sou · GQB398d2 · 2003-01-01 00:00:00 — En order från en överordnad offentlig tjänsteman eller offentlig myndighet får enligt bestämmelsen inte åberopas för att rättfärdiga tortyr. Varje konventionsstat är ut- tryckligen förpliktad att säkerställa att alla tortyrhandlingar, liksom försök eller medverkan till sådana handlingar, utgör brott enligt dess strafflag och att belägga sådana handlingar med adekvata straff (art. 4). Till skillnad från tidigare dokument innehåller tortyrkonventio- nen en definition av vad som avses med tortyr. I art. 1 anges: I denna konvention avses med begreppet tortyr varje handling genom vilken allvarlig smärta eller svårt lidande, fysiskt eller psykiskt, medve- tet tillfogas någon antingen för sådana syften som att erhålla informa- tion eller en bekännelse av honom eller en tredje person, att straffa honom för en gärning som han eller en tredje person har begått eller misstänks ha begått eller att hota eller tvinga honom eller en tredje person eller också av något skäl som har sin grund i någon form av diskriminering, under förutsättning att smärtan eller lidandet åsamkas av eller på anstiftan eller med samtycke eller medgivande av en offent- lig tjänsteman eller någon annan person som handlar såsom företrädare för det allmänna. Tortyr innefattar inte smärta eller lidande som upp- kommer enbart genom eller är förknippande med lagenliga sanktioner. Tortyr är enligt allmän folkrätt (sedvanerätt) ett internationellt brott och omfattas av universell jurisdiktion. Förutom i konven- tionen kommer förbudet mot tortyr till uttryck i bl.a. FN:s all- männa förklaring om de mänskliga rättigheterna , FN- konventionen om medborgerliga och politiska rättigheter och den europeiska konventionen angående skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna . 2 SÖ 1986:1. Andra internationellt reglerade brott Förbud mot utveckling eller användning av vissa typer av vapen m.m. Förbud mot användning av olika typer av vapen har förekommit . Vissa av dessa, som t.ex. förbudet mot användning av gifter eller förgiftade vapen i krig,3 har en mycket gammal historia. Dessa äldre regler har emellertid inte alltid åtföljts av någon ut- trycklig förpliktelse att kriminalisera användningen av sådana va- pen. Detsamma är fallet med den viktiga konventionen 1980 om förbud mot eller inskränkningar i användningen av vissa konven- vapen som kan anses vara ytterst skadebringande eller ha urskillningslösa verkningar4 samt de fyra tilläggsprotokollen till konventionen. Efterhand har dock allt fler överenskommelser kommit att innefatta även sådan förpliktelser. antogs en konvention om förbud mot utveckling, framställning och lagring av bakteriologiska (biologiska) vapen och toxinvapen samt om deras förstöring.5 Enligt den konventionen skall varje fördragsslutande stat vidta nödvändiga åtgärder för att förbjuda och förhindra utveckling, framställning, lagring, förvärv eller innehav av biologiska vapen m.m. En liknande konvention av- seende kemiska vapen antogs år 1993.6 Här kan också nämnas den s.k. 1977,7 enligt vilken varje fördrags- slutande stat förbinder sig att avstå från militär eller annan fientlig användning av miljöförändringsteknik samt att vidta alla nödvändiga åtgärder för att förbjuda och förhindra verksamhet som strider mot konventionen. I syfte att totalförbjuda kärnvapenprovsprängningar och andra kärnsprängningar för att förhindra kvalitativ förbättring och ut- veckling av kärnvapen antogs i FN ett fördrag om full- ständigt förbud mot kärnsprängningar.8 Enligt fördraget skall varje fördragsslutande part vidta erforderliga åtgärder för att förbjuda fysiska och juridiska personer att utföra någon verksamhet som förbjuds i fördraget. I detta sammanhang bör också nämnas konvention om fysiskt skydd för kärnämne,9 vilken bl.a. syftar till att förhindra rättsstridiga tillgrepp och rättsstridig användning 3Kodifierat i art. 23 a i lantkrigsreglementet. Konventionen anger uttryckligen införande av straffrättslig lagstiftning som en nödvändig åtgärd för att uppfylla konventionens krav. Andra internationellt reglerade brott De fördragsslutande parterna är enligt konventionen bl.a. förpliktade att kriminalisera vissa beteenden. antogs en konvention () om för- bud mot användning, lagring, produktion och överföring av anti- personella minor (truppminor).10 Syftet med konventionen är att totalförbjuda antipersonella minor. Varje ansluten stat förbinder sig att bl.a. införa straffrättslig lagstiftning för att förhindra och bestraffa verksamhet som enligt konventionen är förbjuden. De nu nämnda överenskommelserna avser totalt förbud mot ut- veckling, användning m.m. av vissa typer av vapen. De gäller således inte bara i väpnade konflikter och skiljer sig därför något från de i föregående avsnitt nämnda konventioner som hänförts till katego- rin Haagregler. Någon allmänt accepterad definition av begreppet terrorism före- ligger inte när detta skrivs11. Det utesluter inte att det finns en rad olika internationella överenskommelser som tar sikte på terrorist- handlingar även om de också ofta omfattar gärningar som inte kan sägas ha en sådan karaktär.12 Flera sådana konventioner rör säker- heten kring luftfart. Genom (1963) om brott och andra handlingar begångna ombord på luftfartyg13 och Haag- konventionen (1970) om bekämpande av olaga besittningstagande av luftfartyg14 förpliktas de fördragsslutande staterna att kriminali- sera flygkapning och andra brott begångna ombord på luftfartyg. I Montrealkonventionen (1971) för bekämpande av brott mot den civila luftfartens säkerhet15 förbinder sig konventionsstaterna att kriminalisera luftfartssabotage och flygplatssabotage och dessutom att – liksom är fallet beträffande flygkapning – belägga brotten med stränga straff. Det har även ansetts angeläget att tillskapa internationella regler gällande brottslighet till sjöss. antogs därför – efter möns- 1997/98:175. 11Se dock EU:s rambeslut, art. 1, (prop. 2001/02:135) och art. 2.1 b i FN:s konvention om bekämpande av finansiering av terrorism (prop. 2001/02:149). 12En redogörelse för vilka konventioner av detta slag som finns och som har ratifice- rat finns i prop. 2001/02:135 s. 12 ff. Se även FN:s samlingsvolym International Instru- ments related to the Prevention and Suppression of International Terrorism (UN Publica- tions, N.Y. 2001), vilken återger 12 konventioner. 15SÖ 1973:48, tilläggsprotokoll 1988, SÖ 1990:16. Andra internationellt reglerade brott ter i flygkapningskonventionerna – en konvention i för be- kämpande av brott mot sjöfartens säkerhet.16 I konventionen för- binder sig de fördragsslutande staterna att belägga fartygskapning och andra brott som begås på eller riktar sig mot fartyg med lämpliga straff och därvid beakta brottens allvarliga karaktär. Rom- konventionen har även nära samband med sjöröveribrottet. Sjörö- veri (eng. piracy) anses enligt väl etablerad sedvanerätt vara ett brott som, när det begås på internationellt havsområde, alla stater har rätt att ingripa mot och lagföra. Detta har bl.a. kommit till ut- tryck havsrättskonvention.17 antogs i FN en särskild konvention om förebyggan- de och bestraffning av brott mot diplomater och andra internationellt skyddade personer.18 De avtalsslutande staterna skall enligt denna se till att vissa typer av allvarliga brott mot särskilt skyddade personer utgör brott enligt statens inhemska lag och att det för brotten före- skrivs lämpliga straff under beaktande av brottens allvarliga art. De brott som avses är bl.a. mord och andra allvarliga våldsbrott samt allvarligare angrepp på skyddade personers tjänsteställe, privata bo- stad eller transportmedel. Andra instrument som kan nämnas är den s.k. gisslankonven- tionen av år 1979,19 om bekämpande av bombattentat av terrorister (terroristbombningskonventionen)20 samt EU:s rambeslut om bekämpande av terrorism.21 I gisslankon- ventionen föreskrivs bl.a. att varje fördragsslutande part skall straffbelägga vissa gärningar som betecknas som tagande av gisslan och därvid beakta deras allvarliga karaktär. Enligt terro- ristbombningskonventionen skall varje konventionsstat vidta de åtgärder som fordras för att i sin nationella lagstiftning fastställa att vissa i konventionen angivna brott är brottsliga handlingar och för att belägga dessa brott med lämpliga straff, varvid hänsyn skall tas till brottens allvarliga beskaffenhet. De gärningar som avses är vissa förfaranden med explosiva eller andra livsfarliga anordningar inom eller i riktning mot platser eller anläggningar som är öppna för all- mänheten, om dessa företagits i syfte att orsaka dödsfall eller all- varlig kroppsskada eller i syfte att åstadkomma omfattande för- 16SÖ 1990:38, den s.k. . Se även tilläggsprotokoll om brott mot säkerheten för fasta plattformar på kontinentalsockeln, SÖ 1990:39. 17SÖ 2000:1, art. 101. 2000/01:86, bet.2000/01:JuU27, rskr 2000/01:282. 2001/02:135 och förslag till svensk följdlagstiftning i promemorian Straffansvar för terroristbrott (Ds 2002:35) samt även bilaga 5 till detta betänkande. Andra internationellt reglerade brott störelse av bl.a. allmän plats. EU:s rambeslut innehåller bl.a. be- stämmelser om att vissa gärningar, om de begås i vissa närmare an- givna syften, skall betraktas som terroristbrott i den nationella lag- stiftningen och skall kunna föranleda stränga straff.22 antogs av FN: generalförsamling en kon- vention om bekämpande av finansiering av terrorism.23 I konventio- nen föreskrivs att det skall vara straffbart att uppsåtligen tillhanda- hålla eller samla in ekonomiska tillgångar i syfte att dessa skall an- vändas eller med vetskap om att de är avsedda att användas för att begå vissa i konventionen närmare beskrivna gärningar. Här kan också nämnas Europeiska konvention om be- kämpande av terrorism.24 Konventionen innehåller inte någon ut- trycklig förpliktelse att kriminalisera men den slår fast att vissa ty- per av terroristbrott – däribland sådana som omfattas av flyg- kapningskonventionerna – skall vara utlämningsbara brott i fördrag om utlämning som gäller mellan avtalsslutande stater. Flera internationella överenskommelser avseende ekonomiska brott har ingåtts. Skyldighet att kriminalisera olika former av penning- tvätt finns Europeiska förverkandekonvention.25 EU:s be- drägerikonvention år 199526 ålägger medlemsstaterna att krimi- nalisera olika former av bedrägerier mot Europeiska gemenska- pernas finansiella intressen och att belägga brotten med effektiva, proportionerliga och avskräckande påföljder. I ett protokoll till den konventionen och även konvention om kamp mot kor- ruption som tjänstemän i EG eller EU:s medlemsstater är delaktiga i förpliktas medlemsstaterna att kriminalisera och bestraffa mut- och bestickningsbrott.27 Inom ingicks 1997 en konvention om bekämpande av bestickning av utländska offentliga tjänstemän i internationella affärsförbindelser.28 Avtalsslutande parter skall en- ligt konventionen straffbelägga den typen av brott. Här bör näm- nas även konvention om bekämpande av penningförfalsk- ning, vilken ratificerades av först år 2000.29 Konventionen 22Se vidare vår redogörelse i avsnitt 7.8. 2001/02:149. 27SÖ 1999:31–32. Andra internationellt reglerade brott innehåller bestämmelser om att vissa gärningar, bl.a. framställning och utprångling av falska pengar, skall vara straffbara enligt natio- nell lag. Narkotikabrottslighet är en annan typ av brottslighet som varit föremål för internationella överenskommelser. Enligt FN:s kon- vention 1988 mot olaglig hantering av narkotika och psykotropa ämnen30 skall de avtalsslutande staterna belägga olika former av narkotikabrott med straff. Bland övriga bestämmelser finns en fö- reskrift om att staterna, när det är lämpligt, skall föreskriva långa preskriptionstider för narkotikabrott. Inom ramen för det straffrättsliga samarbetet inom EU har un- der senare år kampen mot den organiserade brottsligheten varit ett prioriterat område. Flera s.k. gemensamma åtgärder som har anta- gits innehåller förpliktelser för medlemsstaterna att kriminalisera vissa beteenden. Här kan nämnas gemensamma åtgärd mot människohandel och sexuellt utnyttjande av barn31 och ge- mensamma åtgärd om att göra deltagandet i en kriminell organisa- tion i Europeisk unionens medlemsstater till ett brott.32 gemensamma åtgärd har ersatts av ett rambeslut om åtgärder för att bekämpa människohandel som godkändes av 33 och antogs av rådet . En mera omfattande överenskommelse utgör den om gränsöverskridande organiserad brottslighet som, tillsammans med ett antal protokoll avseende vissa särskilda frågor, antogs i de- cember 2000.34 Konventionen ålägger varje stat att genomföra kri- minaliseringar av flera typer av brott som har anknytning till gräns- överskridande organiserad brottslighet, bl.a. vissa beteenden inom organiserade kriminella grupper, penningtvätt och korruption. Protokollen avhandlar bl.a. människohandel och s.k. trafficking (handel med kvinnor och barn främst för sexuella ändamål). På miljörättens område har ett mycket stort antal internationella överenskommelser ingåtts.35 Flera av dessa innehåller bestämmelser som ålägger de enskilda staterna att vidta åtgärder mot och straff- belägga vissa beteenden. Det gäller t.ex. konvention om förhindrande av havsföroreningar till följd av dumpning av avfall36 31EGT L 63/97. 32EGT L 351/98. 2001/02:99; bet. 2001/02:JuU28; rskr 2001/02:219. 34Sverige undertecknade då också konventionen. 35En förteckning finns i : Internationell miljörätt (2000). 36SÖ 1974:8, globala dumpningskonventionen. Andra internationellt reglerade brott och 1973/internationella konvention (och protokoll) till förhindrande av föroreningar från fartyg.37 I syfte att värna om kulturminnemärken och kulturföremål i händelse av väpnad konflikt och ockupation ingicks en konvention om skydd för kulturegendom.38 Parterna förbinder sig där att i fredstid förbereda skydd av kulturminnesmärken och kul- turföremål samt att vid väpnade konflikter och vid ockupation re- spektera sådan egendom. antogs ett andra tilläggsprotokoll till konventionen, där parterna förbinder sig att kriminalisera olika former av anfall mot och förstörelse av kultur- egendom.39 antog konven- tionen om barnets rättigheter.40 I konventionen sätts en gräns vid för både deltagande i strid och rekrytering till väpnade styr- kor. antogs emellertid ett fakultativt tilläggspro- tokoll om barnets rättigheter vid indragning av barn i väpnade kon- flikter,41 enligt vilket konventionsstaterna skall säkerställa att med- lemmar av deras väpnade styrkor som inte har uppnått inte deltar direkt i fientligheter samt att personer som inte fyllt inte blir föremål för obligatorisk rekrytering till deras väpnade styrkor. Slutligen kan här nämnas mot apart- heid, där apartheid förklaras vara ett brott mot mänskligheten.42 Apartheidåtgärder utgör enligt art. 85.4 c i TP I en svår överträ- delse av protokollet. Det svenska tillträdandet av ansågs inte kräva några ändringar i gällande lagstiftning.43 Gällande bestäm- melser i bl.a. 3 och 4 kap. BrB bedömdes täcka in de gärningar som enligt konventionen är att beteckna som tortyr. Vidare gjordes be- dömningen att det torde vara uteslutet att ansvarsfrihet p.g.a. för- 37SÖ 1980:7, . 39Sverige undertecknade protokollet som det antogs. Det har ännu inte ratifice- rats. 2001/02:178. 42Sverige har inte anslutit sig till konventionen. 1985/86:17. Andra internationellt reglerade brott mans befallning (nuvarande 24 kap. 8 § BrB) skulle kunna komma ifråga för en gärning som innefattar tortyr.44 När det gäller jurisdiktionsfrågan pekade man särskilt på be- stämmelsen i 2 kap. 2 § första stycket 3, som ger svensk domstol behörighet att döma över brott som har begåtts av varje utlänning som finns i om det på brottet enligt svensk lag kan följa fängelse . Man gjorde bedömningen att be- stämmelserna i 2 kap. BrB ger så vidsträckt behörighet att det knappast kan inträffa något fall av det slag som omfattas av kon- ventionen där svensk domsrätt inte föreligger.45 Förbud mot utveckling eller användning av vissa typer av vapen m.m. I 22 kap. 6 a–c §§ BrB finns bestämmelser om straff för brott som alla har bakgrund i konventioner om förbud mot utveckling eller användning av vissa typer av vapen. Det gäller olovlig befattning med kemiska vapen (6 a §), olovlig befattning med minor (6 b §) och olovlig kärnsprängning (6 c §). För samtliga dessa brott är straffet fängelse i högst eller, om brottet är grovt, fängelse i högst eller på livstid. Bestämmelserna är subsidiära till bestäm- melsen i 22 kap. 6 §, dvs. de skall inte tillämpas om den aktuella gärningen är att bedöma som folkrättsbrott. Olovlig befattning med kemiska vapen och olovlig befattning med minor, men inte olovlig kärnsprängning, omfattas enligt 2 kap. 3 § 6 BrB av jurisdik- tion enligt universalitetsprincipen. Någon särskild straffbestämmelse som avser befattning med bio- logiska vapen finns inte. I samband med att konvention om förbud mot sådana vapen godkändes uttalade regeringen att tillträ- dandet inte föranledde någon ny lagstiftning. Konventionens krav kunde enligt regeringen tillgodoses genom den dåvarande lagen om kontroll över tillverkningen av krigsmateriel m.m. samt genom be- stämmelser i lagen om hälso- och miljöfarliga varor.46 1975/76:43 s 8. Andra internationellt reglerade brott Straffbestämmelser som avser flyg- eller fartygskapning och andra brott mot luftfartens och sjöfartens säkerhet har samlats i 13 kap. 5 a– b §§ BrB. De har tillkommit som ett resultat av åtaganden enligt de tidigare redovisade konventionerna på respektive område. För kap- ning respektive sjö- eller luftfartssabotage döms enligt 5 a § till fängelse i högst . Är brottet grovt döms till fängelse , lägst två och högst , eller på livstid. Till samma straff döms enligt 5 b § den som gör sig skyldig till flygplatssabotage. Brotten omfattas av jurisdiktion enligt universalitetsprincipen (2 kap. 3 § 6 BrB). Det är inte ovanligt att den svenske lagstiftaren vid tillträdandet av en konvention har ansett att den redan befintliga nationella lag- stiftningen täcker de åtaganden som följer av konventionen. Ett exempel är tillträdet till konvention om brott mot diplo- mater och andra skyddade personer. Befintliga bestämmelser an- sågs vara tillräckliga för att uppfylla konventionens krav. Regering- en pekade särskilt på straffskärpningsregeln 19 kap. 11 § BrB, enligt vilken gärningar som riktar sig mot främmande makts statsöver- huvud eller representant i eller dess lokaler kan straffas hårdare än annars är möjligt.47 Vidare ansåg regeringen vid ratifice- ringen av gisslankonvention att den svenska lagstiftningen uppfyllde kraven enligt konventionen och att det från rättslig syn- punkt inte förel[åg] något hinder för att ratificera gisslan- konventionen.48 I propositionen om tillträde till gjorde regeringen bedömningen att inga lagändringar krävdes för att skall kunna tillträda kon- ventionen.49 I propositionen om antagande av det inom EU upprät- tade förslaget till rambeslut om bekämpande av terrorism redovisar regeringen vissa lagändringar som rambeslutet kräver, men lägger där inte fram några konkreta förslag till ändrad lagstiftning.50 Såda- na förslag har därefter lagts fram i promemorian Straffansvar för terroristbrott (Ds 2002:35). Där föreslås bl.a. att en ny lag om straff för terroristbrott införs och att brott enligt den lagen skall 1980/81:56 s. 12. 2000/01:86 s. 19 och 25. 2001/02:135. Andra internationellt reglerade brott omfattas av universell jurisdiktion enligt 2 kap. 3 § 6 BrB. Prome- har kommenterats i avsnitt 7.8. I samband med tillträdandet till om be- kämpande av finansiering av terrorism antogs lagen (2002:444) om straff för finansiering av särskilt allvarlig brottslighet i vissa fall, m.m. Lagen innehåller förutom straffbestämmelser bl.a. en bestämmelse som ger svensk domstol domsrätt över brott som har begåtts av en svensk medborgare eller av en utlänning som befinner sig i , även om domsrätt inte följer av reglerna i 2 kap. BrB. Som en konsekvens av tillträdet till EU:s bedrägerikonvention och dess protokoll om korruption infördes i 9 kap. 3 a § BrB brottet subventionsmissbruk och i 20 kap. 2 § BrB vissa ändringar gällande mutbrott. I samband med tillträdet till konvention om bekämpande av penningförfalskning gjordes vissa ändringar och tillägg i bestämmelserna om penningförfalskning i 14 kap. BrB. Penningförfalskning samt försök till sådant brott lades då också till bland de brott som svensk domstol enligt 2 kap. 3 § 6 BrB har uni- versell behörighet att döma över.51 Vid tillträdandet av gjordes be- dömningen att bestämmelserna i narkotikastrafflagen och i BrB i huvudsak uppfyllde kraven enligt konventionen. En mindre änd- ring gjordes i bestämmelserna om häleri i BrB.52 överlämnade sitt betänkande Sexualbrotten – ett ökat skydd för den sexuella integriteten och angränsande frågor (SOU 2001:14). I betänkandet lämnas förslag om införande av särskilda bestämmelser om straffansvar för männi- skohandel för sexuella ändamål, om ny reglering av sexualbrotten i BrB samt om borttagande av krav på dubbel straffbarhet för vissa brott. Kommitténs förslag om införande av bestämmelser om straffansvar för människohandel för sexuella ändamål har sin bak- grund bl.a. i EU:s gemensamma åtgärd om åtgärder mot människohandel och sexuellt utnyttjande av barn. Regeringen behandlade i prop. 2001/02:124 delar av sexual- brottskommitténs betänkande och föreslog att ett nytt brott – människohandel för sexuella ändamål - skulle införas i 4 kap. BrB. Förslaget antogs av och bestämmelsen trädde i kraft den 2000/01:40. 1990/91:127. Andra internationellt reglerade brott Straffet är fängelse i lägst två och högst eller, om brottet är mindre grovt, fängelse i högst . När det gäller frå- gan om krav på dubbel straffbarhet förklarade regeringen i proposi- tionen att man avser att återkomma i annat sammanhang. På miljörättens område finns många regler som har bakgrund i såväl internationella åtaganden som i rent nationella överväganden. Genom har straffen för olika typer av miljöbrott nu- mera fått en mer samlad reglering. Straffbestämmelser finns dock fortfarande även på annat håll, bl.a. i lagen (1980:424) om åtgärder mot föroreningar från fartyg. 12 Allmänna straffrättsliga principer I del 3 i Romstadgan har under rubriken straffrättsliga principer samlats en rad olika bestämmelser av skiftande karaktär. De avser bl.a. frågor om i vilka gärningsformer brotten skall vara straffbara, om allmänna ansvarsförutsättningar och om ansvarsfri- hetsgrunder. Bestämmelserna skall tillämpas av och det finns, liksom i övrigt, inte något krav på att dessa bestämmelser skall införlivas i de nationella rättsord- ningarna. Vi kommer i våra överväganden (kapitel 14) att ta ställ- ning till i vad mån det ändå finns anledning att, mot bakgrund av bestämmelserna i stadgan, göra ändringar eller särregleringar i den svenska lagstiftningen. Vi har valt att redovisa bestämmelserna i del 3 i stadgan i den ordning de kommer, även om den ordningen – i vart fall ur ett svenskt straffrättsligt perspektiv – kanske inte framstår som helt logisk. Efter varje redovisad bestämmelse i Romstadgan redogör vi för vilka motsvarande regler som finns i svensk rätt. 12.2.1Romstadgan (art. 22-24) I alla moderna rättsstater uppfattas legalitetsprincipen som ett grundläggande krav som bl.a. straffsystemet måste tillgodose. Lega- litetsprincipen på straffrättens område innebär i korthet att straff får utdömas endast för gärningar som i förväg blivit kriminaliserade genom generell lagstiftning. Principen har fått ett starkt stöd i den europeiska konventionen angående skydd för de mänskliga rättig- heterna och grundläggande friheterna. I artikel 7 i konventionen anges att ingen får fällas till ansvar för någon gärning eller underlå- tenhet, som för dess begående inte utgjorde ett brott enligt inhemsk eller internationell rätt. En motsvarande be- stämmelse finns i den svenska regeringsformen (2 kap. 10 §).