sou · GQB3122d3 · 2003-01-01 00:00:00 — Alla undrade vad som skedde med och för de drog hela lasset själva. Att man inte utökade när man såg att det hopade sig utanför deras dörrar! Polisinspektören , avdelningschef och samord- nare av specialenheterna, var en annan som noterade planerings- stabens arbetssituation: Stabsplaneringen av kommenderingen gav inte handfasta konkreta resultat förrän fem i tolv. Detta medförde att för mycket Händelserna i samband med Europeiska rådets möte i svävade i luften in i det sista. Operativa chefer kunde inte syssla med de uppgifter som de egentligen skulle sköta. var divisionschefen närmaste operativa medarbetare. Han har vidare påpekat att planeringsstaben inte lyckades lösa frågor som var personalen skulle bo, när och med vad de skulle arbeta: De löstes egentligen inte förrän vi var igång med kommende- ringen. Det var sådana bitar som har tagit stenhårt. Han fick ju lägga mesta energin på att lösa sådant istället för att lösa de taktiska bitarna som faktiskt han skulle göra. har också framfört att planeringsstaben saknade en polistaktiskt erfaren person. Han anser dessutom att kommen- deringschefen skulle ha gett specifika uppdrag med beslutsrätt till de personer som arbetade med planeringen. blev det kommen- deringschefen som skulle fatta besluten, vilket medförde en tröghet i planeringsprocessen: Man planerar och planerar och planerar, men kommer ingen- stans. Det hände liksom inget. När planeringen övergick i den operativa fasen, det vill säga när EU-kommenderingen började , blev poliskom- missarien Aage stabschef och stod till kommenderingschefens förfogande. I det skedet flyttades också planeringsstabens funktioner i stort över till den operativa kom- menderingsstaben. Kritik har framförts att inte de personer som arbetade med planeringen också fortsatte med samma arbetsuppgifter under själva genomförandefasen. har sagt att den stab som skulle arbeta under genomförandet borde ha kommit igång tidigare. Han har vidare berättat: Skall man jobba som en stab under ett genomförande så be- höver den staben vara i arbete, just den staben, vara med och för- bereda frågorna, de frågor man skall arbeta med under genom- förandet. Erfarenheterna från har medfört en ändring i organi- sationen vid särskilda händelser. arbetar tre staber parallellt med förberedelser för de särskilda händelser som i förväg är kända och fortsätter arbetet även under genomförandefasen (se vidare i det följande under rubriken och planering vid kommenderingen). Händelserna i samband med Europeiska rådets möte i Polisledningens synpunkter på planeringsstaben Länspolismästaren har sagt att planeringsstaben fick själv avgöra hur mycket resurser den behövde. Kommenderingschefen har för- klarat att han vid upprepade tillfällen har stämt av med personalen i planeringsstaben om arbetsförhållandena: De har fått all den personal de behövde. Det har inte varit någon begränsning i vad de skulle få. Han har vidare sagt att han aldrig fick höra av personalen att de var missnöjda med sin arbetssituation. I planeringsstaben ingick funktionen insatsledning. Den hade ett övergripande ansvar för att planeringen av ordningsinsatserna under , att trafiken skulle flyta trots avspärrningar och eskorter samt att underrättelsearbetet skulle fungera. Som nämnts ledde arbetet i insatsledningen . Utifrån hotbilder och underrättelser skulle hon förbereda divisions- och avdelningschefernas uppdrag. Under själva kommenderingen skulle insatsledningen se till att divisions- och avdelningschefer fick den bemanning de behövde. Den skulle samordna divisionerna och avdelningarnas verksamheter och vid behov också fördela polisens reservstyrkor. Ett annat uppdrag var att planera och förbereda för avspärrningar i . Det gällde bland annat kring och kring områden som presidenten skulle besöka (se vidare i det följande under rubriken vid ). Insatsledning - eskorter och färdvägsbevakning Insatsledningen skulle planera för eskorter och färdvägsbevakning. Under skulle polismyndigheten hantera 500 eskorter och den trafikkontroll som följde av detta. Ansvarig i insatsled- ningen för denna del blev poliskommissarien . Färdvägsbevakningen kom att ledas av poliskommissarien under kommenderingen. följde noga planeringen och genomförandet av det extra toppmötet i den 23–. Göte- borgspolisen har inte samma erfarenhet som kollegerna i av stats- och regeringschefers besök. Händelserna i samband med Europeiska rådets möte i lägget reviderades en del efter Stockholmsmötet och det visade sig att det fungerade bra. Länskriminalpolisen påbörjade av egen kraft, enligt chefen , planeringen av /. Ledningen utarbetade förslag som efter justeringar godkändes av kommende- ringschefen. Polismästaren , ställföreträdande chef för läns- kriminalpolisen, utsågs till ansvarig för planeringen av länskriminal- polisens verksamhet vid . Kommenderingschefen beslutade att länskriminalpolisens under- rättelse- och spaningsverksamhet skulle kopplas till kommende- ringsstaben under . Däremot skulle ansvaret för utred- ning av EU-relaterade brott ligga på länskriminalpolisen och kopplas till dess ordinarie utredningsverksamhet. fick i uppdrag av kommenderingschefen att skapa utrymme och frigöra resurser för att hantera 300 omhän- dertagna och 100 gripna. I planeringen beräknades att av de 100 gripna skulle 50 bli anhållna och 35 häktade. Med omhändertagande avses i detta sammanhang personer som blivit omhändertagna enligt polislagen. Det blev länskriminalpolisens kriminaljour som förberedde hanteringen av gripna och omhändertagna personer. Den före detta militära förläggningen utanför iordningsställdes för att man där skulle klara att omhänderta 300 personer . Verksamheten på reglerades i en insatsorder för hela verksamheten vid kriminaljouren. I ordern angavs att förutom 300 omhändertaganden skulle det vid kriminaljouren finnas beredskap för att hantera 50 gripna. har för oss uppgett att med 50 gripna avsågs tro- ligtvis beredskap för att hantera maximalt 50 gripna eller att det rör sig om en felskrivning. Kommenderingschefens direktiv om beredskap för 100 gripna stod enligt fast. I frågan om förvaring av gripna, anhållna och häktade tog polisen, i samarbete med , fram ett 70-tal platser med möjlighet till dubbelbeläggning om så behövdes. Vid polisinsatsen mot Hvitfeldtska gymnasiet visade det sig att antalet personer som poliserna fick hantera Händelserna i samband med Europeiska rådets möte i översteg det beräknade (se vidare om detta i avsnitt 6.3.2.2 under rubriken av frihetsberövade). Kommenderingschefen beslutade att en spaningscentral skulle kny- tas till kommenderingsledningen. Chef för spaningscentralen blev kriminalkommissarien . Han deltog även i planeringen av dess verksamhet. I arbetade två personer på heltid med dessa förberedelser. De skulle hinna med att ordna utbildning och träning för spanarna inför . Utbildning genomfördes under andra halvan . Spaningscentralen skulle, enligt kommenderingschefens order, vara att före och under EU 2001-kommenderingen i samverkan med övriga polisenheter lokalisera och identifiera, övervaka, kontrollera och i förekommande fall ingripa mot de grupper och personer som kan bedömas utgöra ett hot mot eller begå brott vid EU-mötena. Till sitt förfogande hade spaningscentralen spanarna i Kilo 11 (se nästa avsnitt). Under själva hade plats ordnats i spaningscentralen åt de åklagare som avdelats till att hantera brott under samt åt företrädare för Säkerhetspolisen. har berättat att han var mycket nöjd med sam- arbetet mellan polismyndigheten och Säkerhetspolisen. Informa- tionsflödet var rikligt: Jag upplevde det som ett väldigt privilegium att få jobba i en spaningscentral där man nästan har en total överblick om vad man vet. Och det tror jag att spanarna också upplevde, en känsla av att de visste ungefär vad som skulle hända och vad som hände. Sedan blev det mycket våldsammare än vad man kanske hade föreställt sig, men man var nog beredd på ett annat sätt än andra. Han har beskrivit spaningscentralen som ett nav dit personer från olika håll kom med information. Det gällde bland annat kontaktgruppen, den grupp med sex poliser som skulle föra dialog med demonstrantorganisationerna. var nöjd med att kontaktgruppen till exempel kunde ge information om att orolig- heter troligen inte skulle ske under demonstrationerna utan att de eventuellt skulle uppstå däremellan (se vidare i det följande under rubriken och planering vid kommenderingen). Händelserna i samband med Europeiska rådets möte i Till spaningscentralen skulle spanare knytas från narkotika- och spaningsroteln. Enheten benämndes Kilo 11. Han har uppgett att huvuduppgiften var att identifiera, övervaka och spana mot de kända objekt som vi trodde skulle leda oroligheterna. Spanarna i Kilo 11 hade som huvuduppgift att spana på vissa personer. Under förändrades uppdraget. har berättat att när kravallerna kom igång så övergick Kilo 11 till att försöka dokumentera brott och hjälpa till med att få fram information till kommenderingsledningen om vad som var på gång. Det innebar att det blev ungefär samma uppdrag som spanargruppen 11 hade (se nästa avsnitt). Under mötesveckan förstärktes gruppen med spanare från Riks- kriminalpolisen. startade en särskild spaningsinsats som skulle arbeta med brott som var relaterade till MC-gäng. Arbetet var framgångsrikt och spaningsinsatsen utvidgades till att successivt även omfatta brott som kunde hänföras till nazister, autonoma grupper, djurrättsaktivister och homofobiska brott. leddes insatsen av poliskommissarien . En- heten benämndes 11 under EU-kommenderingen och be- stod av 16 spanare. Ju närmare man kom desto mer koncentrerades verk- samheten på de autonoma grupperna. Arbetsmetoden skiljde sig från traditionell spaning. I regel är polismyndighetens spanare ute och rör sig och studerar vissa perso- ner eller byggnader på håll, en metod som till exempel spanarna i Kilo 11 arbetar efter. Den särskilda spaningsinsatsen, 11, gick in i demonstrationstågen och var närvarande på möten. 11 skulle spana efter personer som de misstänkte ägnade sig åt brottslig verksamhet. De var piketpolisens vakande öga som har uttryckt det. Spanarna skulle styra piket- polisen till de personer som skulle gripas. Under själva var piketpolisen så hårt belastad med arbete, enligt , att spanarna i vissa fall själva tvingades gripa misstänkta. Det innebar att spanaren tvingades röja Händelserna i samband med Europeiska rådets möte i sin identitet och därigenom blev de oanvändbara i liknande sammanhang. Spanarna fick också följa en miss- tänkt person i tills piketpolisen fick loss resurser och kunde genomföra gripandet. Spaningsinsatsens arbete ledde fram till 25 gripna personer, en- ligt . 11 sorterade under divisionen för specialenheterna där piketpoliser, hundförare och ridande poliser ingick. (Se schema över EU-kommenderingen – yttre bemanningen.) Under en poliskommendering eller en polisinsats i Polismyn- digheten i samverkar spaningsenheterna direkt med polisinsatschefen. Det betyder att en företrädare för spaningsenheten sitter i samma ledningsfordon som polisinsats- chefen. På så sätt får polisinsatschefen direkt uppdaterad informa- tion om vad spanarna har att rapportera. Efter EU-kommende- ringen anammade i denna modell. Länsordningspolisen, länskriminalpolisen, och hade således spanare och källor i verksamhet under toppmötet. En del av dessa har på avstånd iakttagit hur folk rört sig i vissa byggnader, lokaler eller på olika platser samt i vissa fall har man också studerat vilka personer som funnits på de observerade platserna. Annan spaning har gått ut på att spanare beblandat sig med demonstranterna. har påpekat att det är en metod som innebär risker för poliserna. Han har framfört synpunkten att polismyndigheten behöver bättre urvalsmetoder och utbildning inför kommande kommenderingar för de poliser som ska arbeta med den typ av spaning som 11 gjorde. Spaning har också bedrivits av personer som inte är poliser, men som fått i uppdrag av polisen att ta reda på information. De benämns av Säkerhetspolisen som källor. Dessa har rört sig inne i de organisationer och nätverk som polisen har ansett vara av Händelserna i samband med Europeiska rådets möte i intresse att studera eftersom polisen misstänkt att där kan före- komma planer på verksamhet som är att betrakta som brott. Såväl , Kilo 11, som , Romeo11, var nöjda med spaningsarbetet. har påpekat att ytter- ligare förbättringar i arbetet kan genomföras. Han har berättat att det under EU-kommenderingen var en omfattande mängd infor- mation som spaningscentralen hade att hantera. Dessutom fanns i vissa fall, enligt , risk för dubbelarbete. Han skulle föredra att spaningscentralen i första hand ägnade sig åt framför- hållning i kommenderingen, så kallad omfallsplanering, för att undvika dubbelarbetet. Han har vidare föreslagit att förmedling och sortering av information från fältet till polisinsatscheferna borde hanteras av en spaningskommissarie ute i fält med kontakter i alla läger. Andra vi talat med har berättat att då dubbelarbete noterades delades arbetet upp. Det gällde till exempel Säkerhetspolisen och spaningscentralens spanare. De träffades och stämde av informa- tion med varandra så att spaning inte bedrevs mot samma personer (se vidare i det följande under rubriken och planering vid EU-kommenderingen). Synpunkter på polisens spaning En del grupperingar inom den politiska proteströrelsen som förberedde sig för och var verksamma under misstänkte att polisen bedrev spaning på dem och att polisen även använde infiltratörer. Vid en del möten krävde arrangörerna att deltagarna skulle lämna in sina mobiltelefoner. Oron var stor för att polisen via telefonerna skulle avlyssna mötet och registrera vad mötes- deltagarna sade. Spekulationer och rykten förekom också under att polisens spanare provocerat fram våld. Ett rykte var att civilklädda poliser under upploppet på skulle ha satt i gång stenkastningen och att de sluppit igenom polislinjerna när de visade upp sin polislegitimation. Poliskommissarien har besvarat påståendena: Vi har inte satt igång ett enda dugg. Vi har inte slängt en enda sten. Vi har inte på något sätt provocerat någonting. Vi har funnits i leden, precis bredvid dem och som jag sa vi har burit sten. Vi har stått bredvid dem med balaklaver (rånarluva/vår anmärkning) och Händelserna i samband med Europeiska rådets möte i burit sten men vi har inte slängt en sten. Det är det som skiljer oss åt. har vidare sagt att spanarna kände sig oerhört frustrerade när de såg hur poliskolleger blev utsatta för våld som de inte kunde hjälpa till. har betonat hur viktiga underrättelser och hotbilder var för planeringen av koncept, taktik, polisförstärkningar, utrust- ning och utbildning (se avsnittet 6.2.6.6 Polisens hotbilder). Han såg dock ett behov av att komplettera Säkerhetspolisens under- rättelser och hotbildsbedömningar från fler håll: Vi har också tyckt att det vi fått av Säkerhetspolisen i samband med demonstrationer inte har varit av den kraften att jag har kunnat använda det operativt utan jag har fått annat av egna källor (---) Jag har inte fattat ett enda beslut på en källa utan haft tre eller kanske fyra olika källor. sorterar myndighetens kriminalunderrättelserotel under länskriminalpolisen. I planeringsstabens arbete ingick att planera och hålla samman polismyndighetens underrättelser och hotbildsbedömningar. Kommenderingschefen beslutade att krimi- nalkommissarien , dåvarande kriminalunderrättelse- rotelns chef, skulle ansvara för underrättelserna i planerings- och kommenderingsstaben. Han skulle se till att kommenderingsled- ningen fortlöpande fick hotbildsbedömningar och underrättelser från den egna polismyndigheten och Säkerhetspolisen. Underrättelseberedningar infördes från , till en början , oftare. Polisledningen ville ha löpande information om hur hotbilden utvecklades. föreskrifter och allmänna råd (FAP 201-1) an- ger att under planeringen bör en inventering och analys av risk- objekt genomföras: bör inventera förekomsten av riskobjekt för sär- skilda händelser i polisdistriktet. Inventeringen bör avse objekt som kan tänkas bli föremål för omfattande brottsliga angrepp eller allvarliga hot eller där det kan tänkas bli aktuellt med större spanings-, utrednings- eller bevakningsinsatser, andra omfattande polisinsatser, Händelserna i samband med Europeiska rådets möte i större räddningsinsatser eller där risken för omfattande olyckor är stor. De allmänna råden räknar upp ett antal objekt som bör bli föremål för den särskilda riskanalysen, t.ex. offentliga byggnader, ambassa- der, flygplatser, fritidslokaler. anser också att inventeringen och riskanalysen bör dokumenteras. Dokumenta- tionen bör också kompletteras med kartor, skisser, foton och annat som kan vara av intresse för respektive riskobjekt. I planeringsstaben ingick funktionen insatsanalys. Här skulle arbetet med framförhållning och planering för handlingsalternativ vid olika platser och för alternativa händelseförlopp ske. Denna grundplanering kallar polismyndigheterna för omfallsplanering och den skall visa hur beredd polismyndigheten är på att möta olika händelseutvecklingar. fanns ingen ansvarig utsedd för Insatsanalys. Arbetet sköttes i stället av olika grupper inom plane- ringsstaben beroende på vilket område staben skulle planera för. I dessa skulle kommenderingsledningen och berörda divisions- och avdelningschefer delta och göra operativa bedömningar. Chefen för planeringsstaben, , har redogjort för att han normalt ger insatsanalysen i uppdrag att bedöma exempelvis fem olika scenarier och utifrån dessa göra s.k. konsekvens- beskrivningar. Till grund för bedömningarna har insatsanalysen polismyndighetens och Säkerhetspolisens underrättelser och hot- bilder. Insatsanalysen skall utarbeta förslag på åtgärder som polis- myndigheten bör vidta i respektive scenario. Enligt arbetade polismyndigheten inför EU- mötet på ovan redovisade sätt. Kommenderingschefen var samman- kallande och den som skulle fatta beslut om omfallsplanering. Omfallsplaneringen diskuterades, men dokumenterades inte. Sam- talen om omfallsplanering var en pågående process, enligt . Inför 1992 och 1995 ålades insats- och avdelningscheferna att för kommenderingsledningen presentera förslag på omfallsplaneringen inom sitt ansvarsområde. Förslagen skulle även dokumenteras. Därefter godkändes de av kommenderingschefen. Inför i utfärdade kommenderingschefen inte några konkreta order till divisions- eller avdelningscheferna om att de skulle ge förslag på omfallsplanering. Kommenderingsled- ningen dokumenterade inte heller någon övergripande omfalls- Händelserna i samband med Europeiska rådets möte i planering inför som samtliga insatschefer kunde ta del av. I utvärderingen från i anger man exempel på frågor som analyserades. Det var bland annat alternativa eskortvägar, angreppspunkter vid eskorter, angrepp mot där EU-middagen skulle hållas, möjligheter att genomföra EU-middagen på , möjligheter att förhindra uthyrning av bostäder inom avspärrat område, av- stängning av vissa parkeringsplatser, angrepp av krypskyttar, teknisk övervakning av polisiärt intressanta platser, avspärrning med containrar, flygförbud, riskerna för ministrars boende på , förändring av demonstrationsvägar, angrepp mot , ansvarsfördelning mellan polisinsatschefer till exempel vid eventuell inträngning vid , specialen- heternas ansvar för området ner mot och ordersystem under kommendering. har framhållit att även insatschefen skall fundera över omfall så att han är mentalt förberedd på vad som kan inträffa. Chefen för specialenheterna, division 10, Hans Lippens har förklarat hur han som insatschef ser på omfallsplanering. I ett uppdrag från polis- och/ eller kommenderingsledningen ingår att planera för alternativa händelser. Som utgångspunkt har det ut- sedda befälet polismyndighetens planverk. I planverket finns en allmän del och en objektsdel. Den allmänna delen skall vara ett slags manual för hur exempelvis ett grovt brott skall hanteras. I objektsdelen väljer polismyndigheten ut ett antal byggnader eller strategiskt viktiga platser som man studerat. I planverket skall det finns kartor och beskrivning av dessa platser med riktlinjer för hur polismyndigheten kan agera i speciella situa- tioner. är, enligt Hans Lippens, en utgångspunkt för varje yttre befäl och vakthavande kommissarie. Med planverket och den framväxande hotbilden som grund skall divisions- och avdelnings- chefer planera för alternativa scenarier. Divisionschefen för , , har påpekat att planverket är ett teoretiskt instrument, att det i praktiken inte har någon större betydelse i utarbetandet av ett befäls omfalls- planering. Han har sagt: Det är en teoretisk ledning, men jag har aldrig överfört det till praktiskt arbete. I en omfallsplanering måste man se hur verklig- Händelserna i samband med Europeiska rådets möte i heten ser ut. Gå på plats, studera hotbilder och lyssna på under- rättelser och diskutera olika situationer. Hans Lippens har påpekat att för många divisions- och avdel- ningschefer är planverket inte det levande dokument som det borde vara för att vara grunden till en omfallsplanering. Hans Lippens och blev inte kallade till något sammanträde där kommenderingens fem divisionschefer träffades för att tillsammans med kommenderingsledningen diskutera en övergripande omfallsplanering. Hans Lippens har sagt: Man kanske skulle satt sig ner, fem divisionschefer med kom- menderingschefen och staben och diskuterat omfall. Omfallsplanering för vissa platser och händelser Vi har som redovisats noterat att arbetet med omfallsplaneringen inte lades upp efter enhetliga principer. Vi beskriver här några exempel på hur omfallsplaneringen gjordes. Specialenheterna med piketpoliser, ridande poliser och hund- förare, skulle utgöra en reservstyrka. Divisionschefen för specialen- heterna, Hans Lippens, och hans ställföretradare, , blev kallade till personligt möte med kom- menderingschefen. Hans Lippens har berättat att de diskuterade taktik. Kommenderingschefen använde synpunkterna som fram- kom vid detta möte när han sedan skrev ut sina order till de olika avdelningarna, enligt Hans Lippens. Kommenderingsledningen gav dock inte någon order om att specialenheterna skulle dokumentera alternativa handlingsplaner, eller återrapportera sådana. Hans Lippens gav i uppdrag åt sina avdelningschefer att utarbeta omfallsplaner för vissa objekt. De sammanställde i pärmar inplas- tade kartor, beskrivning av byggnader och olika taktiska upplägg. Pärmarna var tillgängliga för samtliga avdelningschefer som tjänst- gjorde i EU-kommenderingen. Den ende avdelningschef som an- vände dem var den ansvarige för . Varken plane- ringsstaben eller kommenderingschefen såg till att de dokumente- rade omfallsplanerna som upprättades inom divisionen för specialenheterna kom till användning, enligt Hans Lippens. Avdelningschefen deltog i framtagningen av pärmarna med omfallsplaneringarna. Han var nöjd med arbetet. Han har dock påpekat att det hade varit lämpligt att få framföra planerna så att fler fick kännedom om dem. Han hade helst velat Händelserna i samband med Europeiska rådets möte i diskutera omfånget på omfallet, om det låg på rätt nivå eller om det borde ha varit mer omfattande. Omfallsplanering för i stab och kommenderingsledning Planeringsstaben hade, som vi nämnt, huvudansvaret för omfalls- planeringen. i planeringsstaben hade, enligt stabs- chefen , uppdraget att tillsammans med divisions- chefen för se över omfallsplaneringen. Deras för- slag skulle diskuteras inom staben och med kommenderingsled- ningen. Kommenderingschefen hade det övergripande ansvaret för omfallsplaneringen och skulle fatta de beslut som behövdes för att skydda . Enligt fördes diskussioner om olika hotfulla situationer vid inom staben, med kommenderings- chefen och med divisionschefen.