sou · GQB3104 · 2003-01-01 00:00:00 — Under den lagstadgade uppsägningstiden måste alltså förvarings- institutet fortsätta sin verksamhet trots att det formellt inte finns något avtal mellan förvaringsinstitutet och fondbolaget. Det torde dock vara så att de ursprungliga avtalsvillkoren kan åberopas även . När båda dessa uppsägningstider är till ända kan fondbolaget inte längre sägas uppfylla förutsättningarna för tillstånd. Av 8 kap. 15 § första stycket 5 framgår att tillståndet i så fall skall återkallas av . I sådana fall skall fondverksamheten avvecklas i enlighet med reglerna i 9 kap. I paragrafen ändras de bestämmelser som avser delning av en fond. Ändringen behandlas också i avsnitt 3.2.4. Delning får ske om det är i andelsägarnas gemensamma intresse. Hinder mot delning kan t.ex. föreligga om delningen skulle inne- bära allt för stora kostnader för andelsägarna eller om fördelningen av de uppkomna kostnaderna faller allt för ojämnt över det samlade andelsägarkollektivet. Efter delningen måste det finnas åtminstone en fond som är identisk med den ursprungliga. På så sätt riskerar inga andelsägare att tvingas in i en fond som de inte vill ha. Härigenom garanteras att man som andelsägare får behålla sitt sparande med samma placeringsinriktning och avgiftssättning. Om man vill kan man dock föra över sitt samlade sparande till en annan av de nya fonderna, med kanske en annan placeringsinriktning eller en annan avgiftsstruktur. Denna valmöjlighet får anses vara förenlig med andelsägarnas intresse. De nya fondernas storlek kommer således att bli beroende av hur andelsägarna väljer. Varje andelsägare måste dock välja en fond; de får inte dela upp sitt sparade kapital i olika fonder. I paragrafen regleras hur en fond skall avvecklas. skall för- varingsinstitutet i första hand sälja fonden till ett annat fondbolag. I sådana fall fordras godkännande. I andra hand skall fonden upplösas och nettobehållningen skiftas ut till andelsägarna. Utredningens förslag går ut på att låta förvarings- institutet bestämma vilket av försäljning och likvidation som är lämpligast i det enskilda fallet. I en avvecklingssituation bör dock delta på så sätt att förvaringsinstitutet föredrar ärendet och sin bedömning för inspektionen. Om inspektionen skulle finna att förvaringsinstitutet inte i tillräcklig grad har kontrollerat möjligheten att sälja vidare verksamheten eller vill sälja fondverksamheten till ett fondbolag som inte besitter tillräcklig kompetens, kan inspektionen i ett tidigt stadium förhindra detta. I ett nytt andra stycke föreslås ett förenklat förfarande av avveckling i de fall fonden endast är ett tomt skal. I sådana fall bör fondbolaget kunna avanmäla fonden direkt hos Finansinspek- tionen. För en sådan avanmälan fordras ett intyg från fondbolagens revisorer. Utgångspunkten måste vara att revisorskollegiet tillsam- mans godkänner avvecklingen, om inte annat följer av god revi- sionssed. Utredningens förslag behandlas i avsnitt 3.2.1. De förslag till lagändringar som utredningen har föreslagit fordrar i stort inte några direkta övergångsbestämmelser utan kan börja gälla när lagen träder i kraft. Koncernförbudet i 4 kap. 1 § tredje stycket kräver dock ytterligare överväganden. Det är lämpligt att ge de berörda förvaringsinstituten för övergången. I det förslag till ny lag som utredningen lade fram i sitt delbetänkande används en övergångsperiod som sträcker sig till . Bakgrunden till detta specifika datum är ucitsdirektivets över- gångsbestämmelser. Det är lämpligt att övergången till den nya fondlagstiftningen samordnas och utredningen föreslår därför att de berörda förvaringsinstituten får kvarstå som fram till . Utöver det jag har framfört i utredningen, vill jag betona vikten av en översyn och en harmonisering av det skatterättsliga regelverket för investeringsfonder. Nuvarande system är asymmet- riskt och för med sig betydande, ibland avgörande, internationella konkurrensnackdelar för svensk fondindustri. Värdepappersfonder, oavsett investeringsinriktning, är enligt svensk skattelagstiftning skattesubjekt. De finansiella instrument som fonderna innehar behandlas dock inte på ett skattemässigt enhetligt sätt. Aktier och andra delägarrättigheter schablonbe- skattas av portföljvärdet vid beskattningsårets ingång medan övriga finansiella instrument beskattas med 30 pro- cent av det realiserade resultatet. Fonder som uppvisar skatte- mässiga resultat brukar genom att till andelsägarna lämna en avdragsgill utdelning undvika att sparandet först beskattas i fonden och sedan hos andelsägarna. Det ovannämnda innebär i praktiken en betydande asymmetri i olika fonders skattesituation. En svensk aktiefond betalar normalt ingen skatt, medan övriga fonder löpande tvingas lämna utdelning för att undvika dubbelbeskattning. Den löpande utdelningen innebär att dessa fonder, och dess andelsägare, missgynnas skatte- mässigt relativt aktiefonder, eftersom skattepliktiga investerare tvingas till en löpande beskattning av förvaltningsresultatet. Behovet av att lämna utdelning innebär också ett effektivt hinder mot internationella inflöden till svenska fonder, eftersom fond- bolaget enligt lag skall innehålla källskatt på utdelningar till utländska investerare. Eftersom dessa, liksom exempelvis svenska livbolag, ofta inte är skattebetalande hamnar svenska fondbolag i en mycket svår konkurrenssituation med utländska fondbolag som har likartade fonder, men som saknar detta utdelningsbehov. tiken har detta förhindrat betydande inflöden av internationellt kapital till svenska fonder. Jag tar avstånd från utredningens förslag i två principiellt väsentliga hänseenden. Utredningen föreslår att förvaringsinstitut och fondbolag inte skall få ingå i samma koncern. Ett flertal invändningar kan resas mot detta förslag. Den utredning som bedrivs inom Europakom- missionen bör avvaktas. Det vore olyckligt att föregripa resultatet av denna översyn. bör inte nu införa regler som kan komma att avvika från regler som antas inom EU. Utredningen själv har inte företagit någon studie av hur för- hållandet fondbolag – förvaringsinstitut regleras internationellt. Det enda exempel på reglering utredningen nämner är den som finns i och som enligt uppgift är under översyn. Det erinras dock om att godkänt koncerngemen- skap och att motsvarande synsätt finns i andra EES-länder. Utredningsförslaget innehåller en rad spekulationer och påstå- enden rörande tänkta intressekonflikter. Det saknas däremot en analys avseende tidigare eventuellt förekommande problem i för- hållandet förvaringsinstitut – fondbolag vad avser intressekon- flikter. Det saknas således konkreta exempel på missförhållanden, vilket utredningen själv konstaterar. Det är naturligtvis så, att det kan förekomma intressekonflikter i t.ex en bankkoncern. Ett exempel är när corporate finance råd- givning erbjuds till bolag som investeringsrådgivning lämnas till investerarkollektivet. Erfarenheterna visar att instituten är kapabla att hantera olika intressekonflikter som uppkommer i verksamheten. Det finns ingenting som tyder på att just fond- kontrollen medför en intressemotsättning av sådan grad att en koncern inte har kunnat hantera den. I promemorian framhålls risken för att ett koncernförhållande riskerar att försvaga institutets kontrollerande funktion. gäller kontrollfunktionen har förvaringsinstitutet att följa lagar, föreskrifter och fondbestämmelser. Dessa kan inte tolkas på olika sätt för olika fondbolag. Ett sådant förfarande skulle sannolikt leda till att förvaringsinstitutet skulle kunna förlora sitt tillstånd. I fall där förvaringsinstitut och fondbolag ingår i samma koncern är fondverksamheten och förvaringsinstitutets verksamhet helt åtskilda från varandra, dels genom att de tillhör olika organisa- toriska delar av koncernen, dels genom den fysiska placeringen. För de olika verksamheterna gäller dessutom olika rapporteringsvägar. Förvaringsinstitutens kontrollfunktion säkerställs också genom revisorernas arbete och institutets compliancefunktion. Dessutom föreligger ett direkt skadeståndsansvar för förvaringsinstitutet i förhållande till fondandelsägare. Med hänvisning till vad som anförts är det förvånande att utredningen lägger fram ett så långtgående förslag utan att den kunnat påvisa att det finns något behov av en förändrad reglering. Utredningen hänvisar till den som legat till grund för utredningsdirektiven i denna del. Utredningen framhåller visserligen att IMF inte framför något uttryckligt krav på förbud mot koncernförhållanden, men anser att rapporten kan tolkas så att koncernförhållanden inte kan accepteras. Enligt min mening bör rapporten läsas så, att den pekar på att den svenska strukturen med fondbolag med närstående förvaringsinstitut kan medföra problem och risker, men att IMF inte förordar någon specifik lösning. För att ytterligare säkerställa det oberoende som självfallet bör gälla mellan fondverksamheten och förvaringsinstitutsverksam- heten, har från branschens sida under utredningsarbetet framförts att det i lag bör slås fast att ett oberoende skall säkerställas. Finans- inspektionen bör ges rätt att genom föreskrifter närmare reglera hur instituten skall bedriva sin verksamhet. Utredningen har inte i tillräcklig omfattning analyserat effekt- erna av sitt förslag i denna del. De beräkningar av tillkommande kostnader som återges i konsekvensanalysen synes till största delen bygga på gissningar. Om de bank- eller värdepappersbolagsägda fondbolagen måste köpa förvaringsinstitutstjänsten externt kom- mer inte obetydliga datainvesteringar att behöva ske för att säker- ställa kommunikationen mellan aktörerna. Det kan inte heller ute- slutas att en sådan ordning i praktiken skulle leda till ökade kostnader för förvaringstjänsten för många fondbolag, kostnader som i vart fall delvis slutligen kan komma att drabba fondspararna. I sin konsekvensutredning intar utredningen en positiv hållning till etablering från utländska aktörer eftersom det bör leda till att konkurrensen stimuleras. Detta kan enligt min mening uppnås utan det föreslagna förbudet mot koncerngemenskap. Lagstiftaren bör dock inom EU verka för att öppna för förvaringsinstitut från andra länder än fondbolagets hemland att bedriva gränsöverskrid- ande verksamhet utan krav på etablering. Jag anser att den individuella kostnadsinformationen till fondspar- arna inte skall inkludera transaktionskostnader. Det är anmärk- ningsvärt att utredningen håller fast vid denna utformning trots att den konstaterar att informationen till fondspararna, i den mån den innehåller transaktionskostnader, ger en felaktig bild av fondens kostnader. I likhet med utredningen önskar branschen att information till fondspararna ska förbättras och förtydligas. Det är dock viktigt att skilja mellan pris och kostnader. Förvaltningsavgiften är priset för förvaltningstjänsten, ett pris som betalas till fondbolaget. Tran- saktionskostnaderna är en rörlig kostnad för hanteringen av värde- pappersaffären som betalas till tredje man. Uppgiften om courtage skall naturligtvis vara öppen och tillgänglig i fondernas årsredo- visningar för exempelvis tillsynsmyndighetens och medias gransk- ning samt för det fåtal andelsägare som söker denna information. Fondbranschen medverkade till att begreppet totalkostnads- andel, på vilket den individuella kostnadsinformationen bygger, kom till användning. Branschen har erfarit att måttet inte med- ger jämförbarhet mellan fonder och att det av detta mått inte heller går att utläsa något om kostnadseffektiviteten. Att totalkostnaden hamnar på en viss nivå kan ha olika förklaringar. Detta har, som utredningen också framhåller, bl a att göra med det sätt på vilket värdepapper handlas. De kan handlas mot courtage eller på den s.k. spreaden, vilket innebär att kostnaden för transaktionen är inbakad i värdepapperets köp- och säljkurs. Storleken på totalkostnaden kan också ha sin grund i antalet insättningar och uttag. Inom branschen vill man därför verka för användningen av måttet TER, Total Expense Ratio, på fondnivå. I detta mått ingår inte transak- tionskostnader. Dessa kostnader bör istället ses som en del i värde- pappersaffären. För fondspararna har det ingen betydelse om handel med värdepapper i fonden sker med courtage eller på spread. Det ger samma resultat. Fonder som har gjort likvärdiga värdepappersaffärer, ger fondspararna ett likartat resultat och får samma TER kan uppvisa helt olika TKA. TER, ett efter ingående överväganden internationellt vedertaget mått, ger enligt branschens uppfattning den bästa informationen till fondspararen. kan inte tillhandahålla TKA och om man anser att en gränsöverskridande handel på lika villkor ska uppmuntras är det ytterligare skäl att se till att information från svenska fonder harmoniseras med omvärlden. Det är också TER som de övriga länder i EU har bestämt sig för att redovisa i de nya förenklade prospekten eller informationsbladen. gällande individuella kostnadsredovisning, som baseras på totalkostnaden i fonden, är av skäl som angetts ovan intetsägande och förvirrande. Informationen om totalkostnad blir inte relevant endast därför att den individualiseras, vilket en genomförd attitydundersökning utförd av visar. Fondspararna gav följande svar på frågan om totalkostnad och den individuella kostnadsredovisningen: läste kontobesked vid års- skiftet. Av dessa uppmärksammade var fjärde sparare den indi- viduella kostnadsredovisningen. Mycket få, , hade dock förstått skillnaden mellan totalkostnad och förvaltningsavgift. Undersökningen visar också att mycket få fondsparare har förstått att alla avgifter dragits ifrån när avkastningen redovisas. Min uppfattning är att det är mycket viktigt att fondbranschen på ett bättre sätt når fram med väsentlig information till fondspararna. En övergång från TKA till TER även i den indi- viduella redovisningen skulle underlätta detta. Särskilt yttrande av och Ett borttagande av kapitalvinstbeskattningen vid fondbyte Utredningen gör – den i och för sig rimliga – bedömningen att ett borttagande av kapitalvinstbeskattning vid fondbyte skulle ge fondandelsägarna en bättre möjlighet att visa vad de anser om fondbolagens agerande. En av de grundläggande utgångspunkterna vid utformningen av beskattningsreglerna för både värdepappersfonder och andelsägare var att det skulle råda skattemässig neutralitet mellan direkt och indirekt ägande av värdepapper. En annan utgångspunkt var att beskattningsreglerna inte skulle försvåra omplaceringar av aktiei- nnehavet hos mellanhanden (prop. 1989/90:110 s 564). Även om beskattningen vid byte av investeringsfond kan tyckas vara en begränsad fråga i detta sammanhang är denna fråga en vital del av kapitalbeskattningen och kan därför inte ses isolerad. Det handlar bl.a. om för- och nackdelar med att utvidga inslaget av uppskov i beskattningen i vid mening. Vi menar därför att en sammantagen bedömning av frågan om kapitalvinstbeskattning vid fondbyte bör grundas på en vidare analys än endast de effekter som uppstår på fondmarknaden. Översyn av lagstiftningen om värdepappersfonder och andra företag för kollektiva investeringar Beslut vid regeringssammanträde . En särskild utredare skall göra en kartläggning av den svenska marknaden för värdepappersfonder och andra företag för kollektiva investeringar samt en utvärdering av marknadens funktionssätt. Utredaren skall utifrån denna analys överväga behovet av ändringar i gällande regelverk och – om det behövs – föreslå ändringar i detta. göra en kartläggning av fondmarknaden och aktuell lagstift- ning i några länder samt göra en utvärdering av kartlägg- ningen, göra en översyn av lagen (1990:1114) om värdepappersfonder och – vid behov – föreslå ändringar i syfte att anpassa den till de behov av förändringar som finns på området, analysera om den nuvarande regleringen av värdepappers- fonder är tillräcklig för att tillgodose konsumentskyddet och – om så inte är fallet – lämna förslag till hur konsument- skyddet kan förstärkas, ta ställning till om möjligheter bör ges till ett ökat inflytande för andelsägarna vid fondbolagets utövande av rösträtten samt lämna förslag om hur man skall säkerställa att andra intressen än andelsägarnas inte blir avgörande i detta sam- manhang, ta ställning till om fondföretag i associationsrättslig form bör tillåtas i och hur en eventuell lagstiftning därom i så fall skall vara utformad, analysera om det finns behov av att skapa ytterligare förut- sättningar för etablering av slutna fondföretag – i synnerhet för investeringar i riskkapital – och i förekommande fall ge förslag till lagstiftning samt i detta sammanhang även analysera de institutionella förutsättningarna vad gäller schablonbeskattning av värdepappersfonder, analysera om det av konkurrensskäl eller i övrigt finns behov av att öppna den svenska fondmarknaden för utländska nationella fondföretag samt föreslå vilka krav som i så fall skall ställas vad gäller tillsyn, riskspridning, genomlysning, m.m., samt mot bakgrund av den skyldighet som finns för förvaltare att i fråga om förvaltarregistrerade fondandelar lämna kontroll- uppgifter till fondbolagen, analysera dels hur denna skyldig- het förhåller sig till sekretessreglerna, dels innebörden av att uppgifterna lämnas till ett bolag som kan betraktas som en konkurrent, samt om analysen leder fram till att ändringar bör göras – lämna förslag till lösningar utan att de materiella skattereglerna påverkas. Företag för kollektiva investeringar (fondföretag) kan drivas i associationsrättslig (t.ex. aktiebolag eller ekonomisk förening) eller kontraktuell form. I associationsrättsliga fondföretag ägs fond- tillgångarna av företaget och spararna är aktieägare eller förenings- medlemmar. Den kontraktuella formen är grundad på olika avtal mellan tre parter, dels ett bolag eller annan sammanslutning som förvaltar fondtillgångarna (fondbolag), dels en bank eller annat kreditinstitut som förvarar fondtillgångarna (förvaringsinstitut), dels andelsägarna. Fonden som sådan är inte något självständigt rättssubjekt. Oavsett organisationsform kan fondföretag vara öppna eller slutna. utmärks av att nya fondandelar skapas vid tillskott av kapital samt att fondandelarna eller aktierna i företaget kan lösas in på begäran av andels- eller aktieägare. I slutna fondföretag är antalet aktier eller andelar från början fastställt och andels- eller aktieägarna kan inte utan vidare få sina andelar eller aktier inlösta. Regler om fondföretag i kontraktuell form finns i lagen (1990:1114) om värdepappersfonder. Genom lagen har EG:s direktiv om samordning av lagar och andra författningar som avser företag för kollektiva investeringar i överlåtbara värdepapper (85/611/EEG), det s.k. UCITS-direktivet, genomförts i svensk lag- stiftning (prop. 1989/90:153 och 1992/93:90). Direktivet innebär en harmonisering av öppna fondföretag med en viss placerings- inriktning. Dessa företag får med stöd av sin hemlandsauktorisa- tion marknadsföras fritt inom EES. Nationella fonder är fondföretag som inte omfattas av UCITS- direktivet och där allmänheten erbjuds att för gemensam räkning delta i förvärv och förvaltning av fondpapper och andra finansiella instrument. Sådan verksamhet får endast bedrivas efter särskilt tillstånd av . Några särskilda regler om nation- ella fonder finns inte, utan endast en möjlighet för Finans- inspektionen att enligt 3 § medge undantag från bestämmelserna i lagen om värdepappersfonder. Någon möjlighet att driva öppna fondföretag i associations- rättslig form finns inte enligt svensk lagstiftning. En form av företag som finns är de s.k. investmentföretagen. Förutom vissa skatterättsliga bestämmelser, finns det inte några särskilda regler för sådana företag. Ett investmentföretag är ett företag vari ett stort antal fysiska personer äger aktier och som uteslutande eller så gott som uteslutande, förvaltar värdepapper samt vars uppgift är att genom ett välfördelat värdepappersinnehav erbjuda aktieägare riskfördelning. Investmentföretagen står inte under tillsyn av . har allmänhetens sparande i värdepappersfonder ökat dramatiskt och spelar investeringar i värdepappersfonder en mycket stor roll i hushållens ägande av aktier. Sparformen har också blivit ett allt viktigare alternativ till bl.a. traditionell bank- Investeringar i värdepappersfonder har även blivit en viktig del av det privata pensionssparandet genom införandet av fondförsäkringar och det individuella pensions- sparandet. Från och med slutet av skall placeringar i värdepappersfonder även kunna göras inom ramen för den del av det reformerade, allmänna ålderspensionssystemet som benämns premiepensionssystemet. Som framgår av figur 1, uppgick hushållens innehav av andelar 1994 till . Vid utgången av hade siffran stigit till . Fondandelar som andel av hushållens totala förmögenhet har stigit , även om ökningen avtagit . Figur 1: Hushållens direktinnehav av fondandelar och fond- andelarnas andel av hushållens finansiella förmögenhet, miljarder kronor, löpande priser resp. procent Källa: /: Finansräkenskaper 1997 och Finansräkenskaper fjärde kvartalet 1998. Värdepappersfondernas totala värde har ökat från vid utgången av till vid utgången av . Det motsvarar en genomsnittlig ökning av på fondförmögenheten. Figur 2: Den andel av hushållens innehav på svenska börser som ägs via värdepappersfonder, 1983–1998 Källa: SCB: Börsaktieägandet 1998 (Fm 20 ) Av figur 2 framgår att värdepappersfondernas andel av hushållens aktieportföljer har stigit från år . ökade därmed fondandelsägandet på bekostnad av direktägandet på den svenska börsen. har ökningen inte varit lika stor, men däremot har hushållens fondsparande i relation till den totala förmögenheten ökat. Behovet av en översyn Den senaste tidens utveckling på finansmarknaderna har bl.a. inne- burit att värdepappersfonder fått en ökad betydelse för allmän- hetens sparande och att nya produkter tagits fram. Den lagstiftning som finns på området har tillkommit före denna kraftiga expan- sion. Det finns med hänsyn till detta behov av att se över nuvar- ande reglering i syfte att skapa ett modernt och flexibelt regelverk för värdepappersfonder. Tillgång till riskkapital är en avgörande förutsättning för de små och medelstora företagens möjlighet att växa. Den låga likviditeten hos aktier i sådana bolag innebär dock att det är svårt att organisera värdepappersfonder som placerar medel i dessa som öppna fonder. Alternativa former bör därför undersökas. Det har framförts önskemål om att klimatet för nyetableringar av finansiella företag i bör förbättras. Det är därför angeläget att urskilja sådana faktorer som kan verka kon- kurrenshämmande på den svenska marknaden för värdepappers- fonder. Målen för regeringens politik på finansmarknadsområdet är att främja en stabil och effektiv finansiell sektor med ett gott konsumentskydd samt bidra till att göra till en attraktiv plats för finansiell verksamhet. Genom sitt sparande fördelar hushållen sina resurser över tiden, t.ex. inför pensioneringar. Den finansiella sektorns stabilitet är viktig för att hushållen skall ha förtroende för de finansiella mark- naderna. Att dessa marknader är effektiva är av stor vikt för hushållen eftersom bristande effektivitet påverkar det totala konsumtionsutrymmet över tiden. Effektiviteten säkerställs bl.a. genom konkurrens mellan fondbolagen. Staten kan bidra till denna genom konkurrenslagstiftning, men även genom rörelseregler som ger fondbolagen likartade villkor som andra aktörer på marknaden. Av samma skäl bör konsumentskyddet på marknaden för värde- pappersfonder vara gott. Konsumenterna skall ha möjlighet att exempelvis få information så att de kan utvärdera lönsamheten i sina investeringsbeslut. Därför är regler om information väsentliga. En marknad för värdepappersfonder som är väl utvecklad med en mångfald av produkter är en naturlig del av ett väl fungerande finansiellt system.