sou · GQB3120d3 · 2003-01-01 00:00:00 — Enligt kommitténs mening är det dock inte möjligt att APU – I, av främst ekonomiska skäl, kan få annat än en be- gränsad betydelse. En fortsatt utveckling inom EU i fråga om finansiering mm kan dock påskynda en positiv utveckling. Vidgade möjligheter till lärande i arbetslivet I vidare mening har all utbildning som mål att förbereda för yrkes- livet. Alla elever i gymnasieskolan bör därför genom egna erfaren- heter få insikt i arbetslivets förutsättningar och uppgifter. Det kan därför ifrågasättas varför inte alla ungdomar redan under gymna- sietiden får pröva på en period i arbetslivet under mer organiserade former. är det nästan bara eleverna på de yrkesförberedande programmen som får ta del av denna möjlighet. Möjlighet finns visserligen att lokalt besluta att även eleverna på natur- vetenskapligt, samhällsvetenskapligt, estetiskt och tekniskt pro- gram kan ha arbetsplatsförlagd utbildning, men så sker endast i mycket ringa omfattning. Alla elever i gymnasieskolan bör enligt kommitténs mening om- fattas av en period av lärande i arbetslivet. Enligt Gymnasiekom- mitténs mening bör kursplanestyrd utbildning på arbetsplats finnas inom alla åtta sektorer av den framtida gymnasieskolan. Denna verksamhet som bör ingå i sektorsblocket under det gemensamma året och avse inslag från elevens intresseområde samt ge en första uppfattning om arbetslivet inom området, kan vara traditionell APU eller annan verksamhet som planeras i samråd med det lokala arbetslivet. Omfattningen av dessa arbetslivsinslag bör för att ge effekt inte vara alltför ringa. Utöver den inledande APU:n eller motsvarande inom sektor- blocket där ju eleverna ännu inte valt inriktning och senare kan komma att välja såväl mer studieinriktade som yrkesinriktade inriktningar bör det vara möjligt och önskvärt med mer APU, som tydligare knyter an till elevens val. De elever som väljer mer yrkes- förberedande inriktnings- och fördjupningsblock bör liksom nu få Att lära i arbetslivet totalt minst APU. Detta innebär att APU-kravet i fram- tiden bör gälla vissa block och inte som ett helt program. Det är nödvändigt med en betydande flexibilitet under den arbetsplatsförlagda utbildningen (eller motsvarande) så att verk- samheten kan anpassas till de olika kursplanernas krav, de lokala förhållandena och att utformningen kan göras utifrån individens önskemål, behov och förutsättningar. Eleven måste också garante- ras att utbildningen ger samma kompetens och kvalitet som en skolförlagd studieväg både vad gäller möjlighet till fortsatta studier och anställningsbarhet. Begreppet arbetsliv bör därför ges en bred definition. För de elever som önskar följa en studieförberedande inriktning kan en uppläggning inriktad mot att följa verksamheten vid ett universitet eller högskola vara en lika moti- verad verksamhet. Studieinriktningen bör då sammanfalla med elevernas egen inriktning och liksom för de mer yrkesinriktade eleverna ge förberedelse inom elevernas studieområde. Detta kan öppna nya möjligheter och få elever intresserade av ägna sig åt t.ex. forskning . Det är viktigt att enskilda skolhuvudmän och skolor lägger ner kraft på samverkansfrågor och på att med- verka i utvecklingsarbete kring detta. Försöksverksamheten med lärande i arbetslivet () pågår men än så länge finns endast en första utvärdering baserad på de be- gränsade erfarenheter som finns av denna. Gymnasiekom- mittén kommer inte heller att hinna ta del av en vidare utvärdering. Verksamheten bör fortsätta inom nuvarande ramar. Önskvärt vore dock att yrkesutbildningar med inslag av och dess friare upp- läggning i högre grad kunde utvecklas inom tillväxtbranscher och inom nya branscher. Om utfallet av den pågående försöksverksamheten med blir positiv och verksamheten permanentas bör det enligt mening vara lätt att anpassa den till gymnasieskolans nya struktur. Man bör då också överväga om APU och i fram- tiden skall integreras till en enhetlig, men flexibel, organisatorisk form. Denna bör kunna rymma lika många möjligheter till sam- arbete med arbetslivet som dagens motsvarigheter. Sådana tankar har redan antytts i regeringens senaste utvecklingsplan Den möjlighet som finns att genom lärlingsutbildning förena en anställning som syftar till yrkesutbildning med studier av kurser i gymnasieskolan bör finnas kvar även . Denna möjlighet bör ges utrymme och framgå av den nya skollagen Att lära i arbetslivet Samråd om planering av utbildning Arbetslivets medverkan i planering och genomförande uppfattas som ett viktigt instrument för att säkra utbildningarnas relevans och legitimitet, främst gäller detta yrkesförberedande program. Samverkan är också en förutsättning för att en vinnarsituation skall uppstå för alla parter som är involverade i utbildningen. Olika organ för samverkan har diskuterats av den departemen- tala arbetsgruppen, alltifrån inrättande av ett nationellt råd vid för yrkesutbildning via regionala samråd och partner- skap till att kommunerna lokalt skall redovisa arbetslivskontakter i sina kvalitetsredovisningar. De lokala samarbetsorganen har mycket stor betydelse, varför resurser och utvecklingsarbete bör koncentreras på dessa. För att ge stöd åt lokala råd är det viktigt med kontakter med både regionala och nationella organisationer. Kommittén föreslår en återgång till krav på lokalt samråd med arbetsmarknadens parter men menar att formerna för detta inte bör bindas nationellt. Den nya studievägsstrukturen med färre och bredare ingångar kan komma att begränsa risken för att alltför många samrådsorgan behövs. En ny försöksverksamhet med lokala sektorråd som omfatta företrädare för arbetslivet bör prövas för att stimulera utvecklingen av gymnasieskolans yrkesutbildningar i samverkan med arbetslivet. Försöksverksamheten måste dock utformas så att den inte mot- verkar andra initiativ som den pågående försöksverksamheten med lokala styrelser med elevmajoritet. kan omfatta en sektor vid gymnasieskola eller del av sådan och utformas antingen som ett gemensamt ansvarstagande eller med en majoritet för arbetslivet. Arbetsmarknadens parter förutsätts bli representerade på ett likvärdigt sätt i rådet. Om en kommun väljer att ingå i försöksverksamheten bör en sådan styrelse i första hand ersätta motsvarande programråd. Enligt 2000 bör i samrådsorgan (sektorråd, programråd eller nationella organ) sammansättningen vara sådan att parterna på arbetsmarknaden har lika många ledamöter. Det skall i programråden även finnas elever representerade. Förutsätt- ningar varierar även geografiskt och sektoriellt varför systemet för samrådsorgan måste vara anpassat härför. Att lära i arbetslivet Den delegation för yrkesutbildning som regeringen föreslagit i sin utvecklingsplan (Regeringens skrivelse 2001/02:188) bör vara ett lämpligt forum för den fortsatta utvecklingen av samverkan mellan gymnasieskolan och arbetslivet. 15Elevernas val och kommunernas utbud av gymnasieutbildning 1.Behöriga* sökande skall ha rätt att genom hemkommunens försorg antas till gymnasieskolan på den sektor de valt. * Med behörig sökande jämställs i detta fall även obehöriga elever, dvs. de elever från som saknar betyg i ett eller flera av de behörighetsgivande ämnena svenska/svenska som andraspråk, engelska och matematik. Dessa elever blir preliminärt antagna. 2.Hemkommunens skyldighet att erbjuda gymnasieutbildning kan genomföras antingen i egen regi eller i samverkan med annan huvudman. 3.Behörig sökande ges möjlighet att söka sektor i annan kom- mun även om den anordnas av hemkommunen/samverkans- området. En sådan sökande tas emot i mån av plats, sedan behöriga sökande från hemkommunen och dess samver- kansområde tagits emot. 4.Kommun som anordnar en sektor skall erbjuda ett allsidigt urval av inriktningsblock och anpassa antalet platser på dessa med hänsyn till elevernas val. 5.Elev har möjlighet att söka inriktnings- eller fördjupnings- block i hemkommunen eller i annan kommun. Saknas in- riktnings- eller fördjupningsblocket i hemkommunen skall eleven jämställas med sökande från anordnarkommunen. Med dessa jämställs också elever från annan kommun som redan påbörjat sin utbildning inom anordnarkommunen. 6.I övriga fall har elev möjlighet att i mån av plats placeras på inriktnings- eller fördjupningsblock block även om blocket anordnas i elevens hemkommunen. Elevernas val och kommunernas utbud av gymnasieutbildning 7.För elever med särskilda skäl föreslås ingen ändring i för- hållande till vad avser rätten att som sökande jämställas med elever från anordnarkommun/samverkansområde. 8.Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om urval mellan sökande till inrikt- nings- och fördjupningsblock samt till riksrekryterande utbildningar. 9.Vissa utbildningar eller delar av utbildningar kan göras riks- rekryterande efter beslut av regeringen eller den myndighet regeringen beslutar. Beslutet bör gälla och därefter omprövas. beslut om riksrekrytering bör upphävas. 10.För lokala inriktningsblock samt lokala fördjupningsblock är hemkommunen inte skyldig att betala interkommunal ersättning om inte avtal om annat har träffats eller i de fall beslut om riksrekrytering finns. 11.Enskilda skolor skall, såsom , vara riksrekryterande men kan ingå i samverkansområde efter lokal överenskommelse. 12.Ersättning från elevs hemkommun till en annan kommun inom ett samverkansområde regleras i avtal. 13.Om inte avtal om annat träffats gäller att: interkommunal ersättning från elevs hemkommun till an- ordnande kommun i de fall utbildningen inte finns i hemkommunen beräknas enligt anordnande kommuns själv- kostnad. Detta gäller således också vid riksrekrytering. den ersättning elevens hemkommun skall betala till anord- nande kommun i de fall utbildningen även anordnas av hemkommunen/samverkansområdet skall högst uppgå till den kostnad som hemkommunen själv har för motsvarande utbildning. Är anordnarkommunens kostnad lägre skall hemkommunen ersätta den lägre kostnaden i stället. 14.När det gäller ersättning till enskilda skolor föreslår kom- mittén inga ändringar i förhållande till det som gäller fr.o.m. 2003-01-01. Elevernas val och kommunernas utbud av gymnasieutbildning 15.Kommunerna bör samverka regionalt för att garantera gymnasieskolans elever ett stort, attraktivt och allsidigt utbud med ansvar speciellt för lågfrekventa utbildningar. 16.Offentliga och enskilda huvudmän bör kunna sluta sam- verkansavtal. I ett sådant avtal regleras ersättningsreglerna. I uppdrag ingår att överväga formerna för hur alla studievägar kan göras tillgängliga för elever i hela landet. Vidare skall kommittén enligt direktiven utreda behovet av utökad möjlighet för kommuner att samverka om delar av utbildningen i gymnasieskolan. För att lösa uppdraget måste man ha två perspektiv. Det ena är elevernas perspektiv – hur får eleverna ökad tillgång till utbildning, inte bara möjlighet att söka till utbildning utan också ökade möjligheter att bli intagna. Det andra perspektivet är kommu- nernas. Hemkommunen har ansvaret för att alla unga får en gymnasieutbildning. Detta ansvar innefattar en skyldighet att betala även om den unge inte går i kommunens egna skolor. Elevens rätt respektive kommunens betalningsskyldighet är olika om det är fråga om en skola i en annan kommun än hemkommunen eller om det är en enskild skola. Detta beskrivs mera utförligt nedan. Förslaget i dessa avseenden skall naturligtvis anpassas till kom- mitténs förslag om ny struktur för gymnasieskolan. Det är kom- mitténs ambition att söka finna så jämlika förutsättningar mellan kommunala och enskilda skolor som möjligt. var utgångspunkten att alla elever hade rätt att söka varje nationell utbildning som fanns. Vart de skulle söka, dvs. till vilken av de kommuner som anordnade utbildningen i fråga, var reglerat genom ett system av elevområden. Om utbildningen endast fanns i en kommun i landet var hela riket elevområde, dvs. alla elever i hela Elevernas val och kommunernas utbud av gymnasieutbildning riket hade rätt att söka till den utbildningen. Fanns utbildningen i fråga i tio kommuner var det bestämt för var och en av dessa tio från vilka kommuner eleverna fick söka till den utbildningen, dvs. vilka kommuner elevområdet omfattade. Det var således en bunden hänvisning. Eleverna hänvisades till en gymnasieort efter sin bostadsort. De elever som hade särskilda skäl kunde få söka utanför elev- området, den s.k. mosterparagrafen (dvs. som om man bodde hos sin moster). Systemet med elevområden reglerade rätten att söka en utbild- ning. Vilka som kom in på utbildningen avgjordes genom ett urval på grundval av de sökandes betyg från . utgick statsbidraget för lärar- och skolledarlöner m.m. direkt till de kommuner som anordnade gymnasieutbildning, varför det aldrig uppstod några diskussioner om betalningsansvaret. Elevs hemkommun var skyldig att betala interkommunal ersättning för kostnader för lokaler, skolmåltider m.m. Beloppen för inter- ersättning fastställdes av regeringen på förslag av . Sedan förändringen av ansvarsfördelningen mellan stat och kom- mun och reformeringen av gymnasieskolan gäller följande beträffande elevernas rätt att söka och bli mottagna till utbildning och kommunernas skyldigheter. Varje kommun är skyldig att erbjuda utbildning på nationella program för samtliga ungdomar i kommunen, som har slutfört och är behöriga att antas, fram till och med det kalen- derhalvår de fyller . I förutsättningarna ingår att de inte redan gått igenom en gymnasieutbildning. Denna skyldighet gäller även om kommunen inte har egen gymnasieskola. Erbjudandet skall gälla ett allsidigt urval av nationella program. Erbjuda innebär att kommunen själv anordnar eller sluter samverkansavtal med andra kommuner som anordnar utbildningen. Allsidigt urval har i förarbetena preciserats som mer än hälften av de nationella programmen. Kommunerna skall enligt skollagen anpassa antalet platser på de nationella programmen och deras inriktningar med hänsyn till elevernas önskemål. Elevernas val och kommunernas utbud av gymnasieutbildning Uttrycket med hänsyn till innebär att kommunerna skall an- passa dimensioneringen efter elevintresset men att eleverna inte har någon rätt att få den utbildning de sökt i första hand om fler elever sökt än som kan tas emot. av eleverna i riket får det nationella program de sökt i första hand. Hur stor andel som kommer in på förstahandsvalet skiftar mellan olika kommuner.1 14 kommuner tillgodoser elevens förstahandsval till medan 19 kommuner tog in av eleverna på deras förstahandsval. Vissa kommuner, t.ex. , har ambitionen att alla elever skall komma in på sitt förstahandsval av program. har någon utbildning, t.ex. frisörutbildningen, undantagits. De elever som inte är behöriga att antas till nationella program skall erbjudas utbildning i individuella program. Detta har redo- visats i kapitel 13 Individuell studiegång i gymnasieskolan. Elever som har rätt att gå i gymnasieskolans nationella program har rätt att söka var som helst i landet. Eleverna placeras emellertid i två olika köer. När vi i nedanstående redovisning talar om utbild- ningen är det fråga om nationellt program eller en nationell in- riktning på ett sådant program. I den första kön, dvs. elever som skall tas emot i första hand, finns dels de elever som bor i den kommun som anordnar utbild- ningen (anordnarkommunen), dels de elever som kommer från samverkansområdet, dvs. från en annan kommun som slutit avtal med anordnarkommunen, dels ock de elever som kommer från kommuner som inte erbjuder den utbildning som eleverna vill gå på. Dessutom ingår i denna kö de elever som har särskilda skäl. Att tas emot i första hand innebär i detta fall att man tas emot som sökande. Det innebär ingen garanti att man kommer in. Om man kommer in eller ej är beroende av hur många platser i för- hållande till antalet sökande som det finns. Måste det ske ett urval mellan de sökande är det deras betyg från som avgör vem som kommer in. Det förhållandet att man som elev fått besked om att man är mottagen som sökande men ändå inte kommer in på utbildningen upplevs för somliga som förvirrande. Kostnaden för elever i denna grupp som kommer in på utbild- ningen betalas av hemkommunen. 1 Beskrivande data om barnomsorg, skola och vuxenutbildning , rapport 218, Skol- verket. Elevernas val och kommunernas utbud av gymnasieutbildning I den andra kön finns de elever som tas emot som sökande i andra hand. Det är elever som söker till en utbildning i en annan kommun trots att utbildningen finns i hemkommunen eller i hem- kommunens samverkansområde. Hemkommunen är inte skyldig att betala för sina ung- domar som går i en annan kommuns skola om utbildningen, dvs. programmet eller inriktningen, finns i hemkommunen. Dock är hemkommunen alltid skyldig betala om eleven har särskilda skäl för att gå i den andra kommunen. Hemkommunen kan själv välja att betala för en elevs utbildning även om eleven tillhör den andra kön, dvs. skall tas emot i andra hand. Så sker i begränsad utsträckning. I sådana fall tar anordnar- kommunen emot eleven som sökande. Inte heller i detta fall är mottagandet som sökande samma sak som att bli intagen i utbild- ningen. Om fler elever söker till en utbildning än det finns platser sker ett urval. Alla kommuner är skyldiga att informera om vilka nationella program och nationella inriktningar det finns – alltså alla som finns. Kommittén har uppfattat att informationen om de utbildningar som finns i hemkommunen tenderar att bli mera fullständig än informationen om utbildningar i andra kommuner. Detta har av vissa branscher uppfattats som att kommuner sätter upp hinder för eleverna att söka utbildningar som inte finns i hemkommunen. har lyft fram behovet av samverkan som ett viktigt förhållande i sin skrift urval av nationella program.2 De specialutformade programmen är i normalfallet avsedda endast för den egna kommunens elever, såvida det inte finns beslut om riksrekrytering. De lokala inriktningarna är också avsedda för den egna kommunens elever. Med dessa jämställs elever som kom- mer från andra kommuner inom samverkansområdet. Riksrekrytering, dvs. rätten för elever från hela landet att söka en viss utbildning, respektive rätten för en kommun att rekrytera elever från hela landet, gäller sådana utbildningar som regeringen har beslutat skall vara riksrekryterande. 2 Rapport 178 Ett allsidigt urval av nationella program. Elevernas val och kommunernas utbud av gymnasieutbildning att betala för elever som kommit in på en riksrekryterande utbild- ning. Antalet utbildningar som är riksrekryterande var från början få. De var i allmänhet yrkesutbildningar som motsvarade den ena och helst båda av följande beskrivningar. Utbildningen anordnades på så få platser – kanske bara på en enda – att det fanns en risk för att det inte skulle bli några utbildade inom yrket i fråga. Att unga människor skulle kunna utbilda sig till yrket var ett nationellt intresse. Det var en utbildning som fordrade dyr utrustning och som därför få kommuner kunde anordna. Det andra skälet var att en kommun som hade gjort en investering genom riksrekryte- ringen fick en garanti för att det skulle komma elever till utbild- ningen och investeringen därigenom inte bli olönsam. Riksrekryteringen har sedan också kommit att omfatta sådana utbildningar som det är ett något annorlunda nationellt intresse av, t.ex. utbildning för ungdomar i gymnasieåldern som trä- nar idrott på elitnivå. Fristående skolor är alltid riksrekryterande. Det innebär att hem- kommunen är skyldig att betala för sina ungdomar som går i en fristående skola även om denna ligger i hemkommunen. /02 gick 17 900 elever i fristående skolor, eller av gymnasieeleverna. Förekomsten av fristående gymnasieskolor varierar i landet. Flest finns i och lägst frekvens är det i Norr- bottens och . av eleverna vid fristående gymnasieskolor kommer från en annan kommun än den där skolan är belägen. För riksinternatskolorna är det . av resursfördelningen till fristående grundskolor hade i uppdrag att också utreda de ekonomiska och andra konsekvenserna av det snabbt växande antalet fristående gymnasieskolor och att belysa förutsättningarna för konkurrens på lika villkor mellan kommunala och fristående gymnasieskolor. I betänkandet Fristående gymnasieskolor – hot eller tillgång? (SOU 2001:12) avvisade kommittén alternativet att de fristående gymnasieskolorna skulle förlora sin rätt till riksrekrytering. Det skulle i så fall innebära att de bara kunde rekrytera elever från lägeskommunen. Kommittén argumenterade för att de kommunala skolorna i stället borde få riksrekrytering men hänvisade till som då hade tillsatts. Elevernas val och kommunernas utbud av gymnasieutbildning 15.3Kommitténs principiella överväganden. Kommitténs uppdrag att överväga formerna för hur alla studievägar kan göras tillgängliga för elever i hela landet innefattar flera prin- cipiella överväganden och vägval. Utgångspunkten för kommitténs arbete har varit att så långt möjligt skapa större möjligheter för eleverna att välja, och också tas emot på, en önskad utbildning utan att detta inkräktar på andra elevers rätt att få utbildning. En av frågorna som diskuterats ingående är i vilken utsträckning det går att garantera ett allsidigt utbud i kommunerna som eleverna tillåts att välja utbildningar mer fritt över kommun- gränserna. Kommer det att bli en flykt från små glesbygdskom- munerna till närliggande tätorter och vad får det i så fall för konsekvenser för utbudet i sin helhet? 15.3.1Elevens rätt bör stärkas Frågan om en elevs rätt att söka och bli antagen till en utbildning är inte något neutralt som endast berör den enskilde eleven. Den ene elevens rätt kan i vissa fall, t.ex. när det finns fler sökande än det finns utbildningsplatser, påverka andra elevers möjligheter på ett negativt sätt. Detta sker när det gäller vissa populära utbildningar och där elever i en viss kommun kan slås ut av elever med ett högre betygsmedelvärde om de kommer från kommuner som saknar utbildningen. Elevers rätt att fritt söka och bli antagna till utbildningar i hela landet är således inte bara en fråga som kan diskuteras utifrån ett individuellt perspektiv utan måste också övervägas i ett makro- perspektiv. Ett tillgodoseende av några elevers intresse för att välja utbildningar utanför hemkommunen kan i en liten kommun på- verka förutsättningarna för att ha en egen gymnasieskola om elevunderlaget riskerar att bli alltför litet. Här föreligger således en situation där två olika elevgruppers intresse kan komma att ställas mot varandra. Å ena sidan den grupp elever som vill ha möjlighet att välja i vilken kommun de vill få sin gymnasieutbildning och som är beredda att resa för att få detta, å andra sidan den grupp elever som i första hand vill få sin gymnasieutbildning i hemkommunen och som kanske rentav väljer bort gymnasieutbildning i de fall de inte kan gå i gymnasieskola på hemorten. Elevernas val och kommunernas utbud av gymnasieutbildning Som redan tidigare konstaterats har behöriga elever en lagstadgad rätt att söka utbildning i hela landet. Finns utbild- ningen hemma är däremot rätten att tas in på samma utbildning i en annan kommun mer begränsad och förutsätter att den anordnande kommunen får positivt besked av elevens hemkommun i fråga om att betala interkommunal ersättning. Så sker endast i begränsad utsträckning . Det går inte att bortse från att det finns vissa inlås- ningseffekter i dagens system, som kan leda till att elever gör taktiska, snarare än utbildningsgrundade, val i de fall de vill komma till en annan kommuns gymnasieskola. För eleverna framstår det ibland som svårförståeligt att de, i de fall ett program endast har lokala inriktningar, är förhindrade att söka inriktningar i andra kommuner än hemkommunen. Detta gäller t.ex. teknikprogrammet där en elev kan tänkas vilja gå en designinriktning som finns i grannkommunen men som hänvisas till hemkommunens teknikprogram där kanske endast en data- inriktning kan erbjudas.