sou · GQB392d3 · 2003-01-01 00:00:00 — I det informella samtal som föregick intervjun nämnde att polisens övervakning av människor enbart på grund av att de eventuellt kunde vara kommunister var en farlig konsekvens av åsiktsregistreringen, farligare än det faktum att man förde ett register som man fick lämna ut uppgifter ur bara om den parla- mentariska nämnden godkände det. säger att det här var nog , , och då tog man initiativ för att göra något åt det.28 En liknande tanke var inne på då han diskuterade IB med journalis- ten . I kryptiska och svårtolkade meningar söker Aspling förklara IB:s verksamhet och som läsare lämnas man i stort sett med uppgiften att uttolka det sagda. Man får då intrycket av att registreringen, som Aspling talar om, i samband med att tillträdde som försvarsminister, fick en omfattning så att den blev organiserad, d.v.s. det blev ordning och reda på saker och ting. Vad som avses med registreringen, exempelvis i vems regi denna bedrevs, är oklart. Emellertid ska alltså har styrt upp denna efter sitt tillträde som försvarsminister. Asp- ling säger sedan att partiet alltid haft anledning att se till att man haft rent runt så att säga. Rörande IB och partiets inblandning säger att naturligtvis var jag informerad om det här, 26Tage : Dagböcker 1945–1949 (2001) s 359–360. 27Utskrift från intervjun med förvaras i arkiv. 28Häger/samtal med . Grupp B/IB:s kontaktytor och organisatoriska förutsättningar självklart.29 har aldrig riktig gett en fullständig bild av sin roll i samband med Grupp B:s bildande och den efter- följande verksamheten. I en intervju 1974 poängterade han att till- sättandet av inte var någon politisk utnämning utan var för- svarsstabens och initiativ.30 Inför försvarsutskottet fick han inte ens några frågor om detta (Frågan om och Palmes befattning med Grupp B/IB behandlas i avsnitt 17.2.) Trots reaktioner på de militära ansatserna att efter Pragkuppen bygga upp egna personregister och trots reglerna generalorder fick alltså försvarsstaben senare klartecken från åtminstone försvarsminister att inte bara föra egna personregister. Man utvecklade också en apparat för inhämt- ning av uppgifter till detta register. Denna insamling begränsades inte endast till den militära sektorn – vilket generalordern tydligt anvisar – utan till industrier och områden utanför det rent militära som på något sätt kunde vara av intresse för försvaret. Därutöver insamlade man en del uppgifter om interna politiska förhållanden som måste haft ringa betydelse för försvaret, inte minst mot bak- grund av att säkerhetspolisen inhämtade ungefär samma typ av uppgifter. Härigenom utvecklades Grupp B snabbt till en inhämtnings- enhet av säkerhetspolisiär art med breda kontaktytor långt utanför den militära sektorn. som i någon uträckning granskade IB:s verksamhet, har detta att säga rörande verksamheten: Om man sätter in verksamheten i sitt historiska sammanhang ser FUN heller inte någon anledning att rikta kritik mot att den kom till stånd och ansågs nödvändig som ett led i försvaret av det demokratiska sam- hället. Därmed är inte sagt att det sätt som verksamheten organisera- des på var det rätta eller att det inte inom ramen för verksamheten har funnits brister och förekommit missförhållanden som inte borde ha accepterats. Tvärtom har vad som i detta ärende framförts inför FUN bekräftat detta.31 FUN ger nästan intryck av någon övervakning av kommunister och andra säkerhetsrisker inte existerade inom statsapparaten . I stället är det ju känt att säkerhetspolisen skött denna övervakning och att den vid den i slutet av 1950- 29Aspling/(1999) 75-79. 30Häger/samtal med . 31Redovisning av vissa uppgifter om den militära underrättelse- och säkerhetstjänsten, s 7. Dnr FO 98/2531/EC/RC. Grupp B/IB:s kontaktytor och organisatoriska förutsättningar talet var mycket intensiv och omfattande. Statspolisintendenten gick inte utan vidare med på att skulle få ägna sig åt inhämtning även inom den civila sektorn. En hård strid om detta utspelades som nämnts –1959 innan man slutligen nådde en lösning som i princip tycks ha gått ut på att skulle vidarebefordra alla uppgifter han fick till säkerhets- polisen så fick denna ombesörja vidare utredningar. Med detta kan man konstatera att också polisen till slut tolererade verksamheten. Problemet är att man nog knappast hade något val; har i olika sammanhang berättat att framförde klagomål till inrikesminister om att Grupp B:s verksamhet i alltför hög utsträckning trampade in på säkerhetspolisens område. Enligt gjorde dock inte Johans- son något åt saken. Med all säkerhet – betänk bara Elmérs täta kon- takter med – var Grupp B alltför väl förankrad in- om regeringen för att skulle kunna påverkat förhållandena. Man kan således tala om en verksamhet som gillades, tolererades eller tvingades tolereras av i stort sett alla. Det spelade ingen roll vad , , försvarsstabschefen , sektions- chefen och andra kritiska eller fundersamma personer ansåg; verksamheten rullade på och till och med utvecklades. Också detta visar på ett starkt stöd inom regeringen. Man ska dock inte förglömma att en av Elmérs främste beskyddare under en stor del av , var försvarsstabschefen . Det var först när , hårt pressad av regeringen, upplyste om risken för att det hela skulle så att säga spricka som regeringen fann för gott att avveckla verksamheten – dock endast den delen där man inte hade något operativt samarbete vill säga. Rörande IB:s verksamhet i där verkade, fortsatte man det samarbete man inlett . Allt pekar på beslutet om avvecklingen, fattat inom en mindre rege- ringskrets, sattes ur spel av efter den utveckling som tog regeringen på sängen efter händelserna i malmfälten /1970. Det tycks också som att personer inom vissa andra partier var införstådda i verksamheten. Dock, en tvivelaktigt inrättad verksam- het blir inte mindre tvivelaktig för att fler personer backar upp den. I stället faller skuggan på en något större krets. Bristen på insyn och kontroll över Grupp B/IB:s verksamhet ledde till en rad klara övertramp ur rättssäkerhetssynpunkt och i en del fall kan också kontateras att personer som verkade för enheten också begick lagbrott. 15 Andra förklaringar till Grupp B/IB:s ursprung 15.1IB – en socialdemokratisk säkerhetspolis i militär skepnad? Då en säkerligen mycket förbittrad gav ut sina memoarer strax efter att han tvingats avgå från justitieminister- posten, passade han på att trampa socialdemokratin på en av dess ömmaste tår. I boken infogade han ett kort avsnitt om IB där han uppgav att han efter sin avgång fått ytterligare upplysningar av personer som utgått från att jag har varit bättre informerad än jag var. Annars skulle detta avsnitt inte ha skrivits. Inititativet till samarbetet mellan den politiska och fackliga arbetar- rörelsen å den ena sidan och den militära säkerhetstjänsten å den andra lär ursprungligen ha tagits av företrädarna för arbetarrörelsen. På den politiska sidan har det lopp varit , , , , och som haft ansvaret och från fackligt håll har bl.a. och varit ansvariga.1 anger inte närmare vad han grundar detta på. Att notera är här två saker. För det första anges att initiativet till samarbetet mellan SAP, LO och militären påstås ha tagits av de två förstnämn- da aktörerna. För det andra nämns som en av de ansvariga för samarbetet. var ordförande för som ver- kade. I en annan skildring av senare datum nämns, som vi strax skall se, ännu en framträdande facklig ledare i sammanhanget, näm- ligen ordförande som tillträtt 1956. Som representant för LO nämns också dess ord- förande (1956-1973) . Som framgår av redovisningen i kapitlet om Grupp B/IB:s tillkomst finns indikationer som visar att 1 (1984) s 49–52. Andra förklaringar till Grupp B/IB:s ursprung man från den fackliga sidan kan ha haft ett intresse av en löpande kontakt med försvarsstaben. Journalisterna lanserar i den uppmärksammade boken (1990) en version som går ut på att verksamheten var en fortsättning på den social- demokratiska arbetsplatsorganisationen men i militär skrud: Efter att kommunisterna rensats ut ur de flesta fackföreningar gällde frågan hur socialdemokraterna skulle kunna cementera sin makt- ställning. Saken diskuterades i partiets inre krets ; det var , , , , , och några till som be- rördes av frågan, såsom den nye Metallordföranden . Man kom fram till att det behövdes en bättre löpande kontroll över läget i fackföreningarna. Detta krävde ett systematiskt upplagt namn- register över samtliga kommunister. Att utnyttja säkerhetspolisens (statspolisens tredje avdelning) register för detta ändamål var omöjligt. Det var inte upplagt på ett sätt som passade just detta syfte, och något fritt tillträde till uppgifterna hade heller inte partiledningen. Dessutom var säkerhetspolisens personal präglad av helt andra värderingar än socialdemokraterna. Att utnyttja det för partipolitiska syften skulle väcka uppmärksamhet och protester. Ett helt nytt register måste läggas upp. Den närmast liggande tanken var att göra som de danska och norska broderpartierna: förlägga hela hanteringen till partiexpedi- tionen. Där fanns redan de mera osystematiskt ordnade namnregister som och lagt upp. Nackdelen var att ett sådant register knöts direkt till partiet. Det vore som att ha en tickan- de bomb i lokalerna. Dessutom krävdes en stor och kostsam arbets- insats av den centrala partiapparaten. Så väcktes idén om att överlåta det praktiska arbetet till militären. Inte till redan existerande militära enheter, utan till en helt ny, hemlig organisation som skulle bestå av lojala socialdemokrater. Meningarna var delade om det förnuftiga i en sådan ordning. Han ansåg det vara alldeles för riskabelt. Han gillade inte heller tanken på att låta militären ta över något som var en intern partipolitisk angelägenhet. Militären var känd för att vara lika mörkblå som säkerhetspolisen. var inte vem som helst; han var försvarsminister, en tungviktare i den koalitionsregering som social- demokraterna bildat tillsammans med 1951 och som skulle komma att spricka och ersättas av ett rent socialdemo- kratiskt styre. Men förslaget förespråkades starkt av kommunikationsminister , den förre partisekreteraren. Han fick stöd av . Fördelarna med att placera registret under militärens tak var uppenbara: verksamheten fick en officiell hemligstämpel, kostna- derna fördes över till statskassan och hanteringen skildes formellt från Andra förklaringar till Grupp B/IB:s ursprung Dessutom kunde det motiveras utifrån nationella säkerhets- intressen. Diskussionen slutade med att och fick sin vilja igenom. När beslutet väl var fattat var det ingen som motsatte sig detta, alla ställde lojalt upp för den nya ord- ningen.2 har kommenterat ovanstående redogörelse med att han inte känner till något om en sådan bakgrund.3 Inför Neutralitetspolitik- kommissionen sade han exempelvis: Allt snack om att vi har övertagit t.ex. en socialdemokratisk kontroll av kommunister, det är trams, det är tecken på mindre begåvning eller dålig historiekunskap.4 Eftersom /uppgifter fått visst genomslag i de- batten om IB, skall deras redovisning ovan här studeras närmare. I det inledande stycket sägs att man i partiets inre krets diskuterade hur man, efter att kommunisterna rensats ut ur de flesta fackföreningar skulle kunna cementera sin maktställ- ning. Det finns inget som motsäger att sådana diskussioner förekommit – snarare förefaller de naturliga. Problematiskt är dock att författarna själva i ett särskilt kapitel, stödda på angivna källor, redovisar hur kampen mot kommunisterna utfallit med en närmast förlamande seger för SAP –1954. Man hänvisar exempelvis till ett uttalande av på partikongressen 1952 där denne sade att det är i hög grad vårt folk på arbets- platserna som kan ta åt sig äran av att vi kunnat så effektivt göra upp med kommunisterna och bokstavligen rensa ut dem snart sagt från alla fackföreningar.5 Man återger siffror som visar hur stor kommunisternas tillbakagång verkligen var, närmare bestämt att endast 80 av sammanlagt 9 000 fackföreningar i landet leddes av kommunister. Man menar att siffran ska jämföras med över 500 när kampanjen började tidigare.6 Siffrorna hade hämtats ur en tidningsartikel, skriven av en av partiets främsta kommunistbekämpare, . Författarna nämner också andra faktorer som bidrog till att de extremt anti- 2Kanger/(1990) s 86-88. Efter meningen om de norska och danska broder- partierna finns avsnittets enda not som hänvisar dels till bok som utkom om norska socialdemokraterna partiets register, dels till och bok register (1966) om registren i . 3Brev från till författaren . 5Kanger/(1990) s 76. I en not hänvisar författarna till protokoll från den socialdemokratiska partikongressen 1952. I en not hänvisar författarna till artikel i den . Andra förklaringar till Grupp B/IB:s ursprung kommunistiska stämningarna började mattas av; död och slut . Ett sannolikt riktigt an- tagande som framförs i boken är att man inom partiet oroade sig för att den noggrant uppbyggda arbetsplatsorganisationen riskera- de att luckras upp eftersom den så starkt byggt på kampen mot kommunisterna. Man hänvisar till ett dokument som sägs visa att SAP trots den förkrossande segern ansåg sig tvungna att också fortsättningsvis vara på sin vakt. Det är ett brev som partiets andra stora kommunistdödare skrev till partidistriktens ombudsmän. Men tonen i brevet är inte särskilt alarmistisk. inleder med att skriva att det i de då aktuella fackliga valen tycktes vara svårare att klara rena partilinjer än tidigare och att det var tydligt att kommunisternas nya taktik medfört framgångar på något enstaka ställe. Dock tillägger han: Ingen anledning finns att överdriva faran. En varning vill han dock framföra då han, med hänvisning till utvecklingen i efter död, skriver att man inom partiet inte skall vara blinda för att det kan bli svårare i fortsättningen. För att gardera oss mot överraskningar och för att skapa en bättre kontakt mellan partiexpeditionen och vårt aktivaste fackföreningsfolk avser vi att lägga upp ett centralt register över kontaktmän i de viktigaste fackklubbarna och fackföreningarna i hela landet. Vår för- hoppning är att denna krets av kontaktmän skal känna med sig att de bär ett speciellt ansvar (understrykning i original, LOL).7 I boken ges ett exempel på vad som hände med propå. Från partidistrikt sände distriktsombudsmannen in en lista till , där han valt ut 17 ombud inom 14 olika fackföreningar i länet.8 Författarna utgår sedan från att arbetsplatsorganisationen efter detta förtätades och blev en mera centralstyrd organisation varefter man tycker sig kunna slå fast vad det speciella ansvar som talar om egentligen innebar.9 Det skulle, enligt deras fortsatta redovisning, uppen- 7Ibid, s 79-80. Brevet är i boken avbildat i sin helhet på s 80. 8Ibid, s 90-91. De 17 personerna kom, enligt boken, från Gruvs avdelningar 12 (), 4 ( ), 13 (Tuollavaara), 40 (Svartöstaden) samt 110 (). Vidare Järnvägs avdelningar 80 (), 126 (), 68 () 248 () samt förbundets avdelning i Jokmokk och dess 5:e dirtikt i . Därutöver också Metalls avdelning 173 i . Inom valdes och båda distrikt ut. Två ombud från FCO och FCO Ingick också. Enligt boken kompletterades sannolikt listan senare med fler ombud från , Trä och andra större förbund i . 9Ibid, s 79-81. Andra förklaringar till Grupp B/IB:s ursprung barligen bestå i att förse partiet och försvarsstaben med namn- uppgifter på kommunister. Beskrivningen av IB:s uppkomst – den som citerats i detta avsnitts inledning – följer nämligen på de kommande sidorna i boken. Det finns ingenting som direkt pekar på att brev till distrikten hade något samband med Elmérs verksamhet. Det är dock fullt möjligt att en sådan kontaktmannaförteckning, under kontroll, kunde underlätta dennes uppgift att förse med uppgifter av be- tydelse för försvaret. Det finns inga belägg för att det krävdes ett systematiskt upp- lagt namnregister över samliga kommunister för att partiet skulle få en bättre löpande kontroll över läget i fackföreningarna. Likaså finns inga belägg för att partiet av det skälet skulle bilda en helt ny, hemlig organisation som skulle bestå av lojala socialdemokra- ter – däremot finns ett flertal dokument som visar att detta var en militärt initiativ som utvecklades –1958. Det finns i stället andra uppgifter och uttryck att ta fasta på i /redogörelse. Man talar om en tickande bomb på partiexpeditionen och att överlåta det praktiska arbetet till militären. Detta stämmer betydligt bättre överens med följan- de scenario. har uppgivit – och han stöds i någon utsträck- ning av dokument och några muntliga uppgifter – att han fram till Grupp B/IB:s bildande genom en överenskommelse mellan försvarsstaben och SAP hade möjlighet att via vissa nyckel- personer anställda på partiexpeditionen få uppgifter av militärt intresse. Det kan knappast ha rört sig om annat än personuppgifter. Detta bör ha inneburit att det pågick en verksamhet som inte var alltför trevlig att ha på partikansliet, nämligen kontakter mellan partiföreträdare och en militär underrättelseman. Det torde vara så att det var denna trafik man helt ville överlåta åt militären genom att få ut den ur lokalerna. Och lösningen blev att låta militären i stället anställa några nyckelpersoner för att utföra samma arbete. Det var således inte något register som placerades under militärens tak utan en kontaktfunktion. Kanske fanns det papper i samman- hanget, namnlistor eller liknande som nyckelpersoner för- varade på partikansliet och möjligen ansåg man att detta var en militär uppgift för vars kostnader militären rimligen borde stå. Det finns inget som i och för sig motsäger att man genom arrange- manget att låta militären anställa nyckelpersonerna, kunde ha viss nytta av detta. Att gränsen, framför allt under tid vid Grupp B, inte upprätthölls pekar ju på detta lik- som det faktum att några av personerna vid partikansliet i början av Andra förklaringar till Grupp B/IB:s ursprung erhöll en del dokument från , handlingar som än finns kvar i . /skriver också något senare hur arbetet in- om Grupp utvecklades, och även om uppgiften i det sammanhanget saknar källa tycks man här ha ganska bra underlag – har nämligen själv senare, i samtal med , lämnat en snarlik redovisning. Först nämns att tog hjälp av två ombudsmän vid partiexpeditionen, och . Därutöver sägs att också partikassören var behjälplig. och hade i sin tur kontakt med partiombudsmännen i distrikten och därutöver kunde också en kontakt tas med de speciellt utsedda arbetsplatsombuden som efterlyst 1955. Via dessa uppgifter fick de upp- gifter han behövde, skriver författarna. Det blev dock tungrott i längden att tvingas förlita sig på 68:ans anställda för kontakterna ut i partiet. Det innebar en viss risk och dessutom hade och annat arbete att utföra. Den sistnämnde slutade för övrigt sin partianställning inte långt efter att börjat sitt insamlingsarbete. ersattes visserligen på sin post av , men denne saknade gedigna erfarenhet. Det var dags för Fst/In grupp B att skapa sin egen fältorganisation.10 För att lösa detta, menar författarna, anställdes och . Det är, som nämnts, sannolikt att det är denna förändring av kontaktfunk- tionen som diskuterades inom SAP . Om man ändå laborerar med tanken på att /uppgift om upprättandet av ett register i militär regi, ur vilket man fritt kunde få uppgifter, vore riktigt infinner sig en hel del problem. Det fanns inga som helst garantier för att Grupp B – som ju ändå måste inordnas i det militära systemet – skulle läcka uppgifter till partiet så fort man där bad om det. Militära chefer skulle utforma verk- samheten, beräkna anslag, tillhandahålla lokaler, upprätta arbets- instruktioner och säkerhetsföreskrifter samt anställa folk. Hur skulle SAP kunna lita på att allt detta gjordes på ett sådant sätt att det var fritt fram att erhålla uppgifter ur registret? Snarare före- faller det som att man, om man nu förfogade över mera osystematiskt ordnade register helt skulle förlora kontrollen över ett sådant. Militära chefer skulle med all säkerhet inte vara över- 10 Ibid, s 91. Andra förklaringar till Grupp B/IB:s ursprung seende om det kom till deras kännedom att de egna handlingarna utan någon som helst kontroll spreds till ett politiskt parti. Den största svagheten med /uppgifter i detta avseende är att källan helt saknas. Det finns inte ens en karak- terisering av denna, exempelvis att det är en person som arbetade på partiexpeditionen eller inom det militära. Sålunda saknas också uppgifter om det är en första-, andra- eller t.o.m. kanske tredje- handsuppgift som man erhållit. Vidare framgår inte när källan ska ha erhållit uppgifterna. Inom har stora ansträngningar gjorts för att skapa klarhet i sanningshalten rörande / redogörelse. Författarna har kontaktats med för- frågan om den eller de källor som lämnat uppgifterna vill framträda inför kommissionen. Källan/källorna har undanbett sig detta. Vid förnyad förfrågan till om källan/källorna kan tänka sig att inlämna en skriftlig anonym redogörelse, har för- medlat att man motsatt sig detta. Det har varit en vansklig uppgift för kommissionen att på detta sätt röra sig i gränslandet mellan respekten för källskyddet och kraven på klarhet. / uppgifter har redovisats för i stort sett samtliga per- soner som kommissionen talat med rörande IB. En av dessa sade då att han fick en beskrivning som i vissa stycken har beröringspunkter med den som ges i Kommunistjägarna. Personen uppger att han av SSU:s förbundsordförande fick uppgifter om att militären fått tillåtelse av vissa nyckelpersoner inom SAP att utnyttja den socialdemokratiska arbetsplatsorganisa- tionen för övervakning av arbetsplatser. Personen vill minnas att nämnde att hade motsatt sig arrange- manget. Personen tror att fått uppgifterna i statsråds- beredningen av eller (var statsekreterare där åren 1958–1960). Personen säger vidare att den personkrets som inom partiet skulle ha diskuterat saken enligt en allmän uppfattning inom socialdemokratin var densamma som nämns i boken. I partiets verkställande utskott skulle eller – vilka företrätt som SSU-ord- förande – ha fått höra beslutet. De till Grupp B knutna kontakt- personerna , och skulle enligt personen ha känt till beslutet. Personen menar vidare att torde ha informerats om IB av och då han blev Andra förklaringar till Grupp B/IB:s ursprung ordförande i har tillbakavisat dessa på- ståenden.12 Personen har också hävdat att en grundläggande felaktighet i /skildring består i påståendet att man från SAP:s sida ville lägga över en egen kommunistövervakning på för- svaret. Bland de som riktat skarpast anklagelser mot IB återfinns förre chefen för säkerhetspolisens samt förre rikspolischefen . I sina memoarböcker stödjer de sig dessutom på dokument som på olika sätt knyter an till IB:s verksamhet. Men varken eller torgför uppfattningen att IB egentligen var en partipolitisk underrättelsetjänst. hänvisar visserligen till sådana påståenden: Det har från olika håll påståtts att Elmérs IB var en socialdemokratisk organisation. Så kunde exempelvis en toppman inom LO i berätta om en liknande verksamhet i hans land. Och det intressanta för oss är att han bekräftade att IB i och idkade byteshandel med uppgifter om nordiska medborgare.13 Men skriver också att han träffade ett flertal gånger. Första tillfället var då han tillsammans med byråchefen besökte Elmérs lokaler ute i . Av de följande mötena skedde en del ibland på Vinges initiativ. Det är därför direkt otänkbart att på detta sätt skulle ha gett sig i lag med en socialdemokratisk underrättelsetjänst om han ansåg att det var en sådan styrde. På ett ställe talar dock om den militära säkerhetstjänsten (IB) och nämner sedan partiets under- rättelsetjänst men det är oklart om han sätter likhetstecken mellan de båda i sammanhanget.