sou · GQB394 · 2003-01-01 00:00:00 — 233 Tankar och resonemang bakom beslut om tillsättning av tjänster dokumenteras normalt inte. Endast ansökningshandlingar från dem som har erhållit en tjänst bevaras, medan övriga ansökningshandlingar återlämnas till de sökande eller utgallras. Se t.ex. före- skrifter om återlämnande eller gallring av vissa ansökningshandlingar 5/11 1991, RA-FS 1991:11 och tidigare bestämmelser. Säkerhetstjänst, nazism och högerextremism hindrade anställning eller befordran och inte heller orsakade av- sked eller stängde möjligheterna till en utbildning. Det fanns un- dantag, men då var orsaken i allmänhet att personen vid förhörstill- fället höll fast vid sin tidigare inställning. Flera av dem, som förhördes av Statspolisen och om sin politiska tillhörighet, kom att nå höga befattning- ar inom försvaret. Vi har sett exempel på att militär personal som bildat national- socialistiska celler eller klubbar på sina förband har avskedats sedan detta blivit känt. Vid ett regeringsammanträde diskuterades det lämpliga i, att den kände nazisten hade utnämnts till speciallärare vid Tekniska högskolan. Regeringen var splittrad i frågan, även om majoriteten var för ett entledigande. reagerade våldsamt mot att en politisk uppfattning skulle kunna hindra människor i deras yrkesutövning. fick behålla sin tjänst.234 Ett uppmärksammat fall var utnämningen av en fil. lic. till ad- junkt vid Falu högre allmänna läroverk. Denne var en framträdande person inom Lindholmrörelsen och sedermera inom Svensk Socia- listisk Samling. Han hade förordats till tjänsten av Skolöverstyrel- sen men ej blivit utnämnd på grund av sin nazistiska inställning ge- nom ingripande från den dåvarande ecklesiastikministern . Personen hade sedermera erhållit tjänsten efter föredrag- ning av efterträdare som ecklesiastikminister, , som inte hade känt till vederbörandes nazistiska bakgrund. erkände sitt misstag i i samband med den stora debatten 1947 om naziinfiltrationen i under andra världs- kriget.235 tvingades avgå som chef för . Armé- fördelningen efter en uppslitande process som hade sitt ursprung i ett innehav av aktier i posten. utnämndes trots protester till infanteriin- spektör, men tvingades till avsked. 234Tage 9/3 1946, kopia hos . 235Första kammarens protokoll nr. 26, 1947, s.28,29, 35-37. Det var i själva verket fråga om en förflyttning från en adjunktstjänst till en annan. G motiverade sin åtgärd att inte utnämna med följande ord: Jag anser nämligen, att när man gjort sig skyldig till nazis- tiska tänkesätt – detta var ingen felsägning, utan ett uttryck för min uppriktiga mening – så är det av vikt att han får tjänstgöra på en plats, där man vet hans inställning och kan vara på sin vakt mot denna. kommer han in i en ny miljö, där han inte är känd. Jag tror, att det är lämpligt, att har tagit upp denna sak för att så att säga varna ungdomen och föräld- rarna på den plats, där han nu skall få sin verksamhet. Säkerhetstjänst, nazism och högerextremism skedet låg säkerligen till en del i hans tidigare engagemang i Sveri- ges . Majoren nekades att bli chef för en FN- bataljon i på grund av sitt tidigare engagemang i Lindholmrö- relsen. , hade utsett honom till batal- jonschef 1956 men Regeringen motsatte sig utnämningen. Ahn- feldt hade varit närmaste man och kandiderat för efter Mey- erhöffer vid kommunalvalen i . Enligt ho- tade med att avgå, om han inte fick sin vilja igenom. förmåddes dock av försvarsminister att avsäga sig uppdraget efter mycken tvekan och med mycken leds- nad. skriver: beskrev honom som en man som mycket liknar de naziungdomar som vi mötte . Han var otvivelaktigt begåvad, gjorde åtskilliga intelligenta anmärkningar, men var mycket naiv. hade haft tankar på att dra in Kungen i sin affär. Pressen tog upp saken och fick möjlighet att yttra sig. skriver vidare: uttalan- den i dagstidningarna, av vilka det framgår att han tydligen velat frampressa ett förtroendevotum med sin avgångsförklaring, gör ett bedrövligt intryck.236 En värnpliktig, medlem av ungdomsorganisationen blev inte antagen till FBU:s befälsutbildning . Beslutet över- klagades hos Försvarsdepartementet av den värnpliktiges far. Stats- rådet beslöt att inte företa någon ändring i beslutet, bör få tillfälle att något mogna, innan han deltar i FBU-verksamhet.237 lic. avskedades från sin tjänst vid Utrikespolitiska institu- tet 1960, då det hade blivit känt att han tillhörde Nysvenska rörel- sen. nekades han en tjänst i Arméstaben, troligen också det en följd av medlemskapet i Nysvenska rörelsen. Hans hustru, även hon medlem av NSR, var liksom maken registrerad av Säkerhetspo- lisen. Man oroade sig bl.a. för att hon som lotta hade en känslig krigsbefattning.238 var 1957 ordförande i ung- domsråd. Han avgick från den posten och ansökte om att bli offi- 236Tage 10/11, 14/11 1956, kopia hos . För- svarsstaben, inrikesavdelningen, serie F X f, volym 1, MUST. Förhör med S 4/6 1945. 237Försvarsmakten begärde den 19/11 1956 personalkontroll av den värnpliktige, som visa- de sig förekomma i tredje rotelns register. Uppgiften att vederbörande var medlem av Vi- king kom från meddelaren K 20/1 1956, 50:831/1, löpnr. Brevväxling med övers- telöjtnant. 2385:721 d, 3 kvartalet 1960. 50:5014/5 A, 5. kretsen och län 1946-1974, Rapport från verksamheten Säkerhetstjänst, nazism och högerextremism Ansökan avslogs av chefen för den 24/7 1958. hade utnämnts till fänrik i reserven efter perso- nalkontroll , men att bli officer på stat förvägrades ho- nom. återkom med en ansökan 1960. Efter skrivelser från Per och kamrater, diverse uppvaktningar och eget besök hos försvarsministern antogs till aspirant. Han ut- nämndes till fänrik den 1 september 1961.239 slutade sin militära karriär som överste och ställföreträdande chef för internationella avdelning.240 När det gällde de två senast nämnda personerna ingrep Per Eng- dahl och förklarade att medlemmar av Nysvenska rörelsen diskri- minerades. I skrivelse till chefen för angrep Per för förföljelse av medlemmar av NSR. Ärendet överlämnades till Överbefälhavaren för besvarande. ÖB framhöll, att det inte torde ankomma på ÖB, att utifrån ett poli- tiskt partis eller sammanslutnings program eller verksamhet avgöra, om partiet var skadligt ur samhällelig synpunkt och ej heller om medlemskap i eller visad sympati för ett parti borde medföra skyddsåtgärder. ÖB gjorde en individuell bedömning om en per- sons lämplighet för viss befattning utifrån ett givet underlag. En- bart medlemskap i visst parti kunde inte anses allmänt diskrimine- rande vid denna bedömning. Per förklarade sig nöjd med svaret. Han ansåg att individuell prövning borde förekomma och att ÖB:s skrivelse först hade tillkommit sedan man prövat Ny- svenska rörelsens program, dess politik i och dess interna- verksamhet. Den socialdemokratiska elevgruppen vid i skrev till socialborgarrådet i och framhöll det olämpliga i att medlemmar av Nysvenska rörelsen var anställda som socialassistenter. Ärendet gällde två kända ny- svenskar, som båda var anställda vid barnavårds- nämnd. framhöll i ett uttalande i det olämpliga i detta. Nysvenska rörelsen vände sig till Justitieom- budsmannen och bad honom följa utvecklingen.242 En extralärare avstängdes från sin tjänst, då det blev känt att han var medlem av S:t Michaelsorden, lånade böcker hos och hade delat ut nazistiska och antisemitiska 239Försvarsstaben, Inrikesavdelningen, serie F X f, volym 8, MUST. 2415:721 d, Kvartalsöversikter, , fjärde kvartalet 1965, . 2425:721 d, , Kvartalsöversikt . Säkerhetstjänst, nazism och högerextremism Beslutet överklagades hos JO. Personen ifråga återfinns senare som medlem av och pressombudsman hos KDS. När det blev känt att han delade ut antisemitiska och na- zistiska flygblad, uteslöts han ur partiet. 243 Det hade uppmärksammats att f.d. medlemmar av nazistiska partier återfanns i KDS. KDS gjorde en internutredning, som blev klar . Enligt denna hade de flesta nynazister lämnat partiet.244 Ett annat exempel på uteslutning ur ett parti var en jur.kand. som var medlem av och som uteslöts , när det blev känt att han tillhörde Nysvenska rörel- sen.245 blev det känt att var medlem i FBU. FBU:s generalsekreterare beklagade, att man inte hade varit tillräckligt vaksam i samband med antagningen. hade ti- digare, 1959, sökt FN-tjänst men ej antagits. Både Nysvenska rö- relsen och tog ställning för med anledning av hans uteslutning ur FBU.246 hölls ett sammanträde hos polisen i . Infor- mation gavs, om att det bland polismännen i fanns med- lemmar i . Fyra personer namngavs. Informationen kom från en poliskälla, som ansågs tillförlitlig. Det framhölls att SNF ej var en organisation som av parlamentarikerna hade bedömts som särskilt farlig och att därför ingen grund fanns för särbehandling av poliserna.247 Ett mycket omtalat fall gällde en person som slutade sin karriär som lektor i psykologi vid . Vederbörandes person- akt hos är mycket omfattande. Personen hade varit Fin- landsfrivillig och deltagit i . Hans per- sonakt lades upp . Han var då medlem i Nordisk ung- dom och organisationen . Diverse anklagelser fanns mot honom. Bl.a. hade han dömts för olaga vapeninnehav. Han skulle också ha haft kommunistiska kontakter. Han hade varit i FN-tjänst i , och . Hans ansökan om att bli stabsredaktör vid FN-bataljonen XXII K hade avslagits på grund av hans verk- samhet som ordförande i /, som bedömdes vara en hö- gerextremistisk organisation. Personen har också varit ordförande i 2435:721 d, , Kvartalsöversikt . 2445:721 d, , Kvartalsöversikt . Om det tidiga KDS och högerex- tremismen se KA N , Överklass, nazism och högerextremism, 1998, s. 209 f.f. 2455:721 d, , Månadsöversikt . 2465:721, , Kvartalsöversikter tredje kvartalet 1959, tredje och fjärde. 24770:013,, PM 1977. Säkerhetstjänst, nazism och högerextremism När personens förflutna blev känt vid , kontaktades säkerhetspolisen. Säkerhetspolisen meddelade att någon personkontroll ej hade begärts före anställ- ningen.248 Den här sammanställningen ger en mycket splittrad bild av hur ett känt nazistiskt engagemang påverkade möjligheterna att få en tjänst och att befordras. Så mycket kan sägas att vetskapen om att en person haft en nazistiskt förflutet eller alltjämt var medlem i en högerextremistisk eller nazistisk organisation innebar en komplika- tion för personen själv men också för dem, som skulle ta ställning till en tjänstetillsättning. Några lagliga hinder för anställning fanns inte och några paragrafer fanns knappast att stödja sig på, om man ville avvisa en person. För sådana tjänster som krävde personalkon- troll gavs vissa riktlinjer, men i övrigt kom man in på lämplighets- frågor. Massmediernas betydelse i sammanhanget skall inte under- skattas. 248 P 6148, . Säkerhetspolisens uppgifter kom bl.a. från telefonavlyssningen av SKP i (källorna Munin och E samt en källa som rörde sig i kommunistiska kretsar i . Säkerhetstjänst, nazism och högerextremism 6Det nazistiska och högerextremistiska hotet. Hemmanazisterna blott ett irritationsmoment löd en tidnings rubrik den 13 oktober 1945.249 Kriget var över och Nazityskland krossat. De svenska nazisterna utgjorde inte längre något hot mot den svenska nationen eller den svenska demokratin. Detta förefaller ha varit de flesta svenskars bedömning . motgångar hade inverkat på de svenska nazistiska partiernas dragningskraft och deras medlemsan- tal hade minskat dramatiskt. Det är svårt att få fram några säkra medlemssiffror för de nazistiska och högerextremistiska partierna. Antalet medlemmar var som störst och bedöms då ha uppgått till c:a 30 000 totalt. Enligt beräkning- ar uppgick NSAP/SSS:s medlemsantal 1934 till 12 000 och 1939 till 10 000, SNF:s medlemsantal 1934 till 12 000 och 1940 till mellan 12000- och 15000. Vid riksdagsvalet fick NSAP/SSS 17 483 röster och 1944 3 702. För SNF var motsvarande siffror 31 015 re- spektive 4 552.250 Enligt en sammanställning över Nysvenska rörel- sen upprättad inom uppgick dess medlemsantal 1944 till 4000 och 1962 till 2000-3000.251 Men trots allt, nazistiska och fascistiska strömningar hade över- levt ute i och världen och många länder styrdes av fascistis- ka regimer. Samhällsklimatet kunde snabbt förändras och det gällde att vara på sin vakt. En fortsatt kontroll av de nazistiska och höger- extremistiska partierna och registrering av dess ledande medlemmar ifrågasattes aldrig av de demokratiska partierna. Nazismen står alltjämt under polisuppsikt konstaterade . 249Svenska 13/10 1945. 250Heléne Lööw, Hakkorset och Wasakärven, En studie av nationalsocialismen i 1924- 1950, s. 265, 271. 25150:500, , PM Nysvenska rörelsen 26/2 1962. Säkerhetstjänst, nazism och högerextremism 6.1Riksdagsdebatterna 1947 och 1965 (), riksdagsman och ledamot av Bedömningsnämn- den framhöll i olika sammanhang betydelsen av fortsatt vaksamhet mot nazistisk infiltration.252 Han tog upp frågan om bevakning av nazismen i en interpellation i första kammaren med anledning av publicering av Sandlerkommissio- nens andra betänkande angående utlämnande av uppgifter om flyk- tingar (SOU 1946:93). Faran var inte över i och med att hade krossats. Samma demokratins och frihetens fiender fortsätta, alltjämt betraktade som en politisk rörelse bland andra, sitt farliga arbete. Enligt arbetade de nazistiska och högerextremis- tiska grupperna t.o.m. intensivare än tidigare på grund av efter- krigstidens storpolitiska motsättningar. ingav farhågor för framtiden. begärde två svar av regeringen. För det första, an- såg regeringen att naziinfiltrationen i under andra världs- kriget och de svenska myndigheternas hantering av den var färdig- utredd genom de dittills genomförda utredningarna ? Borde inte denna infiltration och denna reaktion i möjligaste mån redovisas inför folk, så att man sedan kan dra ett streck över det för- gångna och gå vidare i dagens frågor ? För det andra, hur såg re- geringen på möjligheter och medel att bekämpa den propaganda som alltjämt bedrevs i av nazistiska krafter nu som tämligen ohämmade och utan tvivel åter på fram- marsch med nya möjligheter i det nya storpolitiska läget?253 Statsminister besvarade interpellationen först . Svaret gav upphov till en livlig debatt i kammaren. Vad gällde fråga, om regeringen avsåg att tillsätta ytterligare utredningar rörande enskilda nazisters verksamhet un- der kriget, förklarade statsministern att någon sådan avsikt inte fö- relåg. När det gällde regeringens uppfattning om möjligheterna och medlen att bekämpa den nazistiska propagandan, erinrade statsmi- nistern om, att de nazistiska rörelserna alltjämt hölls under uppsikt. Enligt uppgifter, som inhämtats från polisen, ha rörelserna visat någon ökad anslutning efter kriget. Det mesta tydde i stället på att rörelserna med anknytning till den tyska nazismen och den italienska fascismen skulle komma att föra en tynande tillvaro, såvida de inte självdog. Om nya högerextremistiska rörelser skulle dyka upp, var statsministern övertygad om, att de demokratiska 252Se t.ex. referat i G.A. , Varulvar, Hur nazismen övervintrar, 1947, s. 193 253Första kammarens protokoll , nr. Säkerhetstjänst, nazism och högerextremism partiernas propaganda och upplysningsverksamhet framgångsrikt skulle kunna bekämpa dem. Statsministern betonade det viktiga i att under normala tider iaktta största återhållsamhet i fråga om fri- hetsinskränkande administrativa åtgärder, även när det gällde att bekämpa demokratins fiender. Vad som i detta avseende vidtagits, torde böra betraktas som engångsåtgärder. Några ytterligare administrativa åtgärder för att bekämpa na- zismen övervägdes sålunda inte. Däremot var det en uppgift för skolan, pressen och de politiska partierna att verka för ett stärkan- de av det demokratiska styrelseskicket. I sitt svar framhöll att nazistfaran inte längre var dagsaktuell. Den var dock inte definitivt besegrad. För att belysa detta hänvisade han till uppgifterna i bok , att svenska nazister gömde nazistiska krigsförbrytare och hjälpte dem att fly utomlands, i första hand till , till den antisemitiska propagandan som drevs i och utomlands av redaktören och slutligen till utnämningen av en nazist till adjunkt vid läroverket i . , beklagade att man inte kunde räkna med ett grundligt bokslut över nazismen under . Han av- slutade sin replik med att uttala sitt fulla förtroende för statsminis- tern, vad gällde vaksamhet mot femtekolonnverksamhet av olika slag. Ytterligare en ledamot av , professor (h), ecklesiastikminister 1943-1945 yttrade sig i debat- ten. Han ansåg sig inte kunna dela statsministerns optimistiska syn när det gällde nazismens framtid. Folkstyre och demokrati måste ständigt försvaras. En sådan optimistisk syn som statsministern gav uttryck för kunde vara en fara om vi invagga oss i en säkerhet som historien inte ger någon grund för. Man fick inte underskatta de nazistiska tendensernas makt i liv framhöll . Vad som händer i , är av sådan beskaffenhet, att lätt nog en ny grund kan läggas för en ny fascistisk eller nazistisk rörel- se. Det skulle dröja närmare nämligen till 1965 innan nazis- men åter blev en stor fråga i . Den utlösande faktorn den- na gång var en konferens om nazistisk propaganda, som hade hållits i FN:s regi i , och där hade utpekats som ett cent- rum för spridande av nazistisk propaganda. Den socialdemokratiske riksdagsmannen begärde i en in- terpellation i första kammaren en redogörelse för de nynazistiska gruppernas aktivitet och propaganda och önskade få besvarat, om Säkerhetstjänst, nazism och högerextremism regeringen avsåg att vidta några åtgärder.254 Chefen för partementet, , svarade i kammaren . Sva- ret byggde i stor utsträckning på en redogörelse för de nazistiska organisationerna, som hade upprättats för ändamålet inom Säker- hetspolisen.255 Vad gällde spridandet av antisemitisk propaganda till utlandet var bara en person aktuell. Denne man hade dömts för hets mot folkgrupp och för tryckfrihetsbrott, men hade offentlig förklarat att han lade ner sin verksam- het.256 Vad gällde frågan om ytterligare åtgärder mot nazismen plane- rades, hänvisade statsrådet till gällande lagstiftning, som även var tillämplig på brott begångna utanför landets gränser. Ytterligare åtgärder behövde inte vidtas. förklarade sig nöjd med svaren men uttalade som sin bestämda mening, att fortsatt vaksamhet gentemot de nazistiska organisationerna var nödvändig, även om dessa nu förde en till synes tynande tillvaro.257 Redan en månad senare var nazistfrågan åter uppe i . Orsaken var avslöjandena kring . , dagen efter avslöjandet, interpellerade () i första kammaren. Dagen därpå, , tog C. H. (k) upp frågan i andra kammaren. anknöt till debatten och framhöll att na- zistfrågan nu framstod i en något annorlunda dager. Hon noterade att inte hade nämnts i inrikesministerns an- förande , vilket hon ansåg anmärkningsvärt. Många kän- de nu oro, och det skulle vara av värde inte minst för dem att höra, hur regeringen nu bedömde den nazistiska rörelsen. Avsåg reger- ingen att vidta ytterligare åtgärder med anledning av de nya avslö- jandena? framhöll att nazismen borde ägnas ökad uppmärksamhet i skolorna. En enkät gjord av hade visat att ungdomen hade mycket litet kunskap i dessa frågor. Avsåg regeringen att i skolundervisningen eller på annat sätt öka upplys- ningen om nazismens ideologi och dess ogärningar? I samma kammare ställde () frågan om regeringen ansåg, att 254Första kammarens protokoll nr. 4, s. 42. 25550:0 2b, , Översikt av aktuell nazistisk eller naziorienterad verksamhet i överlämnad till inrikesministern för interpellationssvar 12/2 1965. Jämför även , 25/5 1965, PM vad är känt om de olika nazistsammanslutningarnas numerär, finanser m.m., P 7029, , A löpnr. 256Den person som åsyftas var redaktören , som bl.a. ledde . 257Första kammarens protokoll , nr 17, s .3-5. Säkerhetstjänst, nazism och högerextremism Säkerhetspolisen hade tillräckliga resurser för att snabbt uppspåra stämplingar mot samhället, raspropaganda och rasförföljelse. Interpellationerna besvarades av inrikesminister och ecklesiastikminister i andra och i första kammaren. Vad gällde säkerhetspolisens resurser förklarade inrikesminis- tern att en polisorganisation ej kunde bli hur stor som helst. Vid en fördelning av resurserna måste de dagsaktuella behoven vägas mot varandra. Säkerhetstjänsten var så dimensionerad att den hade re- surser att inom rimliga gränser övervaka extremistorganisationer av det slag som blivit aktuellt. Han hänvisade också till gällande lagstiftning och framhöll att den enskilda människans rättssäkerhet måste vara garanterad och pekade på föreningsfriheten, åsiktsfrihe- ten och yttrandefriheten. Även politiska sammanslutningar av ex- trem natur var tillåtna. Några speciella tvångsmedel som ytterligare skulle öka polisens möjligheter att ingripa var ej önskvärda. Sam- hället måste emellertid alltid vara på sin vakt. Även om den nazis- tiska verksamheten är av mycket ringa betydelse och dess företrä- dare framstår som mer eller mindre särpräglade individer, är det demokratins skyldighet att motverka en spridning av denna mot- bjudande ideologi. Beträffande säkerhetspolisens insatser när det gällde Carlbergs- ka stiftelsen framhöll inrikesministern i sitt svar till stedt-Wiberg, att polisen inte hade haft möjlighet att ingripa tidiga- re. Man hade känt till Carlbergska stiftelsens verksamhet. Ett in- gripande i största allmänhet hade varit omöjligt. Först sedan man hade kommit över ett komprometterande material blev detta möj- ligt. Den nazistiska rörelsen i efter hade varit en så obetydlig faktor, som inte kunde tänkas spela någon som helst politisk roll. Skulle då säkerhetstjänsten tillgripa åtgärder som telefonavlyssning, husrannsakan eller i ännu extremare fall, försök att smussla in en provokatör? Några sådana legala förut- sättningar fanns inte. Det enda man enligt inrikesministern kunde göra var att följa verksamheten.258 I andra kammaren utlöste svaren en livlig och långvarig debatt som främst inriktade sig på frågor kring skolornas läroplaner och läroböcker vad gällde undervisning om de nazistiska förbrytelserna under , totalitära rörelser och demokratifrågor. Skolans liksom organisationernas och folkrörelsernas roll betona- des från alla håll. Meningarna om skolan nådde upp till ställda krav 258 Första kammarens protokoll den 12/5 1965, nr. 23, s. 151, 152, 28/5, nr. 30, s. 3-11. And- ra kammarens protokoll den 13/5 1965, nr. 24, s.55-57, 26/5 1965, nr. 29, s. 5-27. Säkerhetstjänst, nazism och högerextremism och om läromedlen var de rätta var mycket delade. Diskussionerna påminner starkt om den debatt i ämnet som fördes i , och som bl.a. resulterade i att i partiledardebatten initierade en bred informationsinsats om Förintelsen, Levande historia259 6.2Säkerhetspolisens bedömningar av hot Hur såg då Säkerhetspolisen på hotet från de nazistiska och höger- extremistiska organisationerna? Man hade uppdraget att övervaka och att registrera de organisationer och personer, som på sitt pro- gram hade avskaffandet av det bestående samhället och införande av någon form av totalitär regim. Uppdraget att övervaka nazister- na var ej knutet till en bedömd hotbild. Det var aldrig fråga om att upphöra med övervakningen. Men den andel av totala resurser för övervakning av icke demokratiska rörel- ser, som kunde läggas på nazistövervakning, måste rimligtvis ha baserats på bedömningar om graden av hot. Ur Säkerhetspolisens anslagsframställningar och handlingar från det interna budgetarbe- tet, borde man kunna få fram en bild av hur såg på det nazis- tiska hotet. Jag har emellertid inte haft tillgång till den typen av handlingar. Det material, där det mer direkt går att utläsa bedömningar av hotbilden, är begränsat. I vissa rapporter och promemorior från övervakningen finns sådana uttalanden, även om huvudsyftet med denna typ av dokument var att rapportera om konkreta händelser och om personer.