sou · GQB316d1 · 2003-01-01 00:00:00 — I lågkonjunkturer med svag efter- frågan på arbetskraft utökas antalet utbildningsplatser, medan det dras ned i högkonjunktur. Detta är mest uttalat för arbetsmark- nadsutbildningen, men även det ordinarie utbildningssystemet har i viss mån dimensionerats efter konjunkturläget. Den bakomliggan- de tanken är att ersätta öppen arbetslöshet med kompetensutveck- ling, endera genom att arbetslösa sätts i utbildning eller genom att sysselsatta under utbildningen kan ersättas av arbetslösa. Utbildningssystemet domineras helt av utbildningar som är skattefinansierade och där den studerande får ett ekonomiskt stöd via studiestödssystemet och av företagsanknuten utbildning som finansieras av arbetsgivare. har framförts flera olika förslag om en ny finansieringsform för studier genom s.k. indi- viduella kompetenskonton. En utgångspunkt är att det finns ett växande behov av kompetensutveckling som inte kan täckas av de offentligt finansierade systemen (AMU, m.m.) eller av den utbildning som arbetsgivarna finansierar. Den enskilde måste då själv bära ett större ansvar för att upprätthålla en kom- petens som möjliggör omställning på arbetsmarknaden. lade regeringens särskilde utredare fram ett förslag till ett system med individuellt kompetenssparande (Indi- viduellt kompetenssparande, SOU 2000:119). Förslaget innebär dels att det ska inrättas en ny skattesubventionerad sparform enligt samma modell som det individuella pensionssparandet, dels att en subvention ska beviljas vuxna som genomgår kompetensutveckling. Individens sparande på individuella kompetenskonton ska vara avdragsgillt upp till ett basbelopp. Arbetsgivare som gör insättning på anställds konto ska beviljas nedsättning av arbetsgivaravgiften på insatt belopp. Behållningen på kontot ska beskattas med avkastningsskatt. Den som genomgår godkänd kompetensutveckling som till någon del finansieras med uttag från EMU och ekonomins anpassningsförmåga kontot ska beviljas en skattereduktion vars storlek relateras till omfattningen på studierna. Syftet med systemet är att stimulera ett sparande som möjliggör för vuxna att genomgå kompetensutveckling som underlättar om- ställning på arbetsmarknaden. Det föreslagna systemet kan poten- tiellt användas i stabiliserande syfte. Det kan ske genom att skatte- reduktionen vid uttag för att genomgå någon form av kompetens- utveckling varieras beroende på konjunkturläget. På det sättet kan staten styra när i tiden kompetensutveckling sker. Vidare kan sparandet stimuleras med olika former av sparpremier. Kommittén tar inte ställning till förslagen om individuellt kom- petenssparande eftersom det inte finns någon nära koppling mellan behovet av kompetensutveckling och ett EMU-medlemskap. Om ett sådant system skulle införas, finns det skäl som talar för att detta bör utformas på ett sätt som möjliggör att utifrån stabi- liseringspolitiska överväganden i viss mån styra hur kompetens- utvecklingen förläggs i tiden. Bedömningen är dock att detta instrument inte kan ge annat än marginella bidrag till att stabilisera sysselsättningen. En viss konjunkturmässig styrning av utbild- ningens förläggning i tiden är också tänkbar inom andra studie- stödssystem. Det ligger dock utanför ramen för vårt uppdrag att närmare analysera denna fråga. Syftet med en omställningsförsäkring är att ge den som blir upp- sagd ett mer aktivt och individuellt utformat stöd. Vissa grupper på arbetsmarknaden omfattas av denna typ av försäkring. Privat- tjänstemän med viss anställningstid och statligt anställda har omställnings- eller trygghetsavtal som ger rätt till ett individuellt utformat stöd vid uppsägningar. respektive svarar för den praktiska hanteringen, som innebär att det upprättas individuellt utformade program med kortare utbildningar, intensifierat arbetssökande, arbetsförmedling m.m. Verksamheten kan beskrivas som en för- stärkt arbetsförmedling, med en stor flexibilitet i utformningen av insatser. Den personkrets som omfattas av befintliga omställningsför- säkringar är begränsad. Det har därför rests krav på att vidga den typ av försäkringsskydd som t.ex. trygghetsavtalet ger till fler EMU och ekonomins anpassningsförmåga grupper på arbetsmarknaden genom att inrätta en obligatorisk försäkring alternativt stimulera parterna att sluta avtal som täcker en större del av arbetsmarknaden. I den mån detta innebär en stat- lig finansiering kan det ses som en överföring av delar av de arbetsmarknadspolitiska insatserna till arbetsmarknadens parter. Regeringen har tillkallat en särskild utredare (dir. 2000:55) med uppdrag att belysa effekterna av befintliga omställningsavtal och överväga om motsvarande avtal skulle kunna ingås så att de täcker hela arbetsmarknaden. En utgångspunkt för arbetet är att arbets- marknadens parter ska bära ansvaret för kostnaden för avtalen och att några statliga subventioner inte ska utgå. Det finns inte anled- ning att tro att ett EMU-medlemskap i någon påtaglig grad kom- mer att förändra den strukturomvandlingsprocess som ändå pågår. Frågan om omställningsförsäkring bör därför bedömas på sina egna meriter. Kommittén avstår därför från närmare behandling av denna fråga.