets ram. Li- kaså godtogs förslagen om att öka de vapenfrias tjänstgöringstid samt att försöksvis inte kalla in medlemmar av Jeho- vas vittnen. antog , efter debatt främst rörande bedömningen av Jehovas vittnen, den nya lagen om vapen- fri tjänst. Jehovas vittnen har sina rötter amerikanska väckelse- rörelser. började en grupp i samlas kring predikanten . Till kom rörelsen och namnet Jehovas vittnen antogs 1931. Under and- ra världskriget uppmärksammades framförallt rörelsens vägran att 344Ibid s. 67. 345Ibid s. 72. 346Ibid s. 88. 347Denna utredning tillsattes 1963 på initiativ av och sionen och kom att fungera som en slags parallellutredning. I en cirkulärskrivelse tog det statliga folkupp- lysnings- och propagandaorganet av- stånd från propaganda från Jehovas vittnen såsom ägnad att för- svaga försvarsviljan.348 minskade naturligt nog myndigheternas behov av att bekämpa Jehovas vittnen. Med- lemmar som vägrade värnplikt dömdes regelmässigt till fängelse men propagandan synes inte ha bedömts utgöra något större hot. Säkerhetspolisens övervakning inskränkte sig till att i den sakakt som 1949 hade lagts upp, extrema antimilitära organisationer, klistra in pressklipp om rörelsens verksamhet. Säkerhetspolisens bild av Jehovas vittnen framgår ganska väl av en PM av : Den statsfientliga inställningen hos Jehovas vittnen framgår av rörelsens skrifter, där det görs gällande att statens och samhällets alla organisationer är av . Främst har den- na inställning tagit sig uttryck i vägran att full- göra någon som helst form av värnplikt. Sär- skilt under det senaste världskriget väckte sek- tens värnpliktsvägran och antimilitaristiska propaganda harm och olust i vida kretsarDet har uttalats misstankar om att Jehovas vittnen kunde vara kommunistiskt. Så torde dock inte vara fallet även om deras värnpliktsvägran och antimilitaristiska propaganda väl sammanfaller med de kommunistiska målsättningarna.349 Bilden av Jehovas vittnen som en stats- och försvarsfientlig organi- sation avvek knappast från den syn som var allmänt rådande i pres- sen eller i politiska kretsar vid tiden.350 Ett allmänt konsensus synes ha rått när det gällde att ta avstånd från vittnenas verksamhet. Där- emot var antipatierna olika konstruerade i olika läger och det är ta- lande att från antikommunistiskt håll fanns misstankar om en kommunistisk inriktning medan kommunister ansåg rörelsen vara klart antikommunistisk.351 348SIS Cirkulär nr 4 . Statens informationsstyrelses arkiv, vol 404. 349PM ang Jehovas vittnen. 25/2 1959. 250:08/8 löpnummer 2. 350Jfr försvarsminister uttalande för 9/11 1955. uttalande var infört som svar på frågor ställda i samma nummer av pacifisten Per . Klipp i Akt 250:08/8 löpnummer 2. 351För en kommunistisk bild av Jehovas vittnen se artikel Jehovas vittnen i Ny /12 1953. Klipp i Akt 250:08/8 löpnummer 2. Om Jehovas vittnen var ett tämligen lågprioriterat problem för polisen finns det goda skäl att anta att man från militärt håll såg all- varligare på frågan. Av försvarsstabschefen an- teckningar framgår att han informerades om Jehovas vittnen av chefen för personalvårdsavdelningen, , vilket något antyder hur man inom försvarsstaben såg på problemet.352 , uppmärksammade efterträdare vittnen och var tonen hårdare. I samband med rörelsens storkonvent på fick Jehovas vittnen stor uppmärksamhet i pressen. Ur synvinkel bemöttes dock vittnena med en alltför stor opartiskhet gränsande till självsnöpning.353 in- fördes emellertid en artikel av teologen i Svenska Dag- bladet som ansåg träffande: Äntligen en upplysande och saklig artikel om denna asociala sekt.354 Teologen Beijers artikel var dock inte tillfyllest menade försvars- stabschefen som fortsätter i för honom typisk expressiv stil: Beijers artikel inte lättskriven och övertygande, alltför torrt vetenskaplig och rundbeskrivande. Nej, det hade krävts skickligare försvarare av religion, samhälle, medborgarideal! Varför ti- ger de? Försvagas medborgaranda och fsv- vilja!355 Som motdrag tänkte sig en nyutgåva av en eller flera klas- siska avslöjande böcker om vittnenas verksamhet. I ett handbrev gav i uppdrag åt chefen för press- och filmavdelningen att i samverkan med chefen för personalvårdsavdelningen utreda om och i så fall vad som borde göras i upplysningsväg rörande Jehovas vittnen.356 Om någon särskild insats kom att göras mot Jehovas vittnen framgår inte av källmaterialet. Stöd fick dock av författaren och journalisten som i en artikel i tonbladet kritiserade Jehovas vittnen. 352Curt anteckningar 8/2 1958. arkiv, vol 2. 353Dags-PM 15/7 1963. 354Dags-PM 17/7 1963. att citera följande avsnitt av artikeln i en Dags-PM date- rad : Man kommer inte ifrån att Jehovas vittnen är en politisk omstörtningsrörelse - förmodligen ofarlig, men i alla fall - som inte har den minsta tilltro till demokratins medel och mål utan sät- ter all sin tro till en förestående uppgörelse i eld och blod, som kastar hela spelet över ända.357 Orden är Rönbloms men uppfattningen låg nog mycket nära Alm- grens egen. Jehovas vittnens verksamhet sågs inom försvarsstaben som en del av en våg av intensifierad och radikaliserad pacifistisk och försvarsfientlig propaganda. Den försvarsfientliga verksamhe- ten krävde motangrepp men det fanns farligare grupper än Jehovas vittnen att oroa sig för. bildades , enligt egen utsago med den sovjetiska provsprängningen av en 50-mega- tonsbomb som närmaste anledning. Gruppen genomförde då en demonstration utanför och demonstrerade senare även utanför de amerikanska och franska ambassaderna efter lik- nande provsprängningar.358 Kommittén, som inledningsvis främst engagerat sig i kärnvapenfrågan, kom snart att bredda sitt fält till demonstrationer mot i samband med Kubakrisen, mot Sydaf- rika och rasförtrycket och mot . Intresset från säkerhetspolisens sida väcktes av en serie demon- strationer med början i . hade motoriserade avdelningar ur A 1 förbimarsch för kung på med många stockholmare som åskådare. Just som de sista fordonen passerat södra delen av rusade en grupp människor ut på körba- na från gångbanan i höjd med södra del. Del-tagarna i gruppen vecklade ut två svarta banderoller, försedda med antimi- litaristisk text: Artikeln publicerades i 22/7 1963. 358Ny /11 1963. Klipp i akt P 7289. Vägra att döda, vägra värnplikt. Militärparader representerar dödandets princip.359 Efter stoppades gruppen av polisen som tog hand om banderollerna varvid personerna satte sig ned på gatan. Åtta personer åtalades och dömdes till tio dagsböter vardera för uppvigling och förargelseväckande beteende.360 Åtalet gällde inled- ningsvis bara förargelseväckande beteende men utvidgades av åkla- garen till uppvigling. Detta efter att en av de åtalade hävdat att åklagaren var inkonsekvent; antingen borde åtalet gälla uppvigling eller så borde det läggas ned. En av de åtalade förtydligade med att det var vårt samfällda uppsåt, vår tanke, att uppvigla till värn- pliktsvägran!361 genomförde en turné med liknande demonstrationer mot värnplikt. hade gruppen startat i och med cykel färdats norrut via till där man bl.a. demon- strerade utanför . Efter att ha lämnat be- söktes bl.a. , och där man också demon- strerade mot och krigsindustrin.362 I samband med att dom avkunnades för aktionen på i demonstrerade anhängare till de åtalade den 9 septem- ber 1963 utanför rådhusrätten i . Ditkallad polis uppma- nade gruppen, en större skara ungdom, medförande plakat med den välbekanta texten vägra att döda - vägra värnplikt att avbryta demonstrationen vilket man dock vägrade. Polisen bildade då kedja för att skingra demonstrationen varvid demonstranterna satte sig och blockerade gångtrafiken på trottoaren. Demonstranterna om- händertogs och fördes i polisbil till för förhör.363 Det skulle vara för mycket sagt att säkerhetspolisen i någon högre grad övervakade . I en me- ning var kommittén också svårövervakad. Man begärde sällan till- stånd för sina demonstrationer, varför det var svårt att på förhand veta när och var de skulle äga rum. Man hade ingen lokal som poli- Förste polisassistent, 3/4 1963. Akt 250:08/8 löpnummer 3. 360Referat från rättegången i 10/9 1963. Klipp i Akt 250:08/8 löpnummer i 16/9 1963. Akt 250:08/8 löpnummer Se även tidningsklipp i samma akt. 363Förundersökningsprotokoll fpa och fpk 17/9 1963. Akt 250:08/8 löpnummer 3. sen kunde spana på eller tidskrift att göra klipp ur och inte heller någon fast organisation med styrelse och ordförande. I en annan mening var övervakningen ganska lätt för säkerhetspolisen. Aktio- nerna ledde ofta till rubriker i dagspressen och ingripanden från ordningspolisen. Sedan var det bara att avvakta inkommande för- hörsprotokoll och pressklipp och därefter göra de personreg- istreringar i centralregistret som ansågs nödvändiga. I en skrivelse till registerroteln redogjorde förste kriminalassistent för motiven till säkerhetspolisens intresse av registrering: Härmed hemställes om registrering av Kom- mittén för icke-våldsaktioner, som vid upprepade tillfällen gjort uppseende- väckande demonstrationer mot krigsmakten och krigsindustrin. Sammanslutningen har så- vitt känt ingen fast organisatorisk uppbyggnad utan torde arbeta under lösa former med spon- tana aktioner av olika slag. De personer som är verksamma inom kommittén skymtar även i andra liknande pacifistiska organisationer som Aktionsgruppen mot atomvapen m fl Det hemställes att dessa personer registreras med hänsyn till deras extrema antimilitaristiska in- ställning.364 Några iakttagelser kan här vara på sin plats. I likhet med de de- monstrationer som genomfördes av Världsmedborgarrörelsen någ- ra år tidigare erkände de åtalade så gott som alltid de faktiska om- ständigheter som låg till grund för åtalen. Däremot accepterade man inte att det i sig var brottsligt att bära plakat med uppmaning till värnpliktsvägran. De åtalade var i de allra flesta fall unga perso- ner, , vilket naturligtvis inte är konstigt med tanke att det handlade om värnpliktsvägran. Att bli omhändertagen av polis och åtalad för uppvigling synes emellertid inte alls ha verkat avskräckande på de unga aktivisterna. efter det att demonstrationen utanför Rådhusrätten i ägt rum var det dags igen. 15 personer marscherade från till i bärande de vanliga plakaten mot värnplikt. Vid och ingrep polisen och omhändertog två av dem vilket de övriga 13 fann orättvist. 364 PM till rotel II A. 9/9 1963. Akt 250:08/8 löpnummer 3. ha kastats ut från förklarade en av de ledande i kommittén att skulle två av dem åtalas skulle man kräva att även de resterande 13 demonstranterna åtalades.365 Demonstrationen i noterades också av försvarsstabschefen i hans dagliga arbetsanteckningar kallade Dags-PM: Nytt intermezzo - var är regissören? För ngn pådrivare måste finnas. Och här är det upp- vigling och intet annat!366 Tanken att det måste finnas någon som dirigerar den pacifistiska verksamheten och drar i trådarna var inte på något sätt unik för det här fallet. hade i sina anteckningar uttryckt likartade tankar rörande en planerad film om pacifism. Filmen skulle bl.a. ta upp frågan om ett möjligt samband mellan värnplikt och självmord bland unga män. Typiskt - alla vägar prövas! Allt i underminer- ande syfte. Vem drar i trådarna? Eller är det slumpens skördar? I själva verket var det en ofta förekommande komponent i hot- bilden att fredsrörelsen var osjälvständig och styrdes av intressen utifrån. Exempel på detta har redovisats i de föregående kapitlen och jag kommer att återvända till frågan längre fram. Dagen efter uppståndelsen i uppvaktades försvars- minister av kommittén som framförde krav på ett icke-våldsförsvar samt inrättandet av ett fredsforskningsinstitut.368 Kommitténs aktioner gavs också en plats i säkerhetspolisens kvar- talsrapporter för andra och tredje kvartalet 1963 där även uppvakt- ningen av uppmärksammades.369 och var det främst kommitténs demon-strationer mot lossningen av fartyg med sydafrikanska varor som säkerhets- polisen noterade.370 genomfördes den enda egentliga övervakningsinsatsen från säkerhetspolisens sida mot kommittén 365Expressen och 16/9 1963. Klipp i Akt 250:08/8 löpnummer 3. 366Dags-PM 16/9 1963. 367Dags-PM 15/7 1963. 368Ny /9 1963. Klipp i Akt 250:08/8 löpnummer 3. 369Kommunistisk verksamhet i under 2:a och 3:e kvartalet 1963. Akt 5:721d 1-28, löpnummer 5. 370Kommunistisk verksamhet i och 1:a kvartalet 1964. Akt 5:721d, 1-28, löpnummer 5 och 6. gällande en demonstration utanför den amerikanska ambassaden.371 uppmärksammades i polisens kvartalsrapporter att tre representanter för kommittén suttit i ett timslångt samtal med försvarsminister angående vapenvägrares möjlig- heter att få göra u-landstjänst. andra kvartalsrapport inne- höll bl.a. uppgiften att ett 20-tal ungdomar gripits i samband med kommitténs demonstration i under parollen vägra döda - vägra värnplikt.372 var en liten grupp med endast fem fasta medlemmar. Tillsammans med en yttre krets av anhäng- are utgjordes gruppen av kanske några tiotal personer vilka de allra flesta var eller blev kända av säkerhetspolisen. Som framgått ovan var gruppen annars främst en angelägenhet för ordningspolisen. Pa- rallellt med kommittén verkade medlemmarna i organisationer som Världsmedborgarrörelsen och KMA. synes verk-samheten dock ha avstannat och kommittén ha tjänat ut som forum för ut- omparlamentarisk, direkt aktion. Propagandan för värnpliktsvägran skulle fortsättas och tas över av andra krafter. Genom den radikali- sering av fredsrörelsen som Vietnamfrågan förde med sig var det inte heller längre självklart att icke-våld alltid var en lämplig metod. Många av dem som funnits med i kretsen kring kom nu att engagera sig i FNL-rörelsen som av- visade det pacifistiska budskapet om fred i . Vapenvägrarnas riksorganisation (VRO) beslöt en grupp vapenfria värnpliktiga tjänstgörande vid att bilda Vapenvägrarnas riksorganisation. Enligt Svenska Freds- och , som var en av säkerhetstjänsternas bästa källor när det gällde fredsrörelsen, var skälet den splittring som fanns mellan de olika fredsorg- anisationerna i frågan. I det förslag till stadgar som publicerades vå- ren 1964 uppgavs föreningens målsättning vara att fungera som in- tresseorganisation för vapen- och värnpliktsvägrare. Mer konkret sades verksamheten gå ut på att tillvarata de vapenfrias intressen i samband med inskrivning och tjänstgöring, väcka intresse för och sprida upplysning om fredsarbete samt vara samarbetsorgan mellan 371PM angående demonstration vid Amerikanska ambas- saden 27/9 1964. Rps/Säk 29/9 1964. Akt 250:08/8 löpnr 3. 372Kommunistisk verksamhet m. m. i samt . Akt 5:721d, 1-28, löpnummer 6 och 7. olika organisationer.373 blev VRO ett ärende för både den militära och den polisiära säkerhetstjänsten. En värn- pliktig vid I 11 i hade fått sig tillsänt en skrift från VRO med uppmaning att vid förbanden utse kontaktmän för VRO. Den värnpliktige var i brevet titulerad Kamrat och försvarsstaben önskade nu utredning i frågan. Inga särskilda omständigheter framkom vid säkerhetspolisens utredning. För säkerhets skull lät polisen dock registrera den värnpliktige.374 Från försvarsstaben önskades emellertid ytterligare uppgifter om VRO: Huruvida VRO, i likhet med vissa freds- föreningar, delvis dirigeras genom utomståen- de påverkan är obekant. Fst/In hemställer om uppgift huruvida något är känt om VRO even- tuella anknytning till KP eller till av KP styrda organisationer.375 I likhet med hotbilden kring VMB, SFSF, KMA och AMSA ut- gjorde den eventuella kopplingen till svensk och internationell kommunism en väsentlig beståndsdel. I det svar som säkerhets- polisen lämnade framhölls att det inte fanns något som tydde på någon direkt anknytning till SKP. Däremot fanns det enligt polisens sätt att se det två indirekta samband: En viss personlig påverkan kan förekomma, enär många av ledarna inom VRO är verk- samma i Kampanjen mot Atomvapen, i vilken organisation kommunisterna har stort inflyt- andeInom SKP har märkts ett ökat intresse för frågor som står VRO mycket nära.376 Här är vi inne på det som ofta brukar kallas guilt by association. I skrivelsen till försvarsstabens inrikesavdelning utvecklade säker- hetspolisen resonemanget med att peka på att i KMA:s ledning in- gick två mycket kända kommunister, . Säkerhetspolisen, här representerad av chefen för bear- 373Vapenvägraren nr 2/1964.