sou · GQB3108d2 · 2003-01-01 00:00:00 — konstaterade i skarpa ordalag att amerikanskt bistånd till legitima regering inte kunde betecknas som "intervention", vilket varit implicerat i uttalande. Yttre intervention kom endast från och Sovjet- unionen, menade den amerikanske diplomaten, och uttalandet utgjorde inte en god inledning till förbindelser med den nya amerikanska administration.269 påpekade att utrikesminister uttalande överensstämde med FN-resolutioner om från före- gående år och utrikesministerns formulering var om något mildare i sin utformning än vad denna FN-resolution deklarerat. var därmed av åsikten att den amerikanska rege- ringen överreagerat i frågan. Den amerikanska sidan genmälde dock att det var skillnad på att stödja en FN-resolution och att göra offentliga uttalanden där fokuseringen endast låg på det ame- rikanska biståndet till den legitima regeringen i . konstaterade avslutningsvis att han beklagade det svenska uttalandet mot bakgrund av de senaste fyra årens utmärkta förbindelser mellan och . Han påpekade även, och problematiskt ur ett svenskt perspektiv, att länderna hade haft och fortfarande hade viktiga affärer på gång, bl.a. på försvarssidan.270 Vad hänvisade till i sitt förtäckta hot var troligen de problem som seglat upp i och med Datasaabaffären samt de till- stånd som krävdes för svenska inköp av amerikanska missiler och motorer till JAS-systemet. , , togs chargé d´affaires på egen begäran emot av utrikesminister och den amerikanska diplomaten repeterade då det budskap som givits till i D.C. I samband med besök lämnade han även över ett non-paper som innehöll en skarpt formulerad skriftlig version av den amerikanska reaktionen på uttalanden. svarade på kritiken med att understryka att hans uttalande om att all utländsk inblandning i måste upphöra inte var riktad mot militära och 269Promemoria av , , och , , HP 1 Ua, doss. ekonomiska bistånd till regimen i . Han konstaterade dock att den stod fast vid uttalandet att det militära biståndet skulle leda till en förlängning av striderna och till ökad blodsutgjutelse. På denna punkt förelåg en åsiktsskillnad mellan länderna, menade . Utrikesministern framhöll även att man från amerikansk sida måste se uttalandet mot bakgrund av den traditionella svensk utrikespolitiken. För ett litet, neutralt och demokratiskt land som var principer som territoriell integritet, fredlig lösning av konflikter och stöd för mänskliga rättigheter av grundläggande betydelse. Han påpekade avslut- ningsvis att han var förvånad över det amerikanska språkbruket och uttalandena att det kunde påverka de bilaterala svensk- amerikanska förbindelserna.271 Inför ett interpellationssvar i kammare som var tänkt att ge rörande den svenska politiken gentemot hade den amerikanska regeringen framfört vissa önskningar till utrikesministern. Man hoppades att han skulle korrigera den uttalanden beträffande det amerikanska stödet till och ge en fullständig bild av den kubanska och sovjetiska subversiva verksamheten i landet [the full picture of Cuban/Soviet Bloc subversion in that country]. höll dock fast vid sin linje från , dvs. att det amerikanska militära biståndet inte främjade freden utan endast ledde till att striderna förlängdes. konstaterade också att den amerikanska regeringen stödde från början den civil- militära regeringen i och har fortsatt detta stöd trots regimens tilltagande isolering. Den salvadorianska regeringens ställning torde i hög grad vara beroende av detta stöd.272 När träffade den amerikanska utrikes- ministern noterade den svenska diplomaten att det fanns en skillnad i grundinställning, men att detta inte borde tillåtas påverka de goda och förtroendefulla bilaterala förbindelserna mellan Det tre-sidiga amerikanska non paper med titeln finns även i ibid. 272I den svenska policyförklaring från slogs bl.a. fast att: Den amerikanska regeringen stödde från början den civil-militära regeringen i och har fortsatt detta stöd trots regimens tilltagande isolering. Den salvadoranska rege- ringens ställning torde i hög grad vara beroende av detta stöd En huvudlinje i svensk utrikespolitik är att verka för nationellt självbestämmande, fredlig lösning av konflikter och mänskliga rättigheter. För en liten alliansfri nation som är det av vitalt intresse att respekten för dessa principer upprätthålls Detta är bakgrunden till den engagemang i frågan om händelseutveck- lingen i . Solidariteten med plågade och förtryckta människor varhelst de befinner sig i världen är inte bara ett uttryck för en naturlig mänsklig medkänsla. Det är också ett sätt att värna om principer som är livsviktiga för vår egen trygghet och självständighet. och [och] instämde uttryckligen i denna slutsats.273 utvecklades alltmer ett stormaktsperspektiv i den svenska kritiken mot och i utrikesdeklarationen talades om demokratiernas ansvar. anklagades för att svika sina ideal och bedriva en kortsynt politik, där små länder utnyttjades för att statuera exempel i stor- maktspolitiken. Kritik framfördes även rörande roll i regionen. Den svenska kritiken mot politik i sammanfattades i ett svar på en riksdagsfråga där man konstaterade att: Den har vid upprepade tillfällen starkt kritiserat den amerikanska politiken gentemot El Salva- dor. Det är kortsynt och ovärdigt av en demokrati som att stödja en regim som står alltmer isolerad från sin egen befolkning och med ett tungt ansvar för en fruktansvärd terror. Från amerikansk sida hävdas att krisen i beror på en utifrån kommande kommunistisk subversion. Jag delar inte den uppfattningen De som vill arbeta för demokrati i når inga resultat med vapenstöd till den sittande regeringen har uppmanat parterna i El Salvador-kon- flikten att förhandla bör, enligt vår uppfattning, använda sitt inflytande för att förmå den sittande regimen att uppta sådana för- handlingar, inte till stöd för en omöjlig terrorpolitik. Den amerikanska reaktionen på dessa svenska uttalanden, som presenterats i drygt en månad innan planerade val i , blev mild och kom först . En anledning till detta kan ha varit att den amerikanska ambassaden valde att inte rapportera hem om uttalandet och att det nådde via andra kanaler.274 Inte förrän träffade den amerikanske , på egen begäran, den svenske utrikesministern och framhävde då att man på amerikansk sida ville söka förhindra att de meningsskiljaktigheter som förelåg mellan och ifråga om ledde till ett publikt 273Promemoria av , , och , ; Utrikes- departementet Pressmeddelande, Interpellation 1980/81:84, , ibid; och Promemoria av , Amerikansk reaktion på utrikesminister uttalande om , , samt bilaga med titeln (se ovan), alla dokument finns i HP 1 Ua, doss. 274Promemoria av , , och , ; och Promemoria av , Svenska uttalanden om roll i , , båda i HP 1 Ua, doss. meningsutbyte som kunde påverka andra och viktigare frågor i de svensk-amerikanska relationerna. I fäste man avseende vid svenska uttalanden. Man ville från amerikanska sida uttrycka en förhoppning om restraint [återhållsamhet] från vår sida i fråga om uttalanden. Utrikesministern konstaterade i sitt svar att oenighet i denna fråga var oundviklig eftersom vi hade olika uppfattningar om konfliktens natur, om öst-väst-aspekten kontra det lokala elementet. Från svensk sida var man orolig för utvecklingen i och ville lika lite som se ett kommunistiskt maktövertagande i landet. Men vi måste fortsätta uttala våra synpunkter på hur konflikter av denna typ skall lösas och utrikesministern ansåg också att de båda länderna hade råd att ha olika uppfattningar i denna sak, utan att detta borde påverka andra aspekter på våra bilaterala relationer.275 Kritik kom senare att framföras även mot den nytillträdde socialdemokratiska utrikesministern tal i FN om roll i där han yttrat att spelade en avgörande roll när det gäller att hålla vacklande diktaturer under armarna. Även kunde den befarade kritiken mot karaktäriseras som relativt mild. Förutom den amerikanska FN-representantens omedelbara replik på uttalande togs frågan upp vid ett möte mellan , Under Secretary for Political Affairs, vid State Department och den svenska polchefen . Eagleburger hade då konstaterat att rätt att kritisera inte ifrågasattes, men att den svenska kritiken berodde på att missuppfattat situation i regionen. Visst fanns problem och dessa försökte man nu rätta till. Amerikanen noterade även med emfas att var en del av intressesfär.276 I samband med kabinettssekreterarens besök i författades inom ett antal bakgrunds- promemorier rörande konflikten mellan och i frågor om . Dessa spörsmål visade sig ha varit de enda konkreta politiska frågorna där det rått allvarliga meningsskilj- aktigheter mellan och . Detta gällde såväl den borgerliga som den nytillträdda socialdemokratiska regeringen. Den starkaste reaktionen hade kommit i 275Promemoria av , Amerikanske ambassadören hos utrikesministern, , HP 1 Ua, doss. 276Promemoria av , , och , ; och Promemoria av , Svenska uttalanden om roll i , , båda i HP 1 Ua, doss. samband med dåvarande utrikesminister uttalande den 3 februari 1981.277 På gjorde man bedömningen att det amerikanska reaktionsmönstret kunde förklaras med deras starka säkerhetspolitiska intressen i regionen och att inte kunde tolerera öppen kritik av sitt agerande, utan istället föredrog att den gjordes via diplomatiska kanaler. Detta hade framgått vid flera samtal med amerikanska företrädare. Man konstaterade vidare att den svenska sidan givetvis måste vidhålla sin rätt att kritisera amerikansk politik, speciellt när den gällde viktiga principfrågor för . Svensk kritik mot amerikanskt agerande hade en tendens att stärka den inhemska oppositionen i och kunde därigenom indirekt påverka den amerikanska politiken. Det ansågs dock inte tillräckligt att i längden arbeta med ett förhållande mellan länderna som gick ut på att var ense om att vara oense (detta var en formel som man kommit överens om vid vicepresidenten besök i ). måste föra en dialog med den amerikanska administrationen om utvecklingen i området och övertyga den om att krav på social och ekonomisk rättvisa gick att förena med amerikanska säkerhetsintressen. Det långsiktiga målet i borde vara fred och stabilitet. För detta krävdes djupgående sociala och ekonomiska reformer och här kunde spela en viktig roll genom att stödja de demokratiska krafter- na i området. Ett stöd till de repressiva krafterna, ansåg man på , ger endast fortsatt näring åt den väpnade oppositionen.278 Vid statsminister tidigare nämnda besök i kom också frågan om situationen i att beröras vid statsministerns samtal med pre- sident . kunde efter beskrivning av den amerikanska synen på frågan konstatera att meningarna gick isär rörande dessa spörsmål. Förhoppningsvis, menade stats- ministern, kunde den svenska och amerikanska regeringen hålla fast vid formeln om att agree to disagree.279 277Promemoria av , , och , ; och Promemoria av , Svenska uttalanden om roll i , , båda i HP 1 Ua, doss. För samtalet mellan Eagleburger och chefen för , se Promemoria av , Chefen för politiska avdelningens samtal med Eagleburger, , HP 1 Ua, doss. 279Statsministerns samtal med president , , HP 1 Ua, doss. Men det lugn som etablerats i Centralamerikafrågan upphörde när statsminister , i en artikel i uppmanade den amerikanska kongressen att avslå president begäran om ytterligare anslag till contrasgerillan i . Den amerikanske ambassa- dören i , , begärde omgående företräde hos stats- ministern.280 I statsminister samtal med konstaterade amerikanen att artikeln innehöll kända svenska ståndpunkter och att den inte kom som någon över- raskning. Detta var synpunkter som statsministern själv tagit upp under samtalen med president . Bekymret ur ett ame- rikanskt perspektiv gällde sättet på vilket en svensk statsminister vände sig direkt till den amerikanska kongressen, i en fråga av stor betydelse för presidenten. respekterade uppfattning, fortsatte , men undrade hur detta stämde med uppgörelsen om att vara ense om att vara oense.281 Statsministern, som sade sig uppskatta möjligheten att redovisa den svenska ståndpunkten, noterade att frågan inte var en intern amerikansk angelägenhet, eftersom det gällde ett annat land näm- ligen . Det handlade om huruvida man skulle ge militärt stöd till contras, vilka hade som mål att störta den nicaraguanska regeringen. Denna fråga berörde alla länder. För det andra rörde detta även frågan om respekten för den internationella rätten. En supermakt som fattar ett beslut som enligt svensk uppfattning stred mot folkrätten, menade , var också en fara för den svenska utrikespolitiken. Det ansågs från svenskt håll därför viktigt att reagera skarpt. För det tredje, slog statsministern fast att fort- satt stöd till contras skulle underminera den centralamerikanska fredsplanen, en plan som stödde.282 publice- rade den amerikanske ambassadören ett officiellt svar i samma tidning och kontroversen rann ut i sanden.283 Goda relationer mellan och var trots allt . 280Promemoria av , Amerikanska reaktioner på statsministerns artikel om i , , HP 1/, doss. Rörande statsministerns artikel se, : Ge inte contras stöd! 281Promemoria av , Ambassadör hos statsministern om , , HP 1/, doss. Ett närmast identiskt uttalande gjordes offentligt vid av den amerikanske ambassadören och han intervjuades även i Rapport, . 283Promemoria av , Amerikansk reaktion på statsministerns artikel i bladet , , HP 1/, doss. Som avslutande kommentar kan noteras att de svensk-amerikanska konflikterna i frågan om flammade upp vid ett flertal tillfällen , men att meningsskiljaktigheterna länderna emellan, såvitt det går att utläsa från svenska dokument, aldrig kom att allvarligt påverka de bilaterala relationerna. Här går det således att dra en parallell till förbindelserna mellan länderna i samband med Vietnamfrågan , där hoten från amerikansk sida om att dra in exporttillstånden av viktig försvarsmaterial till inte heller tycks ha realiserats, med undantag för smärre förseningar vad gällde Redeyeaffären. Det bör dock noteras att det slutgiltiga svaret på frågan huruvida den svenska kritiken mot politik i påverkade de svenska materielärenden finns i de amerikanska arkiven, som ännu ej öppnats för forskare. Det går således inte att utesluta att uttalanden och kan ha bidragit till de förseningar som skedde i samband med den svenska upphandlingen av och tillståndet att licenstillverka GE 404 motorn till JAS. Troligen var dock den viktigaste orsaken till dessa förseningar Datasaabaffären, som när den nått en lösning som- maren 1982, gjorde det möjligt för att återuppta förhand- lingarna med om att importera avancerade vapen för den svenska försvarsmaktens räkning.