sou · GQB3121d6 · 2003-01-01 00:00:00 — Om barnet, när båda föräldrarna flyttat från den gemensamma bosta- den, vistas i lika stor omfattning hos båda sina föräldrar – exempel- vis udda veckor hos modern och jämna veckor hos fadern – anses barnet ha sitt egentliga hemvist där det med beaktande av objektiva omständigheter såsom skola, daghem, vistelse och ansvar för den vardagliga omvårdnaden, praktiska angelägenheter och fritids- sysslor m.m. har störst anknytning (RSV i Folkbok- föring). Rätts- och utvecklingsenheten vid i () har utfärdat rekommendationer angående handlägg- ningen av barns folkbokföring. Av dessa framgår bl.a. följande. Det finns inga särskilda bestämmelser i om var barn skall folkbokföras. Avgörande för bedömningen av var ett barn skall vara folkbokfört är dygnsviloregeln enligt 7 § FOL. Ett barn som regelbundet tillbringar sin dygnsvila hos den ena av sina föräldrar har enkel bosättning och skall då vara bosatt hos den föräldern. Ett barn som tillbringar sin dygnsvila växelvis hos båda föräldrarna i sådan omfattning att de har dubbel bosättning, skall bokföras hos den förälder där barnet med hänsyn till öriga omständigheter får anses ha sitt egentliga hemvist. Som exempel på sådana omständig- heter anges antalet dygnsvilor hos respektive förälder var skola och daghem finns var övriga syskon är folkbokförda ansvar för praktiska angelägenheter var kompisar finns. I rekommendationerna anförs vidare: Sammantaget får anses gälla att ett barn som har dubbel bosättning har sitt egentliga hemvist där det tillbringar flest nätter. Så länge en förälder bor kvar på ursprungsfastigheten och barnet endast tillbringar mer hos den förälder som flyttat från ursprungsfastigheten leder detta inte till ändrad bosättning för barnet. För att det skall vara fråga om ändrad bosättning måste det visas att en verklig föränd- ring av de faktiska förhållandena har ägt rum. En helhetsbedöm- ning av relevanta omständigheter bör göras vari ingår att bedöma om tyngdpunkten för barnets vistelse har övergått till den andre föräldern. När båda föräldrarna flyttat från ursprungsfastigheten måste en ny bedömning av var barnet tillbringar flest nätter ske. Barnet skall då folkbokföras där det tillbringar flest nätter. lika många nätter hos vardera föräldern får en bedömning av övriga omständigheter visa var barnet har sitt egentliga hemvist och därmed var det skall vara folkbokfört. Går det vid en sådan bedöm- ning inte att fastställa var barnet har sitt egentliga hemvist kan den s.k. tröghetsregeln tillämpas. Denna regel innebär att barnet folk- bokförs hos den förälder som barnet senast har varit folkbokfört tillsammans med. Följande exempel lämnas: Ett barn skall efter föräldrarnas skilsmässa bo hos sin pappa och sova där alla nätter utom fyra då han sover hos mamman. Folkbokföring hos pappan. Ett barn skall efter föräldrarnas separation bo lika många nätter hos vardera föräldern. Mamman bor kvar i ursprungsfastig- heten. Barnet skall vara folkbokfört hos sin mamma. Ett barn skall efter föräldrarnas separation tillbringa hos sin pappa på ursprungsfastigheten och hos sin mamma på hennes nya fastighet. Barnet skall vara folkbokfört hos sin pappa. Ett barn skall efter föräldrarnas skilsmässa tillbringa hos sin mamma på ursprungsfastigheten och hos pappan på hans nya fastighet. Barnet skall vara folkbokfört hos sin pappa. Ett barn skall efter föräldrarnas skilsmässa tillbringa hos sin pappa på ursprungsfastigheten och hos sin mamma på hennes nya fastighet. Mamman har huvudansvaret för barnet och sköter alla kontak- ter med skolan och sjukvården. Det är hon som stannar hemma från arbetet när barnet är sjukt. Barnet skall vara folkbokfört hos sin mamma. Ett barn skall efter föräldrarnas skilsmässa bo lika många nätter hos vardera föräldern. Ingen av föräldrarna bor kvar i ursprungsfastigheten. Barnet går i skola på den ort där pappan bor. Barnet har även sina flesta kompisar på denna ort. Barnet skall vara folkbokfört hos sin pappa. Ett barn skall efter föräldrarnas separation bo lika många nätter hos vardera föräldern. Ingen av föräldrarna bor kvar i ursprungsfastigheten. Mamman flyttade sist från ursprungsfas- tigheten. Föräldrarna bor nära varandra och barnet har lika lång väg till skolan från båda. Barnet har en syster som är folkbok- förd hos pappan och en bror som är folkbokförd hos mamman. Barnet skall vara folkbokfört hos mamman. 3.1.5Folkbokföring vid gemensam vårdnad – några rättsfall 1.Ett barns folkbokföring har inte ansetts böra ändras från moderns fastighet (ursprungsfastigheten) till faderns nya adress, oaktat barnet tillbringar mer där (Kammarrättens i dom i mål nr 7113-1995). Föräldrar begärde i samförstånd att folkbokföringen för deras dotter skulle ändras. Bakgrunden var följande. Föräldrarna separe- rade och fadern flyttade från den gemensamma bostaden till en ny bostad, där dottern skulle bo . Fadern skulle ha det största praktiska ansvaret och föräldrarna ansåg det därför ändamålsenligt att dottern var folkbokförd hos honom. Hos modern var tre barn i tidigare äktenskap bosatta och hos fadern träffade dottern regelbundet faderns dotter i ett tidigare äktenskap. , vars beslut inte ändrades av länsrätten, fann att dotterns bosättning hos modern inte upphört och fann med stöd av 7 § folkbokföringslagen att dottern även fortsättningsvis skulle vara bosatt hos modern. Kammarrätten avslog överklagandet under hänvisning till att vad som framkommit i målet inte visat att det förelåg tillräckliga skäl att ändra folkbokföringen. 2.Ett barn som tillbringade hos fadern och resten hos modern har ansetts ha större anknytning till moderns fastighet än till faderns. Att barnet hade ett syskon som var folk- bokfört hos fadern ändrade inte den bedömningen (Kammar- rättens i dom i mål nr 8649-1998). Två makar, som levde åtskilda, hade gemensam vårdnad om dottern . var vid tiden för föräldrarnas separation folkbok- förd på faderns adress. anmälde flyttning tillsammans med modern till moderns nya bostad. tillbringade hos fadern och övrig tid hos modern. syster var bosatt hos fadern. fann att hade tillgång till bostad hos båda sina föräldrar. var tillsammans med sin far och syster folkbokförd på faderns adress. ansåg att den bostaden utgjorde hennes egentliga hemvist och ändrade inte folk- bokföringen. Länsrätten fann att i samband med att föräldrarna flyt- tade isär kommit att tillbringa dygnsvilan på sådant sätt att hon enligt 7 § andra stycket folkbokföringslagen kunde anses ha två bostäder (dubbel bosättning). Vid dubbel bosättning skall en person anses bosatt på den fastighet där han sammanlever med sin familj eller med hänsyn till övriga omständigheter anses ha sitt egentliga hemvist. sammanlevde med sin familj i båda bostäderna, varför frågan om var hon skall vara folkbokförd skulle besvaras med hänsyn till övriga omständigheter. Länsrätten beak- tade därvid följande. Efter föräldrarnas separation tillbringade två tredjedelar av sin tid i moderns bostad. Denna omstän- dighet talade för att hon skulle ha sitt egentliga hemvist hos modern, vilket även vårdnadshavarna ansåg. Häremot talade de omständigheterna att hon övrig tid vistades hos fadern tillsammans med sin syster, att syskonen hade gemensam barntillsyn och att de båda bostäderna låg nära varandra. Länsrätten fann att allt- jämt fick anses ha sitt egentliga hemvist hos fadern. bestred bifall till över- klagandet och anförde bl.a. För hemmavarande barn, som bor växelvis hos sina föräldrar, är syskon att uppfatta som barnets familj vid bedömningen av det egentliga hemvistet. I vart fall måste syskon vara den omständighet som vid dubbel bosättning bör få väga tyngst. Efter en separation bör en syskonskara normalt vara folkbokförd tillsammans så länge som den dubbla bosättningen består. I det föreliggande ärendet hade de två syskonen alltid varit folkbokförda tillsammans. Detta förhållande skall inte upphöra till följd av att och eventuellt även systern efter moderns flytt- ning fått ytterligare en bosättning. Kammarrätten konstaterade inledningsvis att med hänsyn till den tid hon vistades hos fadern fick anses ha dubbel bosättning. Vid detta förhållande skulle folkbokföring ske på den fastighet där med hänsyn till omständigheterna hade den största anknyt- ningen. Med hänsyn till att tillbringade övervägande delen av sin tid hos modern fann kammarrätten att skulle anses ha större anknytning till moderns bostad än till faderns. Det förhål- landet att syster var folkbokförd hos fadern ändrade inte den bedömningen. skulle således folkbokföras hos modern. 3.Föräldrarnas önskemål har inte ensamt ansetts utgöra skäl för ändring av barnets folkbokföring (RÅ 1997 ref. 8) Frågan om folkbokföring vid gemensam vårdnad har prövats av Regeringsrätten. Omständigheterna var följande. Makar hade efter äktenskapsskillnad gemensam vårdnad om sonen . – och hans syster – vistades hos fadern och hos modern. Föräldrarna bodde på c:a tio minuters gångväg från varandra. Sonens skola låg mittemellan föräldrarnas hem. För- äldrarna anmälde till skattemyndigheten att viss dag skulle flytta från den fastighet där modern var bosatt till den fastighet där fadern var bosatt. Som skäl anfördes bl.a. att fadern, då han inte hade något barn som var folkbokfört hos honom gick han miste om bostadsbidrag. Vid rättslig prövning hade skäl för ändrad folk- bokföring inte ansetts föreliga. Regeringsrätten tog upp målet till prövning. Den fråga som förelåg i målet gällde således om i enlighet med föräldrarnas anmälan skulle folkbokföras på den fastighet där fadern var bosatt. Regeringsrätten erinrade inledningsvis om folkbokföringens syfte och anförde bl.a. Folkbokföringen skall tillgodose samhällets behov av basuppgifter om en persons identitet, familj, bosättning m.m. och måste därför innehålla korrekta och aktuella uppgifter. Till folkbokföringen har knutits rättsverkningar i olika hänseenden, bl.a. såvitt gäller samhälleliga rättigheter och skyldigheter, vilket ställer krav på stabilitet och substans i systemet. I linje med det sagda ligger att folkbokföringen skall grundas på en officialpröv- ning, vid vilken den enskildes uppfattning om var han skall anses bosatt visserligen kan beaktas som en omständighet bland flera men där hans egna önskemål inte har någon självständig eller avgö- rande betydelse. Regeringsrätten konstaterade att tillbringade sin dygns- vila på sådant sätt att kravet på regelmässighet har varit uppfyllt beträffande båda de aktuella fastigheterna. Han har alltså haft dubbel bosättning. kunde inte anses ha större anknytning till den ena eller den andra fastigheten. Av handlingarna framgick vidare att vårdnadshavarnas anmälan om flyttning inte föranletts av någon inträffad eller nära förestående ändring i de förhållanden som var av intresse för bedömningen av anknytningsfrågan. Under angivna omständigheter fann Regeringsrätten att – oavsett vård- nadshavarnas önskemål – någon ändring av bosättning inte skulle ske. 3.1.6Vårdnadshavaren disponerar inte över barnets folkbokföring Det är alltid de faktiska omständigheterna som är avgörande för var ett barn skall folkbokföras. Ett av socialnämnden godkänt avtal eller domstols beslut om barnets boende saknar i princip betydelse för bedömningen. kan efter utredning av de faktiska förhållandena göra den bedömningen att barnet skall anses bosatt på annan plats än där det enligt föräldrarnas avtal skall bo. Avgörande för bedömningen är var barnet regelmässigt vistas. Ett barns folkbokföring kan således inte heller ändras enbart på den grunden att vårdnadshavarna gemensamt önskar det. är det viktigt att reglerna inte är så konstruerade eller tillämpas så att de förhindrar eller försvårar att barns boende ordnas på det sätt som är bäst för barnet. Folkbokföringen kan ju få betydelse i olika avseenden, bl.a. för frågan om vem av föräldrarna som vid gemen- sam vårdnad skall uppbära det särskilda bostadsbidraget och, i vissa kommuner, även för frågan om var barnet skall få daghemsplats. För ett barn som står under gemensam vårdnad gäller rätten och skyldigheten att bestämma i frågor som rör barnets personliga angelägenheter vårdnadshavarna gemensamt. Det ankommer på barns vårdnadshavare att anmäla flyttning för barn till skattemyndigheten (30 § folkbokföringslagen och 6 kap. 11 § för- äldrabalken). Har föräldrarna gemensam vårdnad skall de i princip göra flyttningsanmälan gemensamt (6 kap. 13 § ). Om vårdnadshavarna samstämmigt uppger att barnets faktiska boendeförhållanden ändrats torde detta kunna godtas om det inte föreligger andra omständigheter som talar mot att uppgiften är riktig. bedömning om var barnet skall vara folkbokfört bör således normalt grunda sig på föräldrarnas uppgif- ter om barnets boende. Enligt 30 § FOL har den som fyllt rätt att själv anmäla flyttning. Det innebär att för ett barn som fyllt finns det två sätt att anmäla flyttning. Antingen kan barnets vårdnadshavare anmäla flyttning eller också anmäler barnet själv sin flyttning. I båda fallen föreligger en formellt riktig anmälan. Det är således inte nödvändigt att barnets vårdnadshavare skriver under en flyttnings- anmälan som lämnas av barnet själv. Om ett barn som fyllt flyttar tillsammans med den ena vårdnadshavaren och dessa båda har skrivit under flyttningsanmälan bör skattekontoret se det så att barnet skriver under sin egen flyttning och vårdnadshavaren sin. Någon komplettering av flyttningsanmälan med den andre vård- nadshavarens underskrift behövs inte. Har skattekontoret en formellt riktig flyttningsanmälan i enlig- het med som har sagts nu är det enligt RUT:s mening inte nödvän- digt att utreda om barnet verkligen skall folkbokföras i enlighet med anmälan. Om skattekontoret misstänker att ett barn mellan 16 och 18 endast flyttar p.g.a. skolgång kan det vara anledning att utreda flyttningen, se 11 § FOL. kan självmant ta upp frågan om folkbok- föring. Kan vårdnadshavarna inte komma överens får vardera föräl- dern förse skattemyndigheten med den information som från hans eller hennes synpunkt kan vara relevant för bedömningen Talan mot skattemyndighetens beslut i fråga om folkbokföring får överklagas till länsrätten som första instans. Beslutet får överklagas endast av vårdnadshavarna gemensamt. 4 Konsekvenser av folkbokföringen Folkbokföringen har betydelse i olika avseenden. Till folkbok- föringen är knutna rättsverkningar bl.a. vad gäller vissa i lag för den enskilde fastlagda rättigheter. I den följande framställningen skall folkbokföringens betydelse för barnomsorg, skola och skolskjuts närmare beskrivas. Pedagogisk verksamhet och tillsyn för barn bedrevs i ett inledande skede i barnstugor. Med barnstugor avsågs enligt den då gällande barnavårdslagen (1969:97) barnavårdsanstalter vilka regelbundet tog emot barn för en begränsad del av dygnet, såsom lekstugor, daghem och fritidshem. Genom lagen om förskoleverksamhet infördes en allmän för- skola för alla sexåringar. Genom den lagen infördes även bestäm- melser om särskilda insatser för förskolebarn med olika former av funktionshinder samt bestämmelser om utbyggnadsplanering för daghem. Begreppet förskola infördes som gemensam benämning på daghem och deltidsgrupp. Skyldigheten att bedriva förskoleverksamhet ålåg dels kommu- nen och dels . Kommunens barnavård omfattade då liksom nu de barn som vistades i kommunen. Vistelsens längd saknade därvid i princip betydelse. När det gällde kommunens skyldighet att erbjuda förskoleverksamhet ställdes dock enligt lagen det kravet att vistelsen i kommunen inte var av rent tillfällig natur. Kommunens skyldighet skulle omfatta barn som var kyrko- bokförda i kommunen eller som stadigvarande vistades där. Med uttrycket stadigvarande avsågs enligt förarbetena en vistelse som var avsedd att vara (prop. 1973:136 s. 94). Viss betydelse borde även tillmätas avsikten med barnets vistelse. Var avsikten att barnet skulle stanna i kommunen skulle vistelsen redan från början anses stadigvarande. En jämförelse gjor- des med reglerna 43 § i den då gällande skollagen (1962:319). Så detaljerade regler som angavs där ansågs emellertid inte behövliga. Enligt vad som angavs i propositionen ( a. prop.s. 94) kunde emel- lertid de angivna bestämmelserna, som huvudsakligen svarar mot dem som gäller , ge kommunerna en viss vägledning. I förarbetena till förskolelagen angavs vidare att undantagsvis kunde två kommuner vara skyldiga att erbjuda förskoleplats för samma barn. Regelmässigt torde dock barnet komma att utnyttja förskoleplatsen i vistelsekommunen. I enstaka fall torde föräldrar komma att begära att barnet bereds plats i förskola i annan kommun än den som omfattades av huvudregeln. Om särskilda skäl förelåg borde en sådan begäran bifallas (prop. 1973:136 s. 95). ersattes förskolelagen av lagen om barnomsorg. Barn- omsorgen blev en lagfäst uppgift med skyldighet för kommunerna att svara för en planmässig utbyggnad. Barnomsorgen omfattade enligt lagen både barn i förskoleåldern och de yngre skolbarnen. Den skulle innefatta daghem, deltidsförskola, familje- daghem och fritidshem. Kommunens skyldighet att bedriva förskole- och fritidshems- verksamhet skulle avse de barn som var kyrkobokförda i kommu- nen eller som stadigvarande vistades där. Några nya uttalanden om innebörden av kommunens ansvar gjordes inte (prop. 1975/76:92). Vid socialtjänstlagens tillkomst ansågs det ändamålsenligt att mot bakgrund av den viktiga roll som förskole- och fritidsverk- samheten hade inom den sociala sektorn foga in barnomsorgslagen i socialtjänstlagen (prop. 1979/80:1, del A s. 532). De centrala bestämmelserna fördes med oförändrat innehåll och med i huvud- sak oförändrad form över till 12–16 §§ socialtjänstlagen medan de ytterligare föreskrifter om förskole- och fritidshemsverksamhetens organisation togs in i en särskild barnomsorgsförordning. Dock bestämdes nu kommunens ansvar så att det skulle omfatta de barn som stadigvarande vistades i kommunen. Anknytningen till folk- bokföringen föll således bort. Någon saklig förändring mot vad tidigare gällt var inte åsyftad. Med verkan från har bestämmelserna om förskoleverksamhet och skolbarnomsorg i socialtjänstlagen förts in under ett nytt kapitel, 2 a kap. i skollagen. Den sexårsverksamhet som enligt 15 § socialtjänstlagen bedrivits inom ramen för försko- lan bildar en egen skolform inom det offentliga skolväsendet för barn och ungdom under benämningen förskoleklass. Bestämmel- serna om förskoleklass fördes in under ett nytt kapitel, 2 b kap. skollagen. Vad gäller kommunens ansvar för verksamhet som sagts skedde ingen ändring i sak, Enligt 2 a kap. 1 § skall varje kommun svara för att barn som är bosatta i och som stadigvarande vistas i kommunen erbjudas förskoleverksamhet och skolbarnom- sorg. Samma ansvar gäller för förskoleklass enligt 2 b kap. skolla- gen (prop. 1997/98:6). Ett barns växelvisa boende aktualiserar emellertid allt oftare frågan om inte barnet, då föräldrarna bor i olika kommuner, skall ha rätt till barnomsorg i båda kommunerna. Som anmärkts ovan har den situationen förutsetts i förarbetena till lagstiftningen. Omständigheterna kan således vara följande. Den förälder som barnet är folkbokförd hos bor i A kommun. Barnet bor där varan- nan vecka. Den andre föräldern, hos vilken barnet vistas , bor i B kommun. Barnet har plats på förskola i A komun. Föräldern i B kommun saknar bil och kan inte lämna och hämta barnet de veckor barnet bor hos honom. Den enda möjligheten för den föräldern att ha barnet hos sig är att barnom- sorg ordnas i hemområdet dessa veckor. Det kan i en sådan situa- tion vara den för barnet bästa lösningen att barnomsorg ordnas i båda kommunerna. måste emellertid beaktas att byte av daghemspersonal, kamrater och miljö kan innebära en stor påfrestning för barnet. I föregående avsnitt har frågan om kommunens ansvar för grund- skolan enligt den dåvarande skollagen (1962:319) berörts. trädde en ny skollag i kraft. Den var resultatet av en huvudsakligen författningsteknisk och språklig översyn av den tidigare lagen. Översynen hade därjämte omfattat enstaka sakfrågor som hade aktualiserats genom utredningsförslag eller på annat sätt (prop. 1985/86:10). Skollagen har därefter ändrats i flera hänseenden. 4.2.1Hemkommunen är skyldig att sörja för grundskoleutbildningen Enligt 4 kap. 5 § första stycket slås fast den grundläggande skyldig- heten att sörja för grundskoleutbildning för alla som enligt reglerna i 3 kap. 1 § har rätt till sådan. Denna skyldighet åvilar hemkommu- nen. Hemkommun är för den som är bosatt i landet den kommun i vilken han är folkbokförd. För den som inte är folkbokförd i landet avses med hemkommun den kommun i vilken han stadigvarande vistas eller, om han saknar stadigvarande vistelseort, den kommun i vilken han för tillfället uppehåller sig (1 kap. 15 § skollagen), Kommunerna är normalt skyldiga att själva anordna denna grund- skoleutbildning. Om det föreligger särskilda skäl får emellertid en kommun besluta att någon eller några elever i stället skall tas emot i en annan kommuns grundskola. Ett sådant beslut förutsätter att kommunerna har träffat ett samarbetsavtal om saken. Så kan t.ex. det förhållandet att eleven i fråga får kortare skolresor utgöra ett sådant särskilt skäl som behövs för att ett undantag skall få göras från huvudregeln (prop. 1990/91:115 s. 72 f.). 4.2.3Val av skola i hemkommunen Enligt 4 kap. 5 § skollagen gäller att hemkommunen (folkbok- föringskommunen) skall sörja för att utbildning kommer till stånd för var och en som enligt lagen har rätt att gå i . Varje kommun är därvid skyldig att vid utformningen av sin grundskole- verksamhet beakta vad som för eleverna är ändamålsenligt ur kommunikationssynpunkt. När grundskoleleverna skall fördelas på olika skolor i hemkommunen skall utgångspunkten således vara att eleverna placeras så att de får så kort skolväg som möjligt. Huvud- regeln för placeringen är att platserna i en grundskola skall förbe- hållas de elever för vilka skolan är den som ligger närmast deras hem. Skulle skolan inte räcka till för alla dem som har den som sin närmaste skola måste man finna den därefter bästa samlade lösningen med hänsyn till berörda elevers skolväg. Även om de flesta vill gå i den skola som ger dem den kortaste skolvägen kan det finnas elever som vill gå i någon annan skola. Skälen för detta kan variera. Det kan t.ex. röra sig om att syskon eller kamrater går i en annan skola, att den ena eller båda föräldrar- nas arbetsplats är så belägen att skolresorna kan ordnas bättre om barnet går i en viss skola, att möjligheterna att ordna en tillfreds- ställande omsorg efter skoldagens slut kan vara större, osv. Sådana enskilda önskemål skall beaktas av kommunen när den fördelar barnen mellan olika skolor. Det får emellertid inte leda till att någon annan elev som annars enligt huvudprincipen skulle ha tagits emot i den skolan drabbas av en allvarlig försämring beträf- fande sin skolväg (4 kap. 6 § skollagen, prop. 1990/91:115 s. 59). Kommunen kan vidare bortse från sådana önskemål som är förenade med väsentliga praktiska eller ekonomiska svårigheter. Någon precisering av hur dessa svårigheter skall vara beskaffade har inte gjorts. Det får ankomma på den berörda kommunen att pröva detta från situation till situation. De elever som behöver särskilt stöd av något slag skall ges det stödet i den skola som de har närmast till. Skulle detta inte vara möjligt skall de placeras på den skola i kommunen som har sådana resurser och ligger närmast deras bostad. Det är viktigt att sådana beslut fattas i samförstånd med elevens vårdnadshavare. Eftersom det är kommunens skyldighet att ge särskilt stöd till alla elever som behöver det, måste kommunen ytterst ha möjlighet att även mot vårdnadshavarens vilja placera eleven i en skola där sådant stöd kan lämnas (prop. 1990/91:115 s. 60). 4.2.4Val av skola i annan kommun En kommun är skyldig att i viss omfattning i sin grundskola ta emot även andra elever än de som hör hemma i kommunen.