sou · GQB354 · 2003-01-01 00:00:00 — 1996:1010 (3 § utvidgas med lagen (1996:1006) om valutaväxling och betalningsöverföring), 1999:269 (3 § utvidgas med lagen (1999:268) om betalningsöverföringar inom EES), 2000:128 (4–7, 9–10 §§ ändras med hänsyn till genomförande av Europaparla- mentets och rådets direktiv /6/EG om konsumentskydd i sam- band med prismärkning av varor som erbjuds konsumenter) samt 2000:276 (3 § utvidgas med lagen (2000:274) om konsumentskydd vid distansavtal och hemförsäljningsavtal). Prisinformationslagens ändamål och tillämpningsområde framgår av 1–3 §§. I 1 § stadgas att lagen har till ändamål att främja en god prisinformation till konsumenter. Av 2 § framgår att lagen skall tillämpas på sådana näringsidkare som i sin yrkesmässiga verksam- het tillhandahåller varor och tjänster till konsumenter. Av för- arbetena till lagen (prop. 1990/91:171 sid. 9) framgår att varu- och tjänstemarknaden omfattas av lagen generellt samt att det med begreppet vara avses samma som inom konsumenträtten, dvs. Vad avser tjänstemarknaden uppräknas i propositionen arbete på lösa saker eller arbete på fast egendom, främst reparations- och underhållsarbeten, förvaring av lösa saker, behandling av personer och djur, konsulttjänster, hotell- och restaurangtjänster samt trans- portavtal och avtal om sällskapsresor. I specialmotiveringen (a.a. sid. 24) framgår att begreppen näringsidkare och konsument har samma betydelse i prisinformationslagen som i annan konsument- rättslig lagstiftning samt att lagen tar sikte på näringsidkare i detaljistledet. Lagen innehåller i 3 § undantag från dess tillämp- ningsområde. I denna paragraf stadgas att särskilda föreskrifter om information till konsumenter finns i konsumentkreditlagen (1992:83), konsumentförsäkringslagen (1980:38), lagen (1996:1006) om valutaväxling och betalningsöverföring, lagen (1999:268) om betalningsöverföringar inom Europeiska ekonomiska samarbets- området och lagen (2000:274) om konsumentskydd vid distans- avtal och hemförsäljningsavtal. Närmare om dessa lagar . I 4 § första stycket stadgas att prisinformation skall lämnas när en näringsidkare marknadsför bestämda varor eller tjänster. Av förarbetena (a.a. sid. 10) framgår att begreppet marknadsföring har en vidsträckt innebörd i den marknadsrättsliga lagstiftningen. I detta begrepp inbegrips enligt förarbetena till den tidigare mark- nadsföringslagen (prop. 1975/76:34 sid. 124) att det skall vara fråga om åtgärder som syftar till att främja avsättningen av varor eller tjänster. Som exempel på sådana åtgärder anges i förarbetena till prisinformationslagen (prop. 1990/91:171 sid. 10) framställningar och andra handlingar som vänder sig till allmänheten eller viss Vilka bestämmelser om prisinformation finns ? grupp intressenter, åtgärder inriktade på enskilda individer som t.ex. säljargument från en försäljare vid förhandling med en enskild kund, saluhållande av en vara, även om detta är helt passivt, samt åtgärder då en näringsidkare exponerar varor eller beskriver tjänster i skyltfönster, skyltskåp eller liknande anordningar. Begreppet marknadsföring omfattar även uthyrning och liknande förfaranden. I specialmotiveringen (a.a. sid. 24 f) anför departementschefen att uttrycket bestämda varor eller tjänster innebär att det skall vara fråga om varor eller tjänster som till sin art eller sitt slag är tillräck- ligt specificerade, dvs. varan eller tjänsten skall kunna identifieras och särskiljas från andra varor eller tjänster. Departementschefen anför vidare att när det gäller varor av standardiserad typ kan konsumenten vanligen särskilja dessa genom ett fåtal uppgifter, men då det gäller begagnade varor måste beskrivningen i allmänhet vara mer detaljerad för att konsumenten skall kunna bilda sig en uppfattning om varans beskaffenhet. Såvitt gäller tillämpnings- området för tjänster är detta mer begränsat eftersom tjänster i mindre utsträckning är standardiserade. I de fall en tjänst kan spe- cificeras skall prisinformation lämnas. Hantverkstjänster kan ofta inte anses bli bestämda förrän näringsidkare och konsument kommit överens om vad som skall utföras, varför näringsidkarens skyldighet att informera om priset uppkommer först på ett senare stadium av kontakten. Förarbetena tar slutligen upp gränsdrag- ningsproblem när en näringsidkare i ett sammanhang tillhanda- håller både varor och tjänster. Departementschefen anför att det avgörande för vilka regler som skall tillämpas är vilken som är näringsidkarens huvudsakliga verksamhet. I andra stycket stadgas undantag från när prisinformation skall lämnas. Vid lagens till- komst angavs att första stycket inte gällde om särskilda omständig- heter hindrar att prisinformation lämnas. Med det avsågs enligt förarbetena (a.a. sid. 25 f) fall där priset varierar dag från dag, långa pressläggningstider, fall där priset på varan inte kan anges i förväg – auktioner och liknande – samt då varor i en öppen butiksgalleria exponeras i ställ placerat i anslutning till butiken. Genom ändring av paragrafen (SFS 2000:128) gäller numera undantag för skyldig- heten att lämna prisinformation endast vid försäljning på auktion. Ändringen föranleddes av direktiv /6/EG, enligt vilket undantag från skyldigheten att lämna prisinformation endast får ske vid tre fall: dels när varor erbjuds i samband med tillhandahållande av tjänster, dels vid försäljning på auktion samt dels vid försäljning av konst och antikviteter. I propositionen Obeställd reklam m.m. (prop. 1999/2000:40 sid. 35 f) anges att det tidigare generella SOU 2002: 54 Vilka bestämmelser om prisinformation finns ? undantaget i 4 § andra stycket prisinformationslagen inte kan anses förenligt med EG-direktivet utan bör ersättas med specificerat undantag för försäljning på auktion. Uppgifter om hur prisinformationen skall lämnas återfinns i lagens 5–8 §§. I 5 § , som ändrats genom lag 2000:128, anges i första stycket att priset för varor och tjänster skall anges korrekt och tydligt samt att priset skall anges skriftligt om inte konsu- menten kan få upplysning på annat likvärdigt sätt. I andra stycket stadgas att priset skall inbegripa mervärdesskatt och andra skatter samt att om det kan tillkomma avgifter och andra kostnader så skall detta anges särskilt. I förarbetena till prisinformationslagen (prop. 1990/97:171 sid. 27) betonas att prisuppgifterna skall vara synliga samt lätta att uppfatta och att det inte får råda någon tvekan om vilken vara eller tjänst som ett visst pris avser. Prisuppgifterna får inte presenteras på sådant sätt att det kan skapa osäkerhet hos konsumenterna. Uttrycket korrekt refererar enligt förarbetena till de vederhäftighetskrav som gällde enligt 2 § i dåvarande mark- nadsföringslagen. Av förarbetena framgår vidare att kravet för att i stället för skriftlig prisuppgift lämna muntlig sådan är att konsu- menten kan få denna lika lätt som den skriftliga, vilket såvitt gäller varor innebär att den muntliga informationen i princip skall kunna fås i omedelbar närhet till varan. Regeln innebär i praktiken att skriftlig prisinformation inte behöver lämnas i mindre butiker med självbetjäning. Priset bör enligt förarbetena normalt anges i svenska kronor och informationen bör innefatta uppgift om varans eller tjänstens kontantpris. Samtliga tillkommande kostnader och av- gifter skall anges. Priset skall inkludera mervärdesskatt och genom lagändringen lade man till och andra skatter efter ordet mervärdesskatt i andra stycket på grund av införlivningen av det ovan nämnda EG-direktivet. I 6 § första stycket anges att priset för en vara skall anges dels per förpackning eller annan enhet i vilken varan utbjuds till försäljning (försäljningspris), dels per kilogram, liter, meter eller annat vanligen använt mått för varan (jämförpris). Av andra stycket framgår att endast försäljningspriset behöver anges om det på grund av varans karaktär eller ändamål kan antas att en angivelse av jämförpris skulle sakna betydelse eller om en sådan angivelse skulle kunna skapa förvirring. I tredje stycket sägs att endast jämförpriset behöver anges för en vara som inte är färdigpackad och som mäts upp i kundens närvaro. 7 § stadgar att regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer får meddela närmare föreskrifter om skyldigheten att ange jämförpris och de beräkningsgrunder som därvid skall tillämpas. Vilka bestämmelser om prisinformation finns ? lagrummen ändrades genom lag 2000:128 i samband med anpass- ningen till direktiv /6/EG. Före ändringen stadgades i 6 § att priset för en vara skulle anges per förpackning eller någon annan jämförlig enhet av varan samt att för varor som tillhandahålls i varierande kvantiteter skulle priset avse den mängd eller måttenhet som varan vanligen utbjuds i, och i 7 § angavs att uppgift om pris per måttenhet (jämförpris) dessutom skulle lämnas för sådana varuslag det fanns särskilda beräkningsgrunder för samt att dessa beräkningsgrunder fick fastställas av regeringen eller den myndig- het som regeringen bestämmer. EG-direktivet föreskriver i artikel 5 första punkten under vilka omständigheter undantag för skyldig- heten att ange jämförpriser för varor får meddelas. Sådana omstän- digheter föreligger dels om jämförpris inte är av betydelse med hänsyn till varans karaktär eller ändamål, dels om en sådan angivelse skulle vara förvirrande. Departementschefen anförde i propositionen Obeställd reklam m.m. (prop. 1999/2000:40) att dessa undantag bör anges i lagen. Den myndighet som åsyftas i 7 § är , vilket framgår av 3 § 1–2 punkterna förord- ning (1995:868) med instruktion för . Beträffan- de andra varor än livsmedel regleras frågan om jämförpriser i förordningen (1994:276) om jämförpriser på andra varor än livs- medel. Närmare om denna förordning nedan. Beträffande tjänster stadgas i 8 § att om det slutliga priset för en bestämd tjänst inte kan anges, skall näringsidkaren i stället ange grunderna för hur priset bestäms. Departementschefen anförde i förarbetena till prisinfor- mationslagen (prop. 1990/91:171 sid. 12 f) att för tjänster av mer standardiserad natur bör näringsidkaren redan före avtalets ingå- ende informera konsumenten om kontantpriset, men om all den information som krävs för att kunna ange kontantpriset inte föreligger vid avtalstillfället bör det vara tillräckligt att närings- idkaren ger konsumenten information om de debiteringsprinciper som skall ligga till grund för prisets senare bestämmande. Frågan om var den skriftliga prisinformationen skall lämnas regleras i 9–13 §§. Av 9 §, som ändrats genom lag 2000:128, fram- går att priset skall anges så att det framgår klart för konsumenten vilken vara eller tjänst som informationen avser. Före ändringen avsågs även jämförpriset. 10–12 §§ avser endast varor. I 10 § första stycket stadgas att när en bestämd vara utbjuds i en försäljnings- lokal, i ett skyltfönster eller skyltskåp eller i omedelbar anslutning till säljstället, skall priset för varan anges 1) på varan eller dess förpackning eller 2) i varans omedelbara närhet, på en hyllkants- etikett eller skylt, så att risk inte föreligger för förväxling med pris SOU 2002: 54 Vilka bestämmelser om prisinformation finns ? på andra varor. Vidare stadgas i andra stycket att om det föreligger praktiska hinder mot vad ovan angivits får priset anges i en pris- lista, prisfrågeterminal eller liknande. Lagrummet ändrades genom lag 2000:128 på så sätt att vad som sägs om pris tidigare även avsett jämförpris. I 11 § första stycket anges som huvudregel beträffande dagligvaror som marknadsförs genom självbetjäning att priset skall anges på varan eller dess förpackning. Om det föreligger praktiska hinder mot detta eller om det finns ett prisinforma- tionssystem som gör det möjligt för konsumenten att på ett enkelt sätt dels beräkna den sammanlagda kostnaden för varorna före betalningen, dels kontrollera att det pris som tas ut stämmer över- ens med prisangivelsen vid varan får dock, enligt andra stycket, priset anges i varans omedelbara närhet som beskrivits ovan under 10 § första stycket punkten 2. I 11 § tredje stycket stadgas att den ovan angivna kontrollmöjligheten inte behöver ordnas om det är tekniskt säkerställt att det pris som tas ut stämmer överens med priset vid varan. Med dagligvaror förstås enligt motiven (a.a. sid. 31) sådan vara som köps ofta och med i regel liten uppoffring av tid och energi vid varje inköpstillfälle, t. ex. de flesta livsmedel, tobak, tvål, många kemisktekniska artiklar samt tidningar. Av 12 § fram- går att regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om vad som skall anses utgöra praktiska hinder enligt 10 och 11 §§ samt om kraven för att kontroll skall vara obehövlig enligt 11 §. Den myndighet som avses är Konsu- mentverket. I 13 §, som avser tjänster, stadgas att information om priset för en bestämd tjänst eller, i fall som avses i 8 § (dvs. om det slutliga priset inte kan anges), om grunderna för hur priset bestäms skall lämnas lätt tillgänglig på eller i omedelbar anslutning till den plats där näringsidkaren bedriver sin rörelse eller annars marknads- för sina tjänster. I 14 § första stycket stadgas att om en näringsidkare inte lämnar prisinformation enligt denna lag skall marknadsföringslagen tilläm- pas. I andra stycket anges att prisinformation enligt denna lag skall därvid anses vara sådan information av särskild betydelse från konsumentsynpunkt som avses i 4 § andra stycket marknads- föringslagen. Vilka bestämmelser om prisinformation finns ? Förordning (1994:276) om jämförpriser på andra varor än livsmedel Av 1 § framgår att förordningen tillkommit för att skall uppfylla sina internationella förpliktelser enligt avtalet om EES. I 2 § stadgas att för andra varor än livsmedel som säljs efter volym, vikt, längd eller yta skall jämförpriset enligt 7 § prisinformations- lagen beräknas genom att försäljningspriset anges i kronor per liter eller kubikmeter för varor som säljs efter volym, kronor per kilo eller ton för varor som säljs efter vikt, kronor per meter för varor som säljs efter längd och kronor per kvadratmeter för varor som säljs efter yta. Beräkningsgrunderna enligt 2 § gäller enligt 3 § inte för följande varuslag när de säljs färdigförpackade i förutbestämda mängder: färdigblandade målarfärger och fernissor, lim och klister, rengöringsmedel, fläckborttagningsmedel, stärkelse, färgämnen, avkalkningsmedel, desinfektionsmedel, bekämpningsmedel mot insekter, luktborttagningsmedel, kosmetika, skönhets- och toalett- artiklar, tvättmedel, lösningsmedel, smörjoljor och stickgarner. Det bör anmärkas att denna förordning bygger på ett numera upphävt EG-direktiv, varför förordningen inte längre tillämpas. föreskrifter om prisinformation (KOVFS 1992:1) avser marknadsföring av dagligvaror genom självbetjäning. I 1 § anges beträffande vilka varuslag som det skall anses föreligga praktiska hinder enligt 11 § andra stycket prisinformationslagen mot att lämna prisinformation på varan eller dess förpackning. gäller inte längre KOVFS 1993:1, utan i stället har föreskrifter om jämförpriser på varor (KOVFS 2001:1) trätt i kraft. I dess 1 § stadgas att priset för en vara skall anges dels per förpackning eller annan enhet i vilken varan utbjuds till försäljning (försäljningspris), dels per måttenhet enligt 5 § (jämförpris). Skyldighet att ange jämförpris gäller enligt 2 § inte förpackningar med ett innehåll som är mindre än eller , som innehåller flera olika varor eller där försälj- ningspriset är detsamma som jämförpriset. Inte heller gäller skyl- digheten att ange jämförpris för varor som undantas i överenskom- melse mellan och branschorganisation därför att angivande av jämförpris skulle sakna betydelse eller skapa förvirring. I 3 § anges hur jämförpriset skall presenteras, i 4 § anges SOU 2002: 54 Vilka bestämmelser om prisinformation finns ? beräkningsgrunder för vissa typer av varor samt i 5 § anges vilka måttenheter som skall användas för jämförpriser. Lag (2000:274) om konsumentskydd vid distansavtal och hemförsäljningsavtal Lagen gäller enligt 1 § för avtal varigenom en näringsidkare över- låter eller upplåter lös egendom till eller utför tjänster åt en konsu- ment om antingen kommunikationen sker på distans och avtalet ingås inom ramen för ett av näringsidkaren organiserat system för att träffa avtal på distans (distansavtal) eller avtalet ingås vid ett hembesök eller under en av näringsidkaren organiserad utflykt till en plats utanför dennes fasta försäljningsställe (hemförsäljnings- avtal). I 2 § definieras vad som avses med konsument, näringsidkare och hembesök. Undantag från vissa distansavtal finns i 3 §. Distansavtal som avser försäkring, kredit eller annan finansiell tjänst, uppförande av byggnad eller annan fast anläggning på mark eller i vatten, avtal som ingås med en teleoperatör genom använd- ning av offentlig telefonautomat eller avtal som ingås vid en auktion där budgivningen normalt inte sker elektroniskt omfattas inte av lagen. Inte heller gäller lagen enligt 5 § hemförsäljningsavtal om priset understiger , om avtalet gäller finansiella instrument enligt lagen (1991:980) om handel med sådana, om avtalet gäller försäkring eller uppförande av byggnad eller annan fast anläggning på mark eller i vatten eller, slutligen, om avtalet ingås vid ett hembesök som äger rum på konsumentens uttryckliga begäran och avtalet gäller en vara eller tjänst som omfattas av konsumentens begäran eller har direkt samband med den varan eller tjänsten. Vid marknadsföring som syftar till distansavtal skall näringsidkaren enligt 9 § ge information om bl.a. varans eller tjänstens pris, inbegripet skatter och avgifter (p 3), leverans- kostnader (p 4), kostnaden för att ett medel för distanskommu- nikation används om inte kostnaden är beräknad efter normaltaxa (p 7). Näringsidkaren skall, sedan distansavtal ingåtts, enligt 10 § ge konsumenten bekräftelse med information om bl.a. priset och leveranskostnader (p 3 och 4 i 9 §). Undantag från informations- skyldigheten enligt 10 § ges i 5-7 §§. Om en näringsidkare inte lämnar information i enlighet med 9-11 §§, skall marknads- föringslagen tillämpas och den uteblivna informationen skall därvid anses vara sådan information av särskild betydelse från konsument- synpunkt som avses i 4 § andra stycket marknadsföringslagen. Vilka bestämmelser om prisinformation finns ? VVFS 1999:177 föreskrifter om taxitrafik har med stöd av 11 kap 1 § yrkestrafikförordningen (1998:779) och 20 § förordningen (1993:1065) om teknisk kontroll meddelat föreskrifter om prisinformation samt jämförpriser vid taxiresor. Föreskrifterna trädde i kraft utom såvitt avsåg bestämmelserna om prisinformation, vilka till och med utgången av oktober månad 2000 fick anges enligt äldre föreskrifter för taxitrafik (VVFS 1997:190). I avsnitt 3 i de nya föreskrifterna finns regler om prisinformation. Ett taxifordon skall vara försett med väl synlig prisinformation såväl i som utanpå fordonet och prisinformationen skall vara varaktigt utförd samt läsbar från varje passagerarplats samt utifrån från ett avstånd om . Prisinformationen skall innehålla bl. a. en redovisning av samtliga nyttjade tariffer med särredovisning av tariffbenämning, tariffvär- den, tillämpningsområde samt jämförpris. Den prisinformation som skall finnas inne i taxifordonet skall dessutom innehålla upp- gift om taxiföretagets namn, adress och telefonnummer. Med jämförpris förstås enligt avsnitt 2.11 och 2.26 det belopp som uppstår vid tillämpningen av en tariff vid en typresa om 10 kilo- meters färd . En tillståndshavare eller förare som uppsåtligen eller av oaktsamhet bryter om föreskrifter döms enligt 9 kap 5 § yrkestrafikförordningen (1998:779) till penningböter. Fastighetsmäklarlagen (1995:400) Fastighetsmäklarlagen omfattar enligt 1 § fysiska personer, som yrkesmässigt förmedlar fastigheter eller delar av sådana, byggnader på annans mark, tomträtter, bostadsrätter, andelsrätter avseende lägenhet, arrenderätter eller hyresrätter. Det finns inte i lagen några föreskrifter om vilken information om priser m.m. som fastighets- mäklaren skall lämna vid marknadsföring av uppdraget. Dock anges i 11 § att ett uppdragsavtal skall upprättas skriftligen och att en mäklare inte får åberopa avtalsvillkor som inte tagits in i uppdrags- avtalet eller på annat sätt avtalats skriftligen. Undantag görs för överenskommelser om ändring av förmedlingsobjektets pris och villkoren för överlåtelse/upplåtelse. I 21 och 22 §§ stadgas att för det fall annat inte avtalats skall fastighetsmäklarens ersättning beräknas efter viss procent på köpeskillingen och mäklaren har SOU 2002: 54 Vilka bestämmelser om prisinformation finns ? endast rätt till ytterligare ersättning för kostnader endast om sär- skild överenskommelse träffats om det. KOVFS 1996:4 riktlinjer för tillhandahållande, utförande och marknadsföring av fastighetsmäklartjänster i konsumentförhållanden har efter överläggningar med berörda bransch- organisationer utarbetat riktlinjer för fastighetsmäklare. Riktlinjerna gäller för tillhandahållande, utförande och marknadsföring av fastighetsmäklartjänster i konsumentförhållanden enligt fastighets- mäklarlagen. Av avsnitt 3.4 framgår att ersättning till fastighets- mäklare alltid skall anges inklusive mervärdesskatt. Innan ett uppdragsavtal ingås skall fastighetsmäklaren enligt avsnitt 4.1 lämna information till om bl.a. vilken provisionssats som gäller, under vilka förutsättningar provision skall utgå samt hur den skall beräknas samt efter vilka grunder ersättning skall beräknas när det avtalats att den skall utgå i annan form än provision. Lag (1989:508) om försäkringsmäklare Med försäkringsmäklare förstås enligt 1 § en juridisk eller fysisk person som yrkesmässigt till olika uppdragsgivare förmedlar direkt- försäkringar från flera från varandra fristående försäkringsgivare. I lagen finns inga uttryckliga bestämmelser om prisinformation beträffande tjänsten att förmedla försäkring. Enligt 12 § skall försäkringsmäklaren se till att uppdragsgivaren får den information som en försäkringsgivare enligt 5 § och 6 § första stycket konsu- mentförsäkringslagen (1980:38) är skyldig att lämna i samband med att en försäkring tecknas. Försäkringsmäklaren skall enligt 13 § utföra sitt uppdrag omsorgsfullt och med iakttagande av god försäkringsmäklarsed. FFFS 1995:52 allmänna råd angående god försäkringsmäklarsed I 1 kap 2 § andra stycket föreskrivs att en mäklare bör förmedla information mellan kunden och försäkringsgivaren snabbt och koncist. I 5 § andra stycket anges att mäklaren bör ifråga om för- säkringar till konsumenter även redogöra för vilka kostnader som Vilka bestämmelser om prisinformation finns ? belastar och har belastat kundens befintliga försäkringsskydd och vilka kostnader det föreslagna försäkringsskyddet kommer att medföra. Av 6 § framgår att mäklarens skall föreslå lämpliga lös- ningar och presentera förslag från flera av varandra oberoende försäkringsgivare samt lämna kunden en skriftlig jämförelse. Vid denna jämförelse bör mäklaren även informera kunden om fördelar och nackdelar med de olika alternativen, däribland om och andra villkor som kunden behöver för att kunna bedöma kostnaden för och omfattningen av försäkringen. I 3 kap 2 § anges att mäklaren inte bör begära arvode av kunden om inte skriftlig överenskommelse träffats om detta. I sådant avtal bör mäklaren ange sina ersättningsanspråk eller de principer som dessa kommer att grundas på. Lag (1993:440) om privat arbetsförmedling och uthyrning av arbetskraft Arbetstillfällen omfattas i sig inte av prisinformationslagen. Från arbetstillfällen i sig måste skiljas tjänsten bestående av förmedling av arbetstillfällen. Denna tjänst är reglerad i ovanstående lag. Lagen gäller enligt 1 § arbetsförmedling som bedrivs av annan än den offentliga arbetsförmedlingen. förstås verk- samhet som har till ändamål att skaffa arbete till arbetssökande eller arbetskraft åt arbetsgivare och som inte innebär uthyrning av arbetskraft.