sou · GQB3122d1 · 2003-01-01 00:00:00 — Ett centralt ärendehanteringssystem för kriminal- underrättelseregistrering Inom har utvecklats ett nytt ärendehanterings- system för kriminalunderrättelseregistrering (KUR). Härigenom har skapats en nationell databas som varje polismyndighet har tillgång till. Endast sådana befattningshavare som är knutna till en- Rättslig reglering av betydelse heter eller rotlar som sysslar med kriminalunderrättelseverksamhet har behörighet att behandla uppgifter i registret. I KUR läggs in personuppgifter som avser personer mot vilka det föreligger skäliga misstankar om att de utövar eller har utövat allvarlig brottslig verksamhet. Misstankarna behöver inte avse konkreta brott. Uppgifterna i KUR insamlas enbart för ändamålet att bearbetas i den databasen. Någon automatiserad överföring av uppgifter från andra register eller särskilda undersökningar till KUR förekommer däremot inte. I Säkerhetspolisens verksamhet används flera olika databaser som innehåller personuppgifter. Polisdatalagen föreskriver att Säker- hetspolisen skall föra ett register () som har till ändamål att -underlätta spaning i syfte att förebygga och avslöja brott mot rikets säkerhet, -underlätta spaning i syfte att bekämpa terrorism och -utgöra underlag för registerkontroll enligt säkerhets- skyddslagen (1996:627). får innehålla uppgifter som kan hänföras till en enskild person endast om den uppgifterna gäller kan misstänkas för att ha utövat eller komma att utöva brottslig verksamhet som innefattar hot mot rikets säkerhet eller terrorism, om personen har undergått registerkontroll eller om det med hänsyn till registrets ändamål annars finns särskilda skäl till det. Registrering får således ske redan vid misstankegraden kan misstänkas, dvs. vid en lägre misstankegrad än skälig misstanke som gäller vid registrering i kriminalunderrättelseregister. Såvitt gäller utlämnande för framställning av rättsstatistik och till utländska myndigheter är bestämmelserna desamma som för kriminalunderrättelseverksamhet. Registrerade uppgifter skall gallras senast efter det att en sådan uppgift om personen, som kan föranleda registrering senast infördes. Om det finns särskilda skäl får dock uppgifterna stå kvar (35 § polisdatalagen). Hos Säkerhetspolisen finns vidare Säkerhetspolisens central- register. Denna databas innehåller uppgifter om personer mot vilka Rättslig reglering av betydelse det föreligger misstankar om brottslig verksamhet, som inte behöver vara preciserade till vissa konkreta brott. Det förkommer även uppgifter om personer som har samband med någon som antecknats på grund av en misstanke. Ändamålet med central- registret är att det skall utgöra ett spaningsregister i Säkerhets- polisens verksamhet för att förebygga och avslöja brott mot rikets säkerhet och för att bekämpa terrorism. Vidare används uppgifter ur databasen som underlag för registerkontroller. Uppgifterna i centralregistret är tillgängliga för Säkerhetspolisens operativa per- sonal i enlighet med särskilda behörighetsregler. Det finns också särskilda regler som föreskriver att bara vissa av befattningshavarna har rätt att anteckna uppgifter i registret. , som är en statlig myndighet, skall bl.a. granska Säkerhetspolisens behandling av uppgifter enligt polisdata- lagen, särskilt med avseende på vad som där sägs om att uppgifter om en person inte får behandlas enbart grund av vad som är känt om personens ras eller etniska ursprung, politiska åsikter, religiösa eller filosofiska övertygelse, medlemskap i fackförening, hälsa eller sexuella läggning. Regeringen tillsatte en särskild utredare med upp- drag att följa genomförandet av den nya polisregisterlagstiftningen (dir 1999:99). Utredningen, som antog namnet Polisdatautred- ningen, redovisade sitt arbete i betänkandet Be- handling av personuppgifter i polisens verksamhet (SOU 2001:92). Utredningen, som föreslår en ny polisdatalag, konstaterar i sitt betänkande att aktuell reglering om behandling av personuppgifter i kriminalunderrättelseverksamhet har kommit att försvåra polisens arbete med att verka problemorienterat och brottsförebyggande. Utredningen fastslår att en lag om behandling av personuppgifter inte bör vara inriktad på att reglera vissa verksamheter eller arbets- metoder inom polisen och föreslår bl.a. att bestämmelserna om kriminalunderrättelseverksamhet och kriminalunderrättelseregister ersätts av bestämmelser om behandling av uppgifter om enskilda personer som det inte finns någon misstanke om brott mot. Även fortsättningsvis bör, enligt utredningen, uppgifter om en enskild person som det inte finns någon misstanke om brott mot få be- handlas för att förebygga, förhindra eller upptäcka brottslig verk- samhet som innefattar brott för vilket är föreskrivet fängelse i två Rättslig reglering av betydelse år eller mer. Alla uppgifter som är nödvändiga för ändamålet med behandlingen bör få behandlas. Om uppgifter om en person som det över huvud taget inte finns någon misstanke mot behandlas, skall uppgiften förses med en anteckning om detta förhållande. Personuppgifterna bör också förses med upplysningar om uppgifts- lämnarens trovärdighet och uppgifternas riktighet i sak. Lagför- slaget har remissbehandlats och bereds inom . Det internationella polissamarbetet har ökat kraftigt i omfattning. Samverkansformerna har blivit fler och mängden in- formation som utväxlas har också ökat avsevärt. Den svenska polisens internationella arbete sker – förutom bila- teralt – främst genom medverkan i , Europol, Schengen- samarbetet, Östersjösamarbetet samt i det nordiska polis- och tull- samarbetet (PTN). I har Nationella sambandskontoret vid Rikskriminal- polisen till uppgift att samordna den internationella operativa verksamhet som ankommer på i dess egenskap av svensk huvudman för bl.a. , Europol och Schengens datasystem SIS/. syfte är att främja polisiärt bistånd mellan de 178 med- lemsländernas polisorganisationer. Samarbetet inom be- drivs enligt principerna om respekt för den nationella suveränite- ten, bekämpandet av brott som faller under allmän strafflag och principen om att varje medlemsland kan samarbeta med vilket annat medlemsland som helst. har inte några överstatliga befogenheter. Internationellt rättsligt samarbete genom grundas i stället på att åtgärder företas av varje lands brottsbe- kämpande myndigheter inom ramen för dess resurser och lagstift- ning. Vid i , , finns databaser för lagring och bearbetning av information om personer misstänkta Rättslig reglering av betydelse eller dömda för brott samt om narkotikabrott, stulna bilar, stulen konst och förfalskade pengar. I en särskild databas finns utvald information om internationellt efterlysta personer och personer dömda eller misstänkta för grov brottslighet. Denna databas är direkt tillgänglig för de nationella Interpolbyråerna via elektronisk post eller via särskild förbindelse. är nationell Interpolbyrå för . Det dagliga arbetet utförs vid Nationella sambandskontoret. Medlemsstaterna i Europeiska unionen har genom Europolkonven- tionen beslutat upprätta en europeisk polisbyrå. Konventionen har ratificerats av samtliga medlemsstater. beslutade att skulle ansluta sig (prop. 1996/97:164, bet. 1997/98:JuU2, rskr. Europol, med säte i , , inledde sin fulla verksamhet . Europol skall förbättra effektiviteten hos främst de nationella polismyndigheterna (men även tullen och i vissa fall åklagarmyn- digheterna) i medlemsländerna och förbättra deras inbördes sam- arbete i den förebyggande och brottsbekämpande verksamhet som riktar sig mot den allvarliga internationella brottsligheten. Europol kan tas i anspråk när de faktiska omständigheterna visar att det förekommer en brottslig organisation eller struktur som på- verkar två eller flera medlemsländer och som med hänsyn till brottslighetens omfattning, svårhetsgrad och konsekvenser gör det nödvändigt med ett gemensamt handlande från medlemsländernas sida. Europol är under dessa förutsättningar behörigt att ägna sig åt informationsutbyte rörande vissa särskilt allvarliga brott. Dessa brott är enligt konventionen narkotikahandel, människohandel däribland barnpornografi, olaglig handel med nukleära och radioak- tiva ämnen, handel med stulna fordon, brottslighet som är för- knippad med nätverk för illegal invandring, terrorism, falskmynteri och förfalskning av andra betalningsmedel och penningtvätt. Med verkan fr.o.m. har genom en bilaga till Europol- konventionen ytterligare brott kommit att ingå i Europols ansvarsområde, bl.a. allvarliga former av internationell brottslighet såsom miljöbrott, organiserade former av rån, olaglig handel med kulturföremål och piratkopiering. Skadegörelse och våldsamt upp- lopp, som är de brott som främst förekommer i anslutning till Rättslig reglering av betydelse demonstrationer ingår däremot inte i kategorin brott som ligger inom Europols behörighetsområde. Inom varje medlemsstat finns en nationell enhet som är enda förbindelselänk mellan Europol och medlemsländerna. I är det som har denna funktion. Rikskriminal- polisen har till uppgift att förse Europol med de uppgifter som från de svenska polisregistren eller motsvarande skall överlämnas till Europol och att ta emot uppgifter som kommer från Europol och vidarebefordra dessa till behöriga myndigheter enligt konventio- nen, dvs. polismyndigheterna, Säkerhetspolisen, , Kust- bevakningen och i vissa avseenden åklagarmyndigheterna. har två sambandsmän placerade vid huvudkontoret i – en från polisen och en från tullen. Sambandsmännen är de nationella enheternas representanter i Europol och har till uppgift att praktiskt genomföra informations- och underrättelseutbytet mellan Europol och de nationella enheterna samt att samverka med Europols tjänstemän i bl.a. analysarbetet. Den övergripande ledningen av Europol handhas av en styrelse. Chefen för är svensk ledamot i denna styrelse med chefen för som ersättare. Den centrala beståndsdelen i Europol är dess databaserade informa- tionssystem. Detta skall bestå av ett informationsregister, ett analysregister och ett indexsystem. , som beräknas vara i bruk fullt ut avses innehålla uppgifter om personer som är dömda eller misstänkta för sådana brott som ligger inom Europols behörighet. Uppgifterna kan också avse personer mot vilka det finns grave- rande omständigheter som ger anledning att anta att de kommer att begå brott inom Europols behörighetsområde. De personuppgifter som förekommer är av standardiserat slag som exempelvis upp- gifter om namn, födelsetid och födelseort, kön, vissa signalements- uppgifter osv. Vidare får antecknas uppgift om brott och gärnings- beskrivning m.m. samt fällande domar. Dessa uppgifter är med- lemsländerna skyldiga att utan särskild begäran föra in i informa- tionsregistret från sina egna polisregister. En av Europols huvuduppgifter är att genomföra analyser som ett led i kriminalunderrättelseverksamheten. Detta arbete har på- börjats. Analyserna genomförs i projektform och varje projekt- Rättslig reglering av betydelse grupp kan, om det behövs, efter särskilt beslut från styrelsen i Europol lägga upp ett särskilt arbetsregister (analysfil). Konven- tionen skiljer mellan strategisk analys och analys som har ett operativt syfte. Den strategiska analysen innehåller övergripande uppgifter t.ex. om den allmänna strukturen på viss brottslighet eller om smugglingsvägar för viss narkotika. Den strategiska analysen innehåller inga personuppgifter. Analys som har ett operativt syfte är direkt inriktat mot pågående undersökning eller utredning i ett eller flera länder och ett arbetsregister som inrättats för sådant ändamål får innehålla personuppgifter. I ett sådant register får till att börja med förekomma de uppgifter om personer som finns i informationsregistret. Vidare får föras in uppgifter om vittnen, brottsoffer, kontakter och andra personer som kan lämna uppgifter om de brott som utreds. Det är endast analytikerna i respektive projektgrupp som har direkt tillgång till analysregistren. För att dessa register skall kunna fylla sin funktion som kunskapskälla för medlemsländernas sam- bandsmän finns ett särskilt indexregister. ger svar på frågan om det i analysregistren finns uppgifter som berör det natio- nella polisarbetet i sambandsmannens hemstat utan att registrets innehåll eller analysresultat avslöjas. Som tidigare nämnts är medlemsstaterna utan begäran skyldiga att förse Europols informationsregister med vissa grundläggande uppgifter. Ytterligare uppgifter skall överlämnas till informations- registret på Europols begäran om nationell lagstiftning tillåter att överlämnande sker. I fråga om de uppgifter som skall införas i analysregistren gäller att sådana uppgifter på begäran skall över- lämnas till Europol om nationell lagstiftning tillåter att uppgifterna används för att utföra analyser i kriminalunderrättelseverksamhet i hemlandet. Europolkonventionen innehåller ett antal regler som tar sikte på enskildas integritetsskydd och skydd för känsliga personuppgifter. Uppgifter får införas, avläsas, bearbetas och användas endast för att utföra Europols arbetsuppgifter och uppfylla dess mål enligt konventionen. För att kontrollera att missbruk inte sker skall alla uttag ur informationsregistret och vart tionde uttag ur övriga register rapporteras. Om en personuppgift utplånas i ett nationellt register varifrån den överförts till Europol skall den också utplånas ur Europols register om inte Europol mot bakgrund av underrättel- ser från annat håll har ett intresse av att uppgiften behålls. Det åvilar Nationella sambandskontoret att svara för rättning och gallring av de inmatade uppgifterna i informationssystemet. Rättslig reglering av betydelse generell gallringsfrist gäller för personuppgifter i Euro- pols register. Kontrollen att Europol uppfyller sina skyldigheter enligt konventionen handhas av en gemensam tillsynsmyndighet bestående av två dataskyddsexperter från varje medlemsstat. För del har Datainspektionen fått motsvarande uppgifter i förhållande till det Nationella sambandskontoret. I Europolkonventionen finns också bestämmelser som går ut på att enskilda skall kunna ta till vara sina rättigheter mot Europol. Grundregeln är att var och en antingen skall kunna få tillgång till uppgifter om sig själv i registren, om inte sekretessregler lägger hinder i vägen, eller få till stånd ett förfarande för att kontrollera att eventuella uppgifter är rättsenligt införda. Det avgörande för vilken av dessa möjligheter som står den enskilde till buds är det nationella regelsystemet i den medlemsstat i vilken begäran fram- ställs. EU:s grundtankar innebär fri rörlighet i för personer, varor, tjänster och kapital. För att fullt ut förverkliga den fria rörligheten för personer ingicks ett avtal mellan , och i Schengen i . Avtalet innebar att länderna gemensamt skulle ansvara för den yttre gränskontrollen, att personkontrollen vid de gemensamma (inre) gränserna skulle avskaffas samt att ett polisiärt och rättsligt samarbete mot internationell kriminalitet och illegal invandring skulle utvecklas. undertecknades en tillämpnings- konvention, , som innehåller bestämmelser och praktiska åtgärder för att fullt ut genomföra syfte. Genom Amsterdamfördraget, som trädde 1999, är en del av EU och styrs således av EU-regler. Av EU-länderna deltar alla utom och i . och har träffat ett särskilt samarbetsavtal för att ansluta sig till . För medborgarna i Schengenstaterna och övriga medlemsstater i EU (jämte och ) innebär att de, väl inne på Schengenstaternas territorium, fritt kan röra sig inom detta område. För tredjelandsmedborgare innebär det en rätt att Rättslig reglering av betydelse röra sig fritt inom området eller, om viseringsplikt föreligger, viseringen gäller. Inre gräns inom Schengen avser dels den geografiska gränsen mellan två Schengenstater och den yttre gränsen utgörs av gränsen mellan en Schengenstat och tredje land. Med tredje land menas alla stater som inte deltar i . En internationell flyg- plats och hamn utgör också yttre Schengengräns när den tar emot trafik från tredje land. Vid yttre Schengengräns skall myndigheterna genomföra vissa kontroller. Personkontroll vid inresa skall göras för att kontrollera att personen uppfyller kraven för att komma in i Schengen, dvs. har godtagbara resehandlingar, erforderlig visering samt tillräckliga medel för sitt uppehälle. Den inresande får inte heller vara en risk för den allmänna ordningen, statens säkerhet eller någon av Schengenstaternas internationella förbindelser. Slutligen skall per- sonkontroll ske även vid utresa. När den allmänna ordningen eller statens säkerhet kräver det, kan en Schengenstat besluta om att vid de inre gränserna, , genomföra nationella gränskontroller, som är anpassade till det aktuella läget. Denna möjlighet har utnyttjats vid större tidsbegränsade händelser. Det har gällt t.ex. EU-toppmöten under ett lands ordförandeskap, Europamästerskapen 2000 samt på . En sådan tidsbegränsad nationell gränskontroll genomfördes också under toppmötet i (se avsnitt 6.3.3.5). Detta rör sig om situationer då undantag från görs och skall inte förväxlas med de kontroller som ett land genomför under normala omständigheter. I förbinder sig staterna att låta sina polismyndigheter bistå varandra i syfte att förhindra och upptäcka brott. Detta avser såväl informationsutbyte som operativ sam- verkan. Vad gäller det operativa polissamarbetet finns bl.a. regler om fortsatt övervakning på annan Schengenstats territorium och fortsatt efterföljande över landgräns. Huvudregeln är i båda fallen att samtycke skall inhämtas från den stat som berörs. Det operativa polissamarbetet berör även kommunikationsfrågor. Schengen- staterna skall sålunda, särskilt i gränstrakterna, upprätta direkta tele- och radioförbindelser för att underlätta polis- och tullsam- arbetet. Avsikten med detta är bl.a. att i rätt tid kunna vidare- befordra information när det gäller övervakning och efterföljande över gränserna. Rättslig reglering av betydelse Schengens informationssystem (SIS), är ett datasystem som är uppbyggt som ett spanings- och efterlysningshjälpmedel. Registret är ett hjälpmedel för Schengenstaterna där de kan registrera fram- ställningar om åtgärder enligt . SIS består av ett nationellt register för varje Schengenstat (det s.k. N.SIS) och en central teknisk stödfunktion (det s.k. C. SIS). C. SIS förser varje Schengenstats nationella register med uppgifter som är identiska med uppgifterna i de andra staternas nationella register. Varje Schengenstat använder sedan sitt nationella register för de sökningar som regleras i . Den information som utväxlas med anledning av en framställ- ning i SIS sker via bestämda enheter, s.k. SIRENE-kontor i berörda länder. är en förkortning för Supplementary Information Requested at the National Entry. Informationen förmedlas således inte genom SIS utan utbyts mellan SIRENE-kontoren via telefax, e-post eller annat kommunikationsmedel. SIRENE-kontoren har huvudansvaret för respektive N.SIS. I finns enheten hos . SIS innehåller framställningar om: N omhändertagande av en person som efterlysts för utlämning (artikel 95) x att en person skall nekas tillträde till eller uppehållstill- stånd i Schengenstaterna (personen skall föras in på spärr- lista, artikel 96) x uppgift om uppehållsort för en person som anmälts för- svunnen, har förelagts att inställa sig vid domstol i brott- mål, eller som skall dömas till påföljd för brott eller in- ställa sig för verkställighet av frihetsberövande (artiklarna 97 och 98) x tillfälligt omhändertagande av en person med hänsyn till dennes eller någon annans säkerhet (artikel 97) x dold övervakning eller särskilda kontrollåtgärder (artikel 99) samt x åtgärd beträffande fordon eller andra föremål, som har efterlysts för att tas i beslag eller för att användas som bevismaterial vid en rättegång i brottmål (artikel 100). Rättslig reglering av betydelse innebär bl.a. att genomresa skall medges en medborgare i tredje land, om vederbörande har visering eller uppe- hållstillstånd utfärdat av en annan Schengenstat. Förekommer personen på den gemensamma spärrlistan i SIS kan det utgöra hinder mot genomresa. De uppgifter som får registreras på spärrlista är bl.a. att en ut- länning utgör ett hot mot allmän ordning och säkerhet (exempelvis om vederbörande dömts för gärning som har ett minimistraff fängelse) eller att utlänningen varit föremål för avvisning eller utvisning (artikel 96 i konventionen). En rapport om dold övervakning eller särskild kontroll av personer eller fordon får göras i syfte att bekämpa brottslighet och förebygga hot mot den allmänna säkerheten och får endast ske under vissa förutsättningar. Det första fallet är om det finns sanno- lika skäl att misstänka att personen avser att begå, eller redan begår, ett stort antal synnerligen grova brott. Det andra fallet som får för- anleda en sådan rapport är om den allmänna uppfattningen om personen, särskilt på grundval av redan begångna brott, leder till misstanke om att han även i fortsättningen kommer begå synner- ligen grova brott. Företrädare för har för oss förklarat att med synnerligen grova brott avses från svensk sida mycket allvarliga brott för vilka är föreskrivet fängelsestraff på lägst , exempelvis mord och grov mordbrand. Varje Schengenstat råder själv över vilka uppgifter den lägger in i sin nationella enhet av SIS och som således kommer att överföras till de andra staterna. Däremot kommer de personuppgifter m.m. som omfattas av andra Schengenstaters registreringar att automa- tiskt flyta in till den svenska enheten av SIS. Hur , som är ansvarig myndighet för den svenska enheten av SIS skall hantera registret framgår av lagen (2000:344) respektive förordningen (2000:836) om Schengens in- formationssystem. Registret innehåller endast uppgifter som behandlats av behöriga myndigheter i Schengenstaterna, i enlighet med respektive stats nationella lagstiftning. för in uppgifter i registret endast om behandling av motsvarande slag av uppgifter är tillåten enligt personuppgiftslagen, polisdatalagen eller annan svensk för- fattning. Känsliga personuppgifter registreras inte. Det tillämpas olika gallringstider för olika slag av uppgifter. Uppgifter ur registret får under vissa förutsättningar lämnas ut till polismyndig- heter, åklagarmyndigheter, , och Migra- tionsverket. Rättslig reglering av betydelse Sammanfattningsvis kan sägas att på spärrlistan finns endast per- soner som inte är medborgare i Schengenstat. Medborgare i Schengenstaterna förekommer i SIS endast om det finns ett natio- nellt beslut som skall verkställas t.ex. ett beslut om utlämning. Där- utöver kan det finnas personuppgifter vid synnerligen grov brotts- lighet (artikel 99). 3.4.5Sekretess för uppgifter i polisregister Enligt rekommendation om användning av person- uppgifter inom polissektorn skall den registrerade i princip ha rätt att få tillgång till uppgifter i ett register. Denna rätt får dock begränsas om det är oundgängligt nödvändigt för att polisen skall kunna utföra sina uppgifter eller om det är nödvändigt för att skydda den registrerades eller andra personers fri- och rättigheter. I personuppgiftslagen finns regler om en generell plikt för en registeransvarig att självmant eller på begäran av den registrerade informera honom eller henne om vilka uppgifter som finns registrerade. Även när det gäller polisregister har den enskilde en principiell rätt att få ut uppgifter om sig själv. Såvitt gäller uppgifter i be- lastningsregistret har den enskilde en ovillkorlig rätt att få del av uppgifterna beträffande honom eller henne i det registret (9 § lagen om belastningsregister). För övriga polisregister är det sekretess- lagens (1980:100) bestämmelser som är avgörande för om den enskilde har rätt att få ut uppgifter eller inte. Sekretesslagen innehåller bestämmelser som inskränker både enskilda personers och myndigheters rätt att ta del av handlingar och uppgifter som förvaras hos myndigheter, dvs. undantagen från den svenska offentlighetsprincipen.