sou · GQB3116 · 2003-01-01 00:00:00 — Om en sådan utlänning får arbetstillstånd skall uppehållstillstånd ges för mot- svarande tid med stöd av bestämmelsen i 3 kap. 5 e § första stycket UtlF och 2 kap. 4 § första stycket 6 UtlL. Ansökan skall kunna göras i En utlänning som vill ha uppehålls- och/eller arbetstillstånd i skall enligt huvudregeln ha utverkat ett sådant tillstånd före inresan i landet (2 kap. 5 § första stycket och 6 § andra stycket UtlL). Den som är medborgare i ett land som ingår i EES-området eller i , liksom dennes familjemedlemmar, har dock rätt att ge in ansökan om uppehållstillstånd i om de befinner sig här (3 kap. 7 a § UtlF). En motsvarande bestämmelse bör gälla för medborgare i de nya medlemsländerna som ansöker om arbetstillstånd. Den som är här för att söka arbete och blir anställd inom den uppehållsfria tiden () skall alltså inte behöva lämna landet för att ge in sin ansökan om arbetstillstånd. Därför införs en bestämmelse härom i 4 kap. 10 a § UtlF. Medborgare i de nya medlemsländerna som inte behöver ha arbetstillstånd Övergångsreglerna är så utformade att personer som vid tiden för anslutningen arbetar i något av de nuvarande EU-länderna och som givits arbetstillstånd än skall ges tillträde till det landets arbetsmarknad på samma villkor som gäller för landets medborgare. Detsamma gäller för arbetstagarens familjemedlem- mar. Arbetstagare som är medborgare i och skall redan från anslutningsdagen ha tillträde till hela EU:s arbetsmarknad på lika villkor som gäller för nuvarande EU-medborgare. Dessa arbetstagare skall omfattas av de bestämmelser om uppehålls- och arbetstillstånd som gäller för nuvarande EU-medborgare (3 kap. 5 a § andra stycket och 4 kap. 1 § första stycket UtlF). I 3 kap. 5 b § anges bl.a. att uppehållstillstånd skall ges till en utlän- ning som på sätt som beskrivs i paragrafen är anhörig till en medborgare i en EES-stat och att uppehållstillståndet skall beviljas i samma omfattning som för den medborgare i EES-staten som utlänningen har anknytning till. Uppehållstillstånd som givits till en familjemedlem med stöd av denna bestämmelse får återkallas, om anknytningen till medborgaren i EES-staten bryts och familje- medlemmen inte har rätt att stanna i på någon annan grund (3 kap. 5 c § UtlF). Enligt utredningens förslag skall, oavsett medborgarskap, familje- medlemmar till en arbetstagare som är medborgare i något av de nya medlemsländerna beviljas uppehållstillstånd i samma omfatt- ning som arbetstagaren. Familjemedlemmarna skall ha rätt att arbeta här under den tiden, oavsett arbetets omfattning, och behö- ver inte ha arbetstillstånd. För att åstadkomma en sådan ordning som förordas i utredning- en skall familjemedlemmar till medborgare i de nya medlems- länderna omfattas dels av bestämmelsen i 3 kap. 5 b § UtlF och dels av bestämmelsen i 4 kap. 1 § andra stycket UtlF, där det sägs att anhöriga till medborgare i ett land som ingår i EES-området är undantagna från kravet på arbetstillstånd. 15.2Förslag till ändring i utlänningsförordningen (1989:547) Regeringen föreskriver i fråga om utlänningsförordningen (1989:547)1 dels att 3 kap. 5 a, 5 b och 8 §§ samt 4 kap. 1 § skall ha följande lydelse, dels att det i förordningen skall införs nya paragrafer, 3 kap. 5 e § samt 4 kap. 9 a och 10 a §§, av följande lydelse. Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse Uppehållstillstånd skall beviljas en utlänning som visar upp ett giltigt pass eller identitetskort, är medborgare i ett land som ingår i Europeiska samarbetsområdet (EES) eller i och som inte enligt 1 kap. 4 § första stycket utlänningslagen (1989:529) är undantagen från kravet på uppehållstillstånd. För att beviljas uppehållstillstånd måste utlänningen uppfylla villkoren i något av andra till sjunde eller tionde styckena. handling kan visa att de är egna handling kan visa att de är egna omfattas av bestämmelsen i 5 e § gäller i stället vad som sägs där. De som tillhandahåller eller tar emot tjänster och kan styrka detta genom en handling skall beviljas uppehållstillstånd för den tid som tjänsten utförs. Egna företagare som har upphört med sin verksamhet skall beviljas uppehållstillstånd och kunna få tillståndet automatiskt förnyat förutsatt att de – har uppnått när de upphör med sin verksamhet, bedrivit sin verksamhet i och varit bosatta i , eller 1 Förordningen omtryckt 1995:254. –slutar sin verksamhet på grund av en bestående arbetsoförmåga och utan avbrott har bott i under , eller –slutar sin verksamhet på grund av arbetsoförmåga som är en följd av ett olycksfall i arbetet eller en yrkessjukdom som berättigar till pension som helt eller delvis betalas av en svensk institution, eller –oavbruten verksamhet och bosättning i har fortsatt sin verksamhet i en annan EES-stat eller och behållit sin bostad i till vilken de återvänt minst en gång . Egna företagare för vilka fjärde stycket inte gäller och pensio- nerade arbetstagare för vilka inte gäller kommissionens förordning (EEG) nr 1251/70 av om arbetstagares rätt att stanna kvar inom en medlemsstats territorium efter att ha varit anställda där skall beviljas uppehållstillstånd . Detta förutsatt att de får en pension som är tillräcklig för uppehället och, om de inte omfattas eller kommer att omfattas av den svenska socialförsäkringen, har en heltäckande sjukförsäkring som gäller i . Ett uppehållstillstånd får omprövas efter de första två årens bosättning. Det skall kunna förnyas . Studerande skall beviljas uppehållstillstånd för den tid som utbildningen varar. Om utbildningen pågår längre än får uppehållstillstånd beviljas i taget. Uppehållstillståndet kan förnyas. För att få uppehållstillstånd skall de studerande vara inskrivna vid en erkänd utbildningsanstalt och försäkra att de har tillräckliga egna medel för sin försörjning samt, om de inte omfat- tas eller kommer att omfattas av den svenska socialförsäkringen, ha en heltäckande sjukförsäkring som gäller i . Övriga medborgare i ett EES-land eller skall beviljas uppehållstillstånd , om de har tillräckliga medel för sin försörjning och, om de inte omfattas eller kommer att omfattas av den svenska socialförsäkringen, har en heltäckande sjukförsäkring som gäller i . Ett uppehållstillstånd får omprövas efter de första två årens bosättning. Det kan förnyas . Arbetstagare som nämns i andra stycket skall inte få sitt uppehållstillstånd återkallat bara därför att de antingen är anställda, om orsaken är att de är tillfälligt oförmögna att arbeta på grund av sjukdom Arbetstagare som nämns i andra stycket första meningen skall inte få sitt uppehållstillstånd återkallat bara därför att de antingen är anställda, om orsaken är att de är tillfälligt oförmögna SOU 2002:116 Författningsförslag och kommentar eller olycksfall, eller de är att arbeta på grund av sjukdom eller olycksfall, eller de är får dock inte bli kortare än tolv månader om arbetstagaren varit får dock inte bli kortare än tolv månader om arbetstagaren varit Rätten för egna företagare att efter avslutad verksamhet få uppehållstillstånd enligt fjärde stycket påverkas inte, om de vistats utanför högst eller om de lämnat för att göra militärtjänst. Rätten påverkas inte heller av att en företagare efter avslutad verksamhet under högst vistas utomlands. Uppehållstillstånd skall beviljas medborgare i under de förutsättningar som sägs i artikel 2 i Kommissionens förordning (EEG) nr 1251/70 av om arbetstagares rätt att stanna kvar inom en medlemsstats territorium efter att ha varit Förordning (2002:146). beviljas en utlänning som på beviljas en utlänning som på något sätt enligt denna paragraf något sätt enligt denna paragraf är anhörig till en medborgare i är anhörig till en medborgare i en EES-stat och som inte en EES-stat och som inte 5 a § eller enligt 1 kap. 4 § första 5 a § eller 5 e § eller enligt 1 kap. 4 § första stycket (1989:529) är lagen (1989:529) är undantagen kravet på uppehållstillstånd. från kravet på uppehållstillstånd. samma omfattning som för den samma omfattning som för den medborgare i EES-staten som medborgare i EES-staten som utlänningen har anknytning till utlänningen har anknytning till mot uppvisande av giltigt pass mot uppvisande av giltigt pass utlänningen är beroende av medborgaren i EES-staten eller dennes maka eller make. Utlänningen skall i förekom- mande fall också visa upp de handlingar eller bevis som krävs för att styrka vad som anges under 1–5 samt stå i följande släktskapsförhållande till en medborgare i en EES-stat som nämns i 1) 5 a § andra och tredje stycket: utlänningen är beroende av medborgaren i EES-staten eller dennes maka eller make. Utlänningen skall i förekom- mande fall också visa upp de handlingar eller bevis som krävs för att styrka vad som anges under 1–5 samt stå i följande släktskapsförhållande till en medborgare i en EES-stat som nämns i 1) 5 a § andra och tredje stycket samt 5 e §: –maka eller make, –deras barn som är eller är beroende av dem för sin försörjning, och –släktingar i närmast föregående led till medborgaren i EES- staten eller dennes maka eller make och som är beroende av dem för sin försörjning, 2) 5 a § fjärde stycket: –maka eller make, –deras barn som är eller som är beroende av dem för sin försörjning, och –släktingar i närmast föregående led till medborgaren i EES- staten eller dennes maka eller make, 3) 5 a § femte stycket: –maka eller make, –deras barn som är eller som är beroende av dem för sin försörjning, och –släktingar i närmast föregående led till medborgaren i EES- staten eller dennes maka eller make och som är beroende av dem för sin försörjning; förutsättningen är att de har tillräckliga medel för sin försörjning och, om de inte omfattas eller kommer att omfattas av den svenska socialförsäkringen, har en heltäckande sjukförsäkring som gäller i , 4) 5 a § sjätte stycket: –maka eller make, och –deras barn som är eller som är beroende av dem för sin försörjning och, om de inte omfattas eller kommer att omfattas av den svenska socialförsäkringen, har en heltäckande sjukförsäkring som gäller i , 5) 5 a § sjunde stycket: –maka eller make, –deras barn som är eller som är beroende av dem för sin försörjning, och –släktingar i närmast föregående led till medborgaren i EES- staten eller dennes maka eller make och som är beroende av dem för sin försörjning; förutsättningen är att de, om de inte omfattas eller kommer att omfattas av den svenska socialförsäkringen, har en heltäckande sjukförsäkring som gäller i . Uppehållstillstånd för anhöriga som anges i första stycket 2 är giltiga även efter företagarens död och kan förnyas. Om företagaren avlider innan han förvärvat rätt till ett sådant uppehållstillstånd som anges i 5 a § fjärde stycket skall företagarens anhöriga ändå ha rätt till uppehållstillstånd, om företagaren vid sin död varit bosatt i eller om hans död var följden av ett olycksfall i arbetet eller en yrkessjukdom. För företagarens anhöriga skall bestämmelsen i 5 a § nionde stycket tillämpas. En utlänning som på ett sätt som nämns i första stycket är anhörig till en medborgare i , , eller och som inte själv är medborgare i något av dessa länder skall beviljas uppehållstillstånd under förutsättning att den medborgare som utlänningen har anknytning till uppfyller villkoren i något av 5 a § andra till sjunde styckena. Ett uppehållstillstånd kan förnyas. Uppehållstillstånd skall på sätt som sägs i artikel 3 i bilaga I till avtalet mellan Europeiska gemenskapen och dess medlemsstater å ena sidan och å andra sidan om fri rörlighet för personer beviljas en utlänning som är anhörig till en medborgare i . Förordning (2002:146). En arbetstagare som är medborgare i , , , , , , eller och som vid tiden för ländernas anslutning till den Europeiska unionen inte har arbetstillstånd här som utfärdats än , skall beviljas uppehållstillstånd för den tid som arbetstillstånd ges. Arbetstagare som nämns i första stycket skall inte få sitt uppehållstillstånd återkallat bara därför att de antingen är anställda, om orsaken är att de är tillfälligt oförmögna att arbeta på grund av sjukdom eller olycksfall, eller de är ofrivilligt arbetslösa och detta bekräftas av arbetsförmedlingen. Bevis om uppehållstillstånd skall föras in i utlänningens pass eller i någon annan handling. Ett uppehållstillstånd som omfattas av avtalet om Europeiska ekonomiska samarbetsområdet (EES) skall utfärdas i en särskild För en utlänning som är medborgare i ett land som ingår som är medborgare i ett land i Europeiska ekonomiska sam- och som inte omfattas av Detta tillstånd utfärdas enligt förordning (EEG) nr 1612/68 av och i enlighet med de beslut som har fattas som ett led i genomförandet av direktiv /360/EEG med de anpassningar som har gjorts vid införandet av . I enlighet med bestämmelserna i ovanstående förordning har innehavaren av detta tillstånd rätt att påbörja och utöva anställning inom svenskt territorium på samma villkor som svenska arbetstagare. 9 a §En utlänning som omfattas av bestämmelsen i 3 kap. 5 e § första stycket får beviljas arbetstillstånd för den tid som anställningen varar, dock ej än . I särskilda fall kan arbetstillståndet bestämmas . Arbetstillståndet skall kunna förlängas med i taget till fem år.10 a §Utöver de fall som föreskrivs i 2 kap. 6 § andra stycket utlänningslagen (1989:529) skall en ansökan om arbetstillstånd kunna bifallas, även om ansökan görs eller prövas när utlänningen175En utlänning som är medborgare i ett land som ingår i Europeiska ekonomiska samarbetsområdet (EES) eller i och som inte omfattas av bestämmelsen i 5 kap. e § är undantagen från kravet på arbetstillstånd.Undantaget från arbets- tillstånd gäller även, oavsett medborgarskap, maka eller make eller sambo till sådan utlänning som sägs i första stycket och 3 kap. 5 e § samt deras barn som är eller beroende av dem för sin försörjning.Författningsförslag och kommentar 1 § En utlänning som är medborgare i ett land som ingår i Europeiska ekonomiska samarbetsområdet (EES) eller i är undantagen från kravet på arbetstillstånd. Undantaget från arbets- tillstånd gäller även, oavsett medborgarskap, maka eller make eller sambo till sådan utlänning som sägs i första stycket samt deras barn som är eller beroende av dem för sin försörjning. befinner sig i , om ansökan görs av en utlänning som omfattas av bestämmelsen i 3 kap. 5 e §. Denna förordning träder i kraft (eller det datum då kandidatländerna blir medlemmar i ). och arbetskraftens rörlighet Dir. 2002:1 beslutade om övergångsperioder och upp till för arbetstagare från nya medlemsstater beträffande rätten till fri rörlighet inom Europeiska unionen. Beslutet möjliggör undantag enligt nationellrätt från dessa övergångsperioder för de medlemsstater som så önskar. Över- gångsarrangemangen berör inte egna företagare, tjänsteutövare eller några andra kategorier av personer. En särskild utredare skall tillkallas för att utreda hur arbetstagare från nya medlemsstater i Europeiska unionen från anslutningsdagen skall kunna få tillgång till den svenska arbetsmarknaden på samma villkor som medborgare i de nuvarande EU- och EES-länderna, bedöma sannolikheten för att arbetskraftsinvandring från nya medlemsstater i EU skulle medföra allvarliga störningar på den svenska arbetsmarknaden eller ansenliga kostnader för de sociala trygghetssystemen, samt utreda hur lämpliga åtgärder för att motverka detta i sådana fall kan utformas, överväga åtgärder för att göra det attraktivt för arbetstagare från nya medlemsstater att söka sig till bristyrken i varvid konkurrensen med andra länder om sådan arbetskraft skall beaktas, lägga fram förslag till de författningsändringar och andra åtgärder som utredaren anser behövs i enlighet med utredningsuppdraget, samt redovisa förslagens finansiella och samhällsekonomiska konsekvenser. De grundläggande bestämmelserna om fri rörlighet för arbetstagare inom den Europeiska Unionen finns i artiklarna 39–42 i EG- fördraget. En EU-medborgare har samma rätt att söka arbete, ta anställning, driva rörelse och göra praktik i en annan medlemsstat som det landets egna medborgare. All diskriminering av arbetstagare från medlemsstaterna på grund av medborgarskap skall avskaffas vad gäller anställning, lön och övriga arbets- och anställningsvillkor. Denna rätt till andra medlemsstaters nationella arbetsmarknader innefattar rätten till social, ekonomisk och kulturell integration i värdlandet för den migrerande arbetstagaren och hans eller hennes familj. Det finns en omfattande sekundärrättslig reglering av personers fria rörlighet, bl.a. rådets förordning (EEG) nr 1612/68 om arbetskraftens fria rörlighet inom gemenskapen och i rådets direktiv /360/EEG om avskaffande av restriktioner för rörlighet och bosättning inom gemenskapen för medlemsstaternas arbets- tagare och deras familjer. Förordningen innehåller, förutom bestäm- melser om arbets- och anställningsvillkor, bl.a. bestämmelser om likabehandling vad gäller sociala förmåner och tillträde till utbild- ning för arbetstagarens barn. Det föreligger flera aktuella förslag från kommissionen om fri rörlighet för arbetstagare. Kommissionen har bl.a. lämnat ett förslag till direktiv om unionsmedborgares och deras familjemedlemmars rätt att fritt röra sig och uppehålla sig inom medlemsstaternas territorier (KOM (2001) 257). Förslaget avser att förenkla den fria rörligheten för såväl arbetstagare som för andra grupper. Rätten till fri rörlighet för arbetstagare kompletteras och stöds av regelverket om tillämpningen av systemen för social trygghet när arbetstagare, egenföretagare och deras familjemedlemmar flyttar inom gemenskapen (i första hand rådets förordning (EEG) nr 1408/71). Kommissionen har lämnat ytterligare ett förslag (KOM (1998) 394) för att anpassa reglerna i rådets förordning (EEG) nr 1612/68 och rådets direktiv /360/EEG till EG- domstolens praxis och förbättra den sociala tryggheten som en förutsättning för den fria rörligheten inom unionen. Vidare har kommissionen lagt fram förslag (5133/99 SOC5) till en ny förordning om samordning av sociala trygghetssystem som skall ersätta rådets förordning (EEG) nr 1408/71. Förslaget innebär en förenkling av gällande regler på området. Tredjelandsmedborgare som lagenligt arbetar inom EU skall enligt förslaget omfattas av de sociala trygghetssystemen. Som ett förberedande steg mot EU-medlemskap har EU tecknat associeringsavtal, de s.k. Europaavtalen, med kandidatländerna. Europaavtalen ser inte exakt likadana ut för alla kandidatländerna, men de har en gemensam ram och behandlar bl.a. fri rörlighet för arbetstagare och fri etableringsrätt. Europaavtalen innebär inte någon fullständig fri rörlighet i enlighet med gemenskapsrätten. När det gäller arbetstagare förutsätts att de är lagenligt anställda inom en medlemsstats territorium. De skall alltså ha fått arbetstillstånd i medlemsstaten enligt den statens nationella lagstiftning. har i några avgöranden prövat Europaavtalens bestämmelser om fri rörlighet. Inom ramen för Europaavtalen föreskrivs att EU:s medlemsstater välvilligt skall överväga möjligheterna att redan före ett medlemskap sluta bilaterala avtal med kandidatländer för att ge tillgång till anställning för ländernas arbetstagare på medlemsstaternas arbets- marknader. I den mån sådana avtal redan finns med en medlemsstat skall dessa fortsätta gälla och om möjligt förbättras. Europaavtalen inbegriper dock också ett viktigt förbehåll – att hänsyn skall tas till arbetsmarknadsläget i en medlemsstat. Enligt 2 kap. 4 § första stycket 6 utlänningslagen (1989:529) får uppehållstillstånd ges till en utlänning som har fått arbetstillstånd eller som har sin försörjning tryggad på något annat sätt. Beträffande arbetstillstånd anges i lagen att en utlänning skall ha tillstånd för att arbeta i på grund av anställning här eller utomlands, om inte utlänningen har permanent uppehållstillstånd eller är medborgare i något av de övriga nordiska länderna. Regeringen har rätt att föreskriva andra undantag från kravet på arbetstillstånd. I bestämmelser i utlänningsförordningen(1989:547) klargörs att alla utlänningar som omfattas av EG-rätten eller EES- avtalet är undantagna från kravet på arbetstillstånd. (Schweiziska medborgare kommer att jämställas med medborgare i EES-länderna när avtalet mellan EG och dess medlemsstater å ena sidan och å andra sidan träder ikraft, jfr. 2000/01:55). har inte ingått några bilaterala avtal om arbetstagares rörlighet på det sätt som möjliggörs genom Europaavtalen. Medborgare i kandidatländerna är därför skyldiga att ansöka om uppehålls- och arbetstill- stånd i . Det finns dock ett antal avtal om utbyte av praktikanter med de baltiska länderna. Förutsättningarna för arbetstillstånd framgår inte av utlännings- lagen. De principer som gäller bygger på uttalanden i olika propo- sitioner (bl.a. prop. 1983/84:144 Invandrings- och flyktingpolitiken och prop. 1996/97:25 Svensk migrationspolitik i globalt perspektiv) i vilka det bl.a. sägs att det saknas anledning att räkna med något egentligt behov för del av arbetskraftsinvandring . Även om arbetskraftsinvandring i normalfallet inte bör tillåtas bör dock, enligt nämnda propositioner, undantag kunna ske främst beträffande nyckelfunktioner inom industrin och näringslivet i övrigt samt inom vissa andra samhällsområden. Vidare sägs att också andra undantag bör vara möjliga, inte minst i fall då arbetstagare med den utbildning och erfarenhet som behövs i ett visst fall inte finns att tillgå i . Dessutom anges att det ankommer på () att i samråd med arbetsmarknadens parter genom praxis klarlägga i vilka fall undan- tag bör kunna ske. Utvidgningsförhandlingarna och övergångsregler för arbetstagares fria rörlighet beslutade om övergångsperioder och upp till för arbetstagare från nya medlems- stater beträffande rätten till fri rörlighet inom Europeiska unionen. Beslutet möjliggör undantag enligt nationell rätt från dessa över- gångsperioder för de medlemsstater som så önskar. Undantagen i nationell rätt kan ge ökat tillträde till den natio- nella arbetsmarknaden inklusive fri rörlighet för arbetskraften från nya medlemsstater. Existerande bilaterala avtal skall fortsätta gälla och får även fördjupas. Både nuvarande och nya medlemsstater skall redan före en anslutning sträva efter att i nationell rätt liberalisera tillträdet till sina nationella arbetsmarknader för arbetstagare från respektive stater. Övergångsarrangemangen berör inte egna företagare, tjänste- utövare eller några andra kategorier av personer. Kommissionen kommer att utvärdera såväl de gemensamma övergångsarrangemangen som de nationella arrangemangen efter den första tvåårsperioden räknat från anslutningen av de nya med- lemsstaterna. Medlemsstaterna skall före slutet av denna inledande tvåårsperiod underrätta kommissionen om att staterna avser fort- sätta med nationella arrangemang eller om de vill tillämpa EG- regelverket fullt ut. Efter tvåårsperioden kan medlemsstaterna, med hänvisning till allvarliga störningar på arbetsmarknaden, under tillfälligt häva på grundval av t.ex. den mekanism som återfinns i artikel 20 i rådets förordning (EEG) nr 1612/68 om arbetskraftens fria rörlighet inom gemenskapen. principiella uppfattning har i utvidgnings förhandling- arna varit att fri rörlighet för arbetstagare från nya medlemsstater bör tillämpas redan från anslutningsdagen. Av denna anledning deklarerades tidigt att inte hade för avsikt att utnyttja möjligheten att begränsa tillträdet till den svenska arbetsmarknaden enligt de generella övergångsarrangemangen. Syftet med denna deklaration var också att stimulera till liknande åtaganden från andra medlemsstaters sida. Regeringen förbehåller sig dock rätten att vidta åtgärder i händelse av allvarliga störningar på den svenska arbetsmarknaden. Den svenska deklarationen byggde bl.a. på en sammanställning från kommissionen av ett antal forskarrapporter i vilka det inte förutses någon större arbetskraftsinvandring från de nya medlems- staterna.