sou · GQB362d1 · 2003-01-01 00:00:00 — Det första fångar in förändringar av om man har ont i rörelseorganen och det andra det psykiska välbefinnan- det9. Diagram 19: Genomsnittlig andel med ont i rörelseorganen för sysselsatta kvinnor och män i olika åldersgrupper 1991, 1999 och 2001. 16-29år 30-49år 50-64år 16-29år 30-49år 50-64år Källa: Arbetsmiljöundersökningarna, SCB, bilaga 3 ökade andelen med ont i rörelseorganen för alla grupper. Kvinnor uppvisade emellertid en betydligt kraftigare ökning än män. Andelen som hade besvär ökade med mellan i dessa grupper. För män mellan var 9 Måttet på ont i rörelseorganen består av den genomsnittliga andelen som har ont i axlar och armar, ont i övre delen av ryggen och nacken eller ont i nedre delen av ryggen. Måttet på psykisk välbefinnandet består av den genomsnittliga andelen som är trött och håglös, har olust att gå till arbetet eller har svårt att sova, tankar på jobbet håller en vaken. Utveckling av hälsan och ohälsan bland de yrkesverksamma För män har emellertid ökningen fortsatt . Den kraftiga uppgången bland kvinnor har däremot vänts i en liten nedgång . I ULF-under- sökningarna uppvisades inte någon motsvarande ökning av personer med svår värk . Frågornas kon- struktion kan dock göra att man fångar in delvis olika aspekter av problem med värk. Det psykiska välbefinnandet uppvisar ett något annat mönster. Diagram 20: Genomsnittlig andel med ett bristande psykiskt väl- befinnande för sysselsatta kvinnor och män i olika åldersgrupper 1991, 1999 och 2001. 16-29år 30-49år 50-64år 16-29år 30-49år 50-64år Källa: Arbetsmiljöundersökningarna, SCB, bilaga 3 Måttet på det psykiska välbefinnandet visar på en kraftigt ökad ohälsa i alla grupper. Den största försämringen har kvinnor drab- bats av. Här är det möjligt att se en större överensstämmelse med analysen som bygger på ULF-undersökningarna. vara skillnaderna mellan könen i dessa avseenden relativt små, nu är det betydligt större. Mest bekymmersam verkar utvecklingen vara för de yngsta kvinnorna. De är nu den grupp som har det sämsta psy- kiska välbefinnandet. I denna grupp finns den största andelen som Utveckling av hälsan och ohälsan bland de yrkesverksamma upplever sig vara trött och håglös och känner olust inför att gå till arbetet. Det är dock de äldsta kvinnorna som i störst utsträckning har svårt att sova på grund av tankar på arbetet. Män uppvisar, precis som för den fysiska hälsan, den minsta för- sämringen. har de äldre männen det bästa psykiska välbefin- nandet. Äldre män avviker framförallt i två avseenden. De upplever i minst utsträckning att de är trötta och håglösa och tillsammans med de äldre kvinnorna upplever de den lägsta andelen olust inför att gå till arbetet. I vissa avseenden finns starka kopplingar mellan förändringar av arbetsmiljön, den självupplevda arbetsrelaterade hälsan och sjukskrivningsmönstret. I andra avseenden uppträder inga sådana kopplingar. För det första kan det slås fast att de ökade ohälsotalen bland kvinnor till del kan förstås med tanke på den sämre utvecklingen av arbetsmiljö och hälsa i denna grupp. I vissa avseenden har utveck- lingen varit sämre för kvinnor än för män. En annan indikation som är av intresse är att män mellan har haft den minsta försämringen av sin situation, som denna grupp har haft en minskning av ohälsotalet . För andra grupper är det svårare att se en koppling till ohälsotalen. De yngsta på arbets- marknaden, och framförallt unga kvinnor, uppvisar försämringar i flera viktiga avseenden, men ingen uppgång av ohälsotalen jämfört med . Sammanfattningsvis finns en del som pekar mot att den försäm- ring av arbetsmiljön som skett nu vänts i en mer positiv utveckling. De problem som fortfarande ökar rör framför- allt unga kvinnor. Arbetsmiljön kan emellertid påverka sjukskrivningstalen på annat sätt än genom en sämre hälsa. Den kan också påverka om det är möjligt att arbeta givet de hälsoproblem man har. Vissa arbets- miljöer kan vara tillåtande i en sådan situation. Arbetssituationen kanske lätt kan anpassas till de problem som individen har och det är möjligt att fortsätta att arbete även om man inte är lika frisk eller stark som . Arbetsmiljöer kan också göra det omöjligt att kombinera individens rådande hälsosituation med det arbete man har. I en bilaga till Handlingsplan för ökad hälsa i arbetslivet redovisas intervjuer med långtidssjukskrivna och långtidssjuk- skrivna som återgått till arbete. En icke oväsentlig andel av de sjuk- skrivna uppger att de inte väntar på tillfrisknande utan på att Utveckling av hälsan och ohälsan bland de yrkesverksamma arbetssituation ska anpassas efter de fysiska och psykiska förut- sättningar som de har. Många av dem som har återgått till arbetet intygar också att det var en anpassning av arbetet eller ett byte av arbete som gjorde det möjligt för dem att återgå till arbetet.10 Försämringen av arbetsmiljön behöver alltså inte bara leda till ökad ohälsa utan den kan också ha gjort det svårare för dem med vissa hälsoproblem att vara kvar i arbetet eller för sjukskrivna att komma tillbaka i arbetet. kunde kanske de äldre på arbetsmarknaden arbeta kvar trots att deras hälsositua- tion inte är lika bra som när de var yngre. De ökade kraven i arbetslivet kan ha lett till att de lättare slås ut . Den fråga som man kan ställa sig i detta sammanhang är hur mycket av ohälsotalens förändring som kan förklaras av en föränd- rad arbetsmiljö. Ännu är inte kopplingarna mellan arbetsmiljö, upplevd ohälsa och sjukskrivningar tillräckligt utredda för att med tillräcklig säkerhet säga i vilken utsträckning som en viss försäm- ring av arbetsmiljön ger upphov till ökade sjukskrivningstal. Dessa mekanismer skulle behöva utredas grundligare för att det ska vara möjligt att avgöra vilken roll försämringarna i arbetsmiljön har haft för ohälsotalet. Enligt AHA:s bedömning kan det slås fast är att det är möjligt att se kopplingar mellan arbetsmiljöns och ohälsotalets utveckling. Det är dock uppenbart att detta inte är hela förklaringen. För äldre män inträffar en viss försämring av arbetsmiljön som de minskat sina ohälsotal . För medelålders och äldre kvinnor uppvisas i vissa avseenden en större negativ förändring av arbetsmiljön men det är inte troligt att det ensamt har lett fram till att ohälsotalet ökat – för kvinnor mellan – och – – för kvinnor mellan . Arbetsmiljön försämrades , men försämringen tycks nu ha upphört. Andelen jobb med hög anspänning ökade för alla, men mest för kvinnor vilket stämmer med sjukskrivningsmönstret. Det är sannolikt att anspänningen i arbetslivet har påverkat det psykiska välbefinnandet och därmed indirekt sjukskrivningarna. De ökade kraven i arbetslivet, som kommer till uttryck i hög anspänning, kan också ha lett till ökade sjukskrivningar på grund av besvär som inte behövde leda 10 Handlingsplan för hälsa i arbetslivet SOU 2002:5, bilaga 3. Utveckling av hälsan och ohälsan bland de yrkesverksamma I så fall är det mera i samspelet mellan kraven på arbetsplatsen och individen som förändringarna skett än i själva hälsan. 2.4.3Förändrad ålderssammansättning av arbetskraften? Ytterligare en faktor som kan ha haft betydelse för ökningen av sjukskrivningstalen är de demografiska förändringarna. Eftersom storlekarna på födelsekohorterna varierar mycket i föränd- ras ålderssammansättningen av dem i arbetsför ålder. består arbetskraften av en stor och ökande grupp . Eftersom sjukligheten är kraftigt åldersbero- ende, vilket har visats, leder skillnaden i sammansättning av dem i arbetsför ålder till att sjuktalen förändras. Diagram 21: Förändring av antalet ohälsodagar för olika grupper uppdelat på befolkningseffekt och effekt av andra faktorer. -2 000 000 -4 000 000 Källa: RFV, SCB Diagram 21 visar betydelsen av förändringar i den arbetsföra befolkningens storlek och åldersstruktur och betydelsen av föränd- ringar i ohälsotalet (sjukpenning och förtidspensionsdagar) i varje Utveckling av hälsan och ohälsan bland de yrkesverksamma I det underlag som ligger till grund för diagrammet kalkyleras hur stor ökningen av ohälsodagarna skulle vara om ohälsan i olika åldersgrupper varit oförändrad . Denna nivå blir helt beroende av förändringarna av befolkningens sammansättning och storlek och benämns befolkningseffekten. Resterande skillnad av ohälsodagarna beror på att olika befolkningsgrupper i större eller mindre grad är sjukskrivna och förtidspensionerade . Av diagrammet kan man utläsa att för de grupper som är har befolkningsförändringen en inte oväsentlig betydelse för ökningen av antalet ohälsodagar. För män mellan , för- klarar det den största delen av ökningen. För männen skulle ohälsodagarna ha minskat om inte gruppen vuxit rejält i storlek. För kvinnor mellan förklaras av ökningen med befolkningsföränd- ringen och för dem förklaras drygt hälften av detta. Gruppen har minskat i storlek . Ökningen av antalet ohälsodagar i dessa grupper skulle därmed varit något större om inte gruppen blivit mindre. Den stora ökningen av antalet ohälsodagar för kvinnor mellan förklaras helt av att man i denna grupp är mer sjukskriven och förtidspensionerad . När grupperna ska jämföras bör man ha i åtanke att de består av olika antal åldersklasser. Sammantaget förklarar förändringar av den demografiska sammansättningen av den arbetsföra befolkningen en tredjedel av ökningen av antalet ohälsodagar . I ett längre tidsperspektiv – - väger förklaringen ännu tyngre och i ett kortare tidsperspektiv väger den lättare. Det mesta av den för- väntade demografiska ökningen borde ligga i förtidspensionssy- stemet. Den demografiska faktorns förväntade effekt på ökningen av antalet sjukpenningdagar är . Andra faktorer för- klarar . Förtidspensionsdagarna har emellertid inte ökat lika mycket som förväntat. Den demografiskt betingade förväntade ökningen av ohälsotalet har hamnat i sjukförsäkringen istället för i förtidspensionssystemet. Demografin i kombination med en stark utveckling av långa sjukfall istället för förtidspensioner har ett starkt förklaringsvärde. Den demografiska utvecklingen bidrar emellertid inte alls till förklaringen av ökningen av antalet ohälsodagar för de yngre. För den stora ökningen av antalet ohälsodagar bland kvinnor mellan 30 Utveckling av hälsan och ohälsan bland de yrkesverksamma och , har inte demografiska förändringar något som helst för- klaringsvärde. Demografin väger trots allt tungt. Också den framtida utveck- lingen av ohälsan kommer att påverkas av den demografiska sammansättningen av befolkningen. pekar denna faktor i riktning mot högre ohälsotal. Diagram 22: Andel av 20–64åringar som är 1990–2030. Procent av 20-64 åringarna somär Källa: SCB:s befolkningsprognoser och ökar andelen äldre i arbetskraften markant. Sedan sker återigen en minskning av andelen äldre fram . Den demografiska faktorn kommer att bidra till en fortsatt ökning av sjukfrånvaron . Först efter 2007 kommer den demografiska utvecklingen att bidra till minskade ohälsotal. Om man antar att ohälsotalet i olika åldersgrupper kommer att vara oförändrat kommer förändringen av den arbetsföra befolkningens storlek och sammansättning att öka antalet ohälsodagar med . Ohälsotalet, det vill säga det genomsnittliga antalet ersättningsdagar , kommer att öka från 41,2 vid oförändrad hälsa inom respektive åldersgrupp. Antalet personer ökar kraftigt i befolkningen, med , medan antalet personer som är minskar. I gruppen 60–64 åringar är Utveckling av hälsan och ohälsan bland de yrkesverksamma sjukskrivningstalet lägre än bland 50–59 åringar, men förtidspen- sionstalet är mer än dubbelt så högt. Den demografiska utvecklingen borde därmed, med ett oför- ändrat sjukskrivnings- och förtidspensionsmönster ge upphov till ökade förtidspensionstal som sjukpenningtalen ligger konstanta eller minskar. 2.4.4Ökad sysselsättning och minskad arbetslöshet? har sysselsättningen liksom sjukfrånvaron ökat mar- kant i . Att det i , precis som i vissa andra länder, finns ett konjunkturberoende i sjukfrånvaron har tidigare upp- märksammats. Detta konjunkturberoende kan dock bero på flera olika faktorer. När ökad sysselsättning och minskad arbetslöshet förs fram som förklarande faktorer till sjukskrivningstalens ökning är det inte alltid lika tydligt vilken av dessa faktorer som är viktig i sammanhanget. Fyra olika förklaringsmodeller kan särskiljas. De ökade sjuk- skrivningstalen skulle kunna bero på N att ökad sysselsättning (eller egentligen en ökad arbetskraft) gör att fler kan bli sjukskrivna N att personer som var arbetslösa nu istället är sjukskrivna, N att sysselsättningsuppgången leder till att personer med relativt sämre hälsa inträder i arbetskraften och N att rädslan för att bli arbetslös påverkar individers inställning till sjukskrivning. Om arbetskraftens storlek ökar, ökar antalet personer som har rätt till sjukpenning. I kan nämligen både sysselsatta och arbets- lösa vara sjukskrivna. Därmed borde också antalet ersatta dagar öka. , när arbetskraftens storlek var som lägst, 4,25 miljoner personer, har arbetskraften ökat med drygt 150 000 till 4,4 miljoner personer. ökade antalet sjuk- penningdagar från 53 till 92 miljoner, eller person och år i arbetskraften. Om det antas att sjukpenning- talet inte förändrats skulle ökningen av antalet ersatta sjukdagar blivit 2 miljoner dagar , istället för 39 miljoner. Ökningen under dessa år förklaras därmed till av att arbetskraften ökat i storlek. Utveckling av hälsan och ohälsan bland de yrkesverksamma storlek har alltså ingen stor betydelse för utvecklingen, men den bidrar i riktning mot ökade sjukskrivningstal. I ett mer långsiktigt perspektiv är dock denna förklaring otillfredsställande. Ökningen av ohälsotalen kan inte alls förklaras av arbetskraftens storlek. var ohälsotalen lägre än vad de är och arbetskraftens storlek var större. Ytterligare en möjlig förklaring till att sysselsättningen och arbetslösheten påverkar sjuktalen är att personer som tidigare, när arbetslösheten var som högst var arbetslösa, numera är sjukskrivna. Den underliggande tolkningen bakom denna förklaring är att det finns en grupp av individer som det egentligen inte finns någon plats för på dagens arbetsmarknad. Denna grupp befinner sig i det ena eller andra stödsystemet. Var de befinner sig, anses vara mer beroende av stödsystemets relativa generositet och den kapacitet som finns för att kontrollera om de aktuella personerna verkligen har rätt till ersättning, än av personernas aktuella situation. Det faktum att arbetsförmedlingarna tydligare än tidigare kontrollerar om det finns vilja och förmåga att ta ett arbete och att försäkringskassorna på grund av deras snabbt ökande arbetsbelast- ning inte har möjlighet att göra utförliga bedömningar skulle kunna vara en förklarande faktor. Tabell 1: Andel arbetslösa bland de långtidssjukskrivna, total arbetslöshet enligt AMS och överrepresentation av arbetslösa bland de långtidssjukskrivna 1991–92, 1993–94, , 2000 och 2001. Alla 1991–92 Alla 1993–94 Källa: RFV, LS-studierna, AMS Utveckling av hälsan och ohälsan bland de yrkesverksamma Genom den urvalsundersökning RFV genomfört under 1990- talet finns uppgifter om vilken andel av de långtidssjukskrivna som uppger att de är arbetslösa. Det kan jämföras med den totala arbetslösheten . Det är svårt att med någon exakthet veta i vilken utsträckning personer som är i olika åtgärder upplever sig vara arbetslösa och därmed uppger det till . Ytterligare en komplikation i detta sammanhang är att på många arbetsförmedlingar försvinner man ur statistiken över arbetslösa när man blir långtidssjukskriven. Om arbetslösa personer blir långtidssjukskrivna leder det både till att antalet sjukskrivna som är arbetslösa ökar och att den totala arbetslösheten sjunker. Det krävs därmed en stor försiktighet om man ska jämföra arbetslösheten bland de sjukskrivna med den totala arbetslösheten. Utredningen har ändå i detta sammanhang valt att jämföra dem som uppger sig vara arbetslösa med dem som enligt AMS uppgifter är öppet arbetslösa eller i konjunkturberoende åtgärder11. När arbetslösheten ökade snabbt uppvisades också en ökning av andelen sjukskrivna som var arbetslösa. Denna ökning var dock relativt liten och innebar att överrepresentationen av arbetslösa minskade och nådde sin lägsta nivå. Det faktum att många av de arbetslösa var unga bidrog sannolikt till detta faktum. uppvisas en svag ökning av andelen arbetslösa bland de långtidssjukskrivna. Antalet personer som är arbetslösa och sjuk- skrivna ökar dock påtagligt eftersom sjukfrånvaron ökar under dessa år. sjunker den totala arbetslösheten i arbets- kraften. Detta resultat kan tolkas som en indikation på att det skett en viss överströmning av arbetslösa till sjukskrivning . Detta faktum kan ha bidragit till såväl ökningen av sjukskrivningstalen som minskningen av den totala arbetslösheten. Med reservation för de brister som finns i statistiken kan man säga att arbetslösas överrisk att vara sjukskrivna har ökat. har fortfarande en helt övervägande del av de sjuk- skrivna en anställning. Bland kvinnor har en anställning och bland männen . Ökningen av de arbetslösas sjukskrivning kan därmed bara förklara en mindre del av de ökade sjukskrivningstalen. 11 De deltidsarbetslösa är inte inkluderade i den totala arbetslösheten. Det kan dock förekomma att deltidsarbetslösa blir sjukskrivna på den del av arbetstiden som de tidigare var arbetslösa på. Utveckling av hälsan och ohälsan bland de yrkesverksamma RFV har tillsammans med AMS gjort en analys av hur många personer det är som både varit inskrivna vid arbetsför- medlingen och varit långtidssjukskrivna (sjukskrivna ). Denna analys pekar på att av de 1,2 miljoner som var inskrivna vid arbetsförmedlingen (många av de inskrivna har ett arbete) hade endast 79 000 personer också varit sjuk- skrivna . I denna grupp var arbetshandikappade kraftigt överrepresenterade. Den minskade arbetslösheten kan också ha lett till att den arbetskraft som anställs oftare blir sjukskriven. De som börjar arbeta i ett bättre konjunkturellt läge antas ibland ha en sämre hälsomässig status. I en bilaga till Handlingsplan för ökad hälsa i arbetslivet (SOU 2002:5) redovisas huvudsaklig försörjningskälla 1995 till 1999 för dem som hade arbete respektive var långtidssjuk- skrivna. I nedanstående tabell framgår vilken försörjningskälla som dominerade 1995. Tabell 2: Huvudsaklig försörjningskälla 1995 för dem som 2000 i huvudsak var sjukskrivna eller arbetande. >50 % -95 >50% -95 >50 % -95 Källa: Bilaga 3 i SOU 2002:5 Av tabellen framgår att av de helårssjukskrivna 2000 hade sin huvudsakliga försörjningskälla av arbete 1995. av de sjukskrivna hade sin huvudsakliga försörjning från arbetslöshetsförsäkringen 1995. De som var arbetslösa under en stor del av året har en något större risk för att bli sjukskrivna. Skillnaden är emellertid inte stor och kan inte på långt när förklara ökningen av sjukskrivningstalen. Vad gäller den sista delförklaringen – att rädslan för att bli arbetslös påverkar sjukskrivningsmönstret – är det svårare att påvisa vilken effekt den har. Det finns studier som pekar mot att det i finns ett konjunkturberoende i sjukskrivningarna, som inte till fullo kan förklaras av andra faktorer. Sannolikt kan den snabba ökningen av sjukskrivningstalen i påverkats av detta. Det är emellertid oklart i vilken utsträck- Utveckling av hälsan och ohälsan bland de yrkesverksamma ningen den har gjort det. Om den upplevda risken att bli arbetslös skulle ha en stor betydelse för sjukskrivningarna borde ett helt annat regionalt mönster för sjukskrivningarna uppträda än det som finns . Sjukskrivningstalen borde vara högre där arbetslösheten är låg och vice versa. Istället är det tvärtom. 2.4.5Förändrade ekonomiska drivkrafter för individ och arbetsgivare? Ersättningsnivåer har betydelse för ohälsotalet. Om man genomför kraftiga minskningar av ersättningsnivån torde det med stor sannolikhet, i alla fall på kort sikt, leda till att antalet utbetalda ersättningsdagar minskar. De långsiktiga effekterna är däremot mer osäkra. Möjligheten till vila och återhämtning vid sjukdom kan påverka individens framtida hälsotillstånd. Försämringar av ersättningen skulle vidare kunna leda till att grupper på arbets- marknaden bygger upp alternativa försäkringssystem vid sjukdom. Det är av intresse att diskutera vilken effekt olika ersättnings- system har för sjukfrånvaron och sjuknärvaron på arbetet. Det mesta pekar emellertid på att orsakssambanden är komplicerade. Som ett resultat av 1980-talets diskussion och problemen i samhällsekonomin i stort genomfördes flera olika åtgärder på sjuk- försäkringens område. Skälen var både att man ville minska utgifterna för sjukförsäkringen och att man ville påverka de ekono- miska drivkrafterna för både företag och de anställda. En karensdag i sjukförsäkringen infördes . Ersättningsnivån minskades från 1995. sänktes den med till . En sjuklöne- period infördes och förlängdes 1997 . Dessutom infördes en del mindre förändringar i hur den sjuk- penninggrundande inkomsten beräknades vilket innebar en mindre sänkning av ersättningen i vissa situationer. återställdes i viss mån, men inte fullt ut, villkoren i sjukförsäkringen. Sjuklöneperioden minskades och ersättningsnivån i sjukförsäkringen höjdes till . Det är nu liksom före 1990-talets försämringar vanligt att sjuk- penning kompletteras med ersättning, ofta på av löne- summan, från avtalsförsäkringar. Det förekommer också att privata försäkringar tecknas, enskilt eller i grupp. Utveckling av hälsan och ohälsan bland de yrkesverksamma Sammantaget innebar 1990-talets utveckling att ersättning från försäkringen vid nedsatt arbetsförmåga på grund av sjukdom minskade. Den största försämringen drabbar dem som är korttids- frånvarande, medan de långtidssjukskrivna inte drabbats av lika stora försämringar. Vidare har arbetsgivaren individuellt fått bära ett större ekonomiskt ansvar för framförallt de kortare sjukfallens kostnader genom att en sjuklöneperiod har införts. Kostnaderna för sjukfrånvaron är därmed större för arbets- givaren och ersättningen för individen är sämre än . Det finns studier som visar att ersättningsnivån och antalet karensdagar har betydelse för nyttjandet av sjukförsäkringen. Även om förändringar av ersättningssystemen inte kan förklara de ökade ohälsotalen , har sannolikt relationen mellan korttidsfrånvaro och långtidsfrånvaro påverkats. Att korttids- frånvaron har sjunkit trots att långtidsfrånvaron på grund av sjukdom har ökat kraftigt, kan ha påverkats av införandet av sänkta ersättningsnivåer och karensdagen. Det är också möjligt – men inte visat – att minskad korttidsfrånvaro kan bidra till ökad långtids- frånvaro. En uppsats av Henrekson och påvisar effekter av förändringar i ersättningsnivåerna på försäkringsutnyttjandet. Analysen sträcker sig och ger större effekt av måttliga uppräkning av ersättningsnivån än av någon annan förändring. Henrekson och Persson12 utesluter inte heller att också annat påverkar uppgången 1999. Ökningen därefter förklaras inte alls. Ett visst förklaringsvärde kan alltså ligga i ersättningsnivåns förändring. Det bär också sannolikhetens prägel att ersättnings- nivåer spelar roll för hur många som på marginalen i varje givet hälsoläge tycker sig kunna vara frånvarande från arbetet. Till- räckligt kraftigt sänkt ersättning skulle leda till lägre frånvaro – men också till en sämre försäkring för dem som saknar valmöjlig- het och måste utnyttja försäkringen. här är emellertid snarare om den måttliga återställaren av ersättnings- nivåerna som genomfördes skulle vara en avgörande för- till den mycket snabba ökningen av frånvaron . Med hänsyn till att ersättningsnivån är lägre och långtidsfrånvaron högre än är det utredningens uppfattning att 12 The Effects on of Changes in the , Forthcoming in . Utveckling av hälsan och ohälsan bland de yrkesverksamma inte heller ersättningsnivån kan förklara mer än en liten del av ökningen. 2.4.6Mer restriktiva förtidspensionsbedömningar?