sou · GQB3120d2 · 2003-01-01 00:00:00 — När de individuella programmen kommit att omfatta så många som av förstaårseleverna i gymnasieskolan, och majo- riteten av dessa lämnar gymnasieskolan på programmet, finns anledning att fundera över i vad mån visionen om en gym- nasieskola för alla har förverkligats. Ungdomar som riskerar att hamna vid sidan av såväl skola som arbetsmarknad behöver, enligt kommitténs uppfattning, i första hand en gymnasieutbildning. Internationell erfarenhet visar att okvalificerade praktikplatser ger mycket begränsad utdelning i ter- mer av framtida sysselsättning och löneutveckling. En av gymnasieskolans viktigaste uppgifter framöver kommer att vara att erbjuda alla ungdomar, och i synnerhet de som haft pro- blem i , en utbildning som intresserar dem och som de får chansen att så långt möjligt slutföra utifrån individuella för- utsättningar och behov. För att detta skall bli en realitet krävs att gymnasieskolan omfattas av ett i grunden inkluderande synsätt och att lärarna får den kompetensutveckling, de resurser och det stöd som behövs. Individuell studiegång i gymnasieskolan Kommittén har diskuterat de konsekvenser som behörighetskraven haft, bl.a. hur ensidiga satsningar på de behörighetsgivande ämnena i medfört att många elever kommer in på nationella program med mycket låga meritvärden. Erfarenheterna visar dessutom att dessa elever har svårt att klara målen. Kon- sekvenserna av att inte bli behörig varierar mellan kommunerna och är beroende av hur dessa organiserat verksamheten med indivi- duella program. (I avsnitt 6.6 redovisas slutsatser av behörighetsreglernas konsekvenser.) Kommittén har, trots de redovisade problemen, stannat för att behörighetsreglerna alltjämt är motiverade. Kommittén menar att reglerna anger den kunskapsnivå som i allmänhet krävs för studier på gymnasienivå och att de bidrar till en tydlighet i systemet efter- som de markerar ansvar. De bör dock i första hand användas som utgångspunkt för vad som behöver kompletteras och inte, som , användas till att utestänga elever från att studera och följa kurser som de har kapacitet att klara. Det finns en möjlighet att stanna kvar i i de fall en elev inte nått målen för utbildningen. Enligt 4 kap. 10 § skollagen skall en elev som i inte tillfredsställande har slutfört sista årskursen beredas tillfälle att göra detta under högst efter det att skolplikten upphört om eleven bedöms ha förmåga att fullfölja utbildningen. Till kommittén har det ibland framförts att obehöriga elever borde vara ansvar fram till dess att de uppnår sin fulla behörighet. Ett sådant synsätt får, enligt kommitténs uppfattning, orimliga konsekvenser. Det skulle bl.a. innebära att elever tvingas kvar i en skolform där de inte kommit till sin rätt och där konsekvensen blir att de förlorar kontakten med sina jämnåriga kamrater. Kommittén har övervägt om behörighetsbestämmelserna be- höver kompletteras med en möjlighet för kommunerna att ge dispens från behörighetsbestämmelserna i fall där det står klart att eleven klarar gymnasiestudier trots att denne saknar godkänt i något av de behörighetsgivande ämnena. Dispensmöjligheten löser dock inte det generella problemet med de obehöriga elevernas rätt till utbildning i gymnasieskolan. Någon sådan dispensmöjlighet föreslås därför inte. Individuell studiegång i gymnasieskolan Obehöriga elevers rätt till utbildning i gymnasieskolan Kommitténs grundläggande inställning är att studievägsstrukturen skall stödja elever att så långt möjligt fullfölja utbildningen i gym- nasieskolan. Målsättningen är att så många elever som möjligt skall lämna gymnasieskolan med ett avgångsbetyg utan betyget Icke godkänd. Vissa kommer inte att nå ända fram utan väljer kanske att i vuxen ålder återvända och komplettera kurser där de sakna godkända betyg. Det viktiga är att gymna- sieskolan motverkar att ungdomar lämnar skolan med en känsla av misslyckande och brutet självförtroende. Det individuella programmet har i allt för hög utsträckning inneburit en begränsning i elevernas möjligheter att ta del av gym- nasieskolans nationella kurser. Kommittén menar att också elever som saknar godkända betyg i något eller några av de behörig- hetsgivande ämnena från , utifrån individuella önske- mål, förutsättningar och behov, skall erbjudas heltidsstudier inom ramen för en reguljär studieväg i gymnasieskolan. De skall således på samma sätt som behöriga elever, ha en rätt att söka och bli an- tagna till utbildning inom en sektor i en gymnasieskola eller vid en enskild gymnasieskola. Se vidare kapitel 15 Elevernas val och kommunernas utbud av gymnasieutbildning. Antagningen blir dock endast preliminär på så sätt att eleven måste uppnå god- kända betyg i de behörighetsgivande ämnen där betyg från grund- skolan saknas innan eleven blir definitivt antagen, något som i sin tur krävs för att eleven skall få ett avgångsbetyg när han eller hon lämnar gymnasieskolan. Den preliminära antagningen innebär att eleven påbörjar sina gymnasiestudier och följer undervisningen i sektorsblocket i den utsträckning som bedöms möjlig, som denne får undervisning i de grundskoleämnen där betyg sak- nas. Här har skolan således ett ansvar för att tillsammans med eleven, och för omyndiga elever dennes vårdnadshavare, lägga upp en individuell studieplan som bl.a. skall innehålla uppgifter om elevens studieväg och planerade stödinsatser. Individuella förutsättningar och behov skall vara utgångspunkt Det är elevens förutsättningar och behov som skall vara utgångs- punkt för hur studiegången organiseras. För vissa elever kan det vara bäst att följa den reguljära undervisningsgruppen med undan- Individuell studiegång i gymnasieskolan tag för studierna i det, eller de ämnen, där de saknar behörighet. För andra elever kan det finnas behov av att gå i en mindre grupp. Lärarlagen på dagens reguljära studievägar måste i den framtida gymnasieskolan förstärkas med den breda kompetens som finns på de individuella programmen, t.ex. special- fritids- eller socialpedagogisk kompetens. Det flexibla arbets- och synsätt och de otraditionella metoder som utvecklats på framgångsrika indivi- duella program måste fortsätta utvecklas inom ramen för de åtta sektorerna och spridas som goda exempel. Rätt till stöd och individuell studiegång inom ramen för en sektor Endast en minoritet av de elever som avbryter studierna på ett nationellt program återvänder till ett sådant efter att ha gått på ett individuellt program. Statistiken visar att det individuella program- met varit minst framgångsrikt för denna elevgrupp. Elever som får problem med sin skolgång skall, enligt kommit- téns mening, ha rätt till stödinsatser som utgår från den utredning som gjorts av elevens stödbehov och som är kopplade till de kun- skapsmål som anges i kursplanerna. Kommittén utgår från Skol- lagskommitténs förslag till reglering av rätten till stöd och att ett åtgärdsprogram kan överklagas till Skolväsendets överklagande- nämnd. Liksom bör det, enligt kommitténs uppfattning, finnas en rätt för elever att fullfölja en påbörjad utbildning. Samtliga elever, såväl obehöriga som behöriga, skall således omfattas av en rätt att fullfölja en gymnasieutbildning på en sektor om sammanlagt 2 500 poäng. Elevens medgivande måste, enligt kommitténs uppfattning, krävas i det fall skolan anser att den individuella studieplanen bör omfatta färre poäng. En elev bör liksom ha möjlighet att gå om en kurs två gånger, där den sista gången förutsätter rektors medgivande. I det fall en elev, trots adekvata stödinsatser, har stora svårig- heter med målen för en kurs är det viktigt att skolans personal tillsammans med eleven finner en lämplig uppläggning av de fort- satta studierna. Det kan vara fråga om en lugnare studietakt eller en alternativ uppläggning av studierna t.ex. i form av en arbetsplats- förläggning av delar av utbildningen. En elev som trots stöd- åtgärder har uppenbara svårigheter att följa undervisningen kan i Individuell studiegång i gymnasieskolan sista hand behöva vägledning och stöd att byta till en annan studieväg. Även för ett sådant beslut krävs elevens medgivande. På motsvarande sätt som det , inom ramen för gymnasieskolan anordnas introduktionskurser för ungdomar som kommit till bör det även finnas en sådan möjlighet. Bland dessa ungdomar finns såväl de som har en gedigen skolbak- grund som de som av t.ex. flyktskäl fått en mycket sporadisk skolgång. Den förstnämnda gruppen skall så snart de fått tillräck- liga kunskaper i svenska övergå till gymnasiestudier på en av de åtta sektorerna. För den sistnämnda gruppen elever kan det emellertid komma att krävas stora insatser . Det är viktigt att skolan och eleven kommer överens om innehållet i en individuell studieplan som sedan fastställs av styrelsen för utbildningen. I denna måste framgå en planering för hur bl.a. de kunskaper som krävs för att uppnå gymnasiebehörighet skall inhämtas. Ett förtydligat ansvar för uppföljning Utvärderingar på det arbetsmarknadspolitiska området pekar en- tydigt på att ungdomsåtgärder som endast syftar till att hålla ung- domar sysselsatta ger mycket liten avkastning för den enskilde i termer av framtida sysselsättning. kan effekten – genom risken för stigmatisering – bli negativ. Alla insatser bör således inriktas på att ungdomar tillägnar sig en gymnasiekompetens. Mot denna bakgrund finns, enligt kommitténs uppfattning, behov av att förtydliga kommunernas ansvar att erbjuda utbildning till ung- domar som avbrutit eller aldrig påbörjat en gymnasieutbildning. Det bör innebära ett kontinuerligt och aktivt uppsökande ansvar där kommunen måste hålla sig informerad om var ungdomar upp till , som inte går i gymnasieskolan, befinner sig samt erbjuda utbildning. Verksamheten skall således syfta till att ungdomarna påbörjar eller återupptar gymnasiestudier. Det finns en liten grupp ungdomar som inte kommer att söka en utbildning i gymnasieskolan. Detta kan ha flera olika orsaker, allt från bristande motivation till problem av social karaktär. Individuell studiegång i gymnasieskolan är kunskapsluckorna så stora att det vare sig är möjligt eller rimligt att påbörja och genomföra studier på heltid inom en sektor. För dessa ungdomar bör gymnasieskolan ha ett ansvar att erbjuda insatser där eleverna får tillfälle att inhämta kunskaper som de saknar som de erbjuds vägledning och får en indi- viduell studieplan som är upplagd utifrån elevens intresse, förut- sättningar och behov. Verksamheten skall syfta till att eleverna successivt påbörjar en gymnasial utbildning. Hur uppföljningsansvaret skall organiseras bör avgöras lokalt. Även om gymnasieskolan har huvudansvaret kan den inte ensam klara att erbjuda allt det som den enskilde eleven behöver för sin utveckling. Här måste, beroende på situationen i det enskilda fallet, även , polismyndigheten m.fl. medverka. Ett funge- rande uppföljningsansvar förutsätter dessutom att kommunerna bygger upp rutiner och system för hur de kontinuerligt skall kunna hålla sig informerade om vad ungdomar, som inte påbörjat eller har avbrutit gymnasiestudier, har för sysselsättning.