sou · GQB362d2 · 2003-01-01 00:00:00 — Mindre god allmän hälsa och lättare psykisk ohälsa synes ha blivit vanligare i åldrarna . Vidare besväras allt större andel av kvinnor av värk och kvinnliga lägre tjänstemän i dessa åldrar har i allt större utsträckning sjukdomar i rörelseorganen. Folkhälsan beskrivs i Folkhälsorapport med hjälp av flera olika mått på dödlighet, sjuklighet och självrapporterad hälsa (se avsnitt 4.1). Såväl utvecklingen i totalbefolkningen (efter justering för åldersskillnader) som i olika grupper analyseras efter kön, ålder, socioekonomisk tillhörighet, utbildning m.m. I detta kapitel kompletteras Folkhälsorapport med en beskrivning av utvecklingen av självrapporterad hälsa fram till och med enligt undersökningar av Levnadsförhållanden (). Folkhälsorapport innehåller ULF-data t.o.m. . Den allra då sjukskriv- ningarna i ökat som mest går ännu inte att beskriva i folkhälsohänseende. 4.2.1Socioekonomisk fördelning och utbildningsnivå förändras Social tillhörighet och utbildningsnivå är starka bestämnings- faktorer för hälsa. De socioekonomiska gruppernas storlek såväl som andelarna med olika utbildningsnivåer förändras . Tolkningen av hälsoläget och sociala skillnader kompliceras härigenom. har gruppen tjänstemän på mellannivå och högre ökat kraftigt bland såväl kvinnor som män, medan gruppen lägre tjänstemän minskat något bland kvinnor men varit oförändrad bland män. Gruppen ej facklärda arbetare har minskat i båda könen medan gruppen fack- lärda arbetare ökat bland kvinnor men varit relativt stabil i storlek bland män (diagram 1a). Tjm mellan o högre Skattat antal förvärvsarbetande kvinnor och män i befolkningen i olika socioekonomiska grupper 1980–2000. Källa: SCB/. Andelen med låg utbildningsnivå, dvs. med högst utbildning på gymnasiet, har minskat påfallande medan andelarna med gym- nasieutbildning och eftergymnasial utbildning ökat (diagram 1b). Skattat antal kvinnor och män med förvärvsarbete i befolkningen med olika utbildningsnivåer. Källa SCB/. Man kunde vänta sig att den självrapporterade hälsan skulle ha förbättrats mot bakgrund av att utbildningsnivån i befolkningen höjts och andelen tjänstemän på mellannivå och högre ökat, fak- torer som är relaterade till god hälsa. En sådan utveckling har vi emellertid inte sett. Sysselsättningen har fluktuerat över tiden på grund av konjunk- turer och strukturförändringar i arbetslivet. Andelen förvärvsarbet- ande i befolkningen har minskat , framför allt bland män (diagram 2). Skattat antal kvinnor och män i befolkningen 16–och förvärvsarbetande i motsvarande åldrar. Källa: SCB/. Arbetskraften har varierat med avseende på socioekonomisk för- delning och ålder. Andelen yngre i arbetskraften har minskat bl.a. till följd av att allt fler i dessa åldrar studerar och andelen äldre i arbetskraften har ökat. Eftersom ålder och hälsa har ett starkt sam- band kunde totalt sett ökad ohälsa förväntas men istället har vi sett förbättrad hälsa i den äldre gruppen av förvärvsarbetande. Det beror sannolikt på att många i dessa åldrar som haft hälsoproblem redan lämnat arbetsmarknaden som förtidspensionärer eller arbets- lösa. 4.2.2Folkhälsans utveckling i stora drag ger en delvis annan bild av hur folkhälsan utvecklats än vad utvecklingen av sjuk- frånvaron tyder på. Enligt intervjuundersökningar har omkring tre fjärdedelar av kvinnorna i befolkningen god hälsa, en nivå som varit relativt stabil . Av männen uppger att de har god hälsa och en tendens till bättre hälsa kan skönjas under Både bland män och kvinnor sågs en nedgång som sedan återhämtades. av männen och hälften av kvinnorna uppger emellertid att de har någon långvarig sjukdom eller besvär av en sådan. Detta visar att hälsa inte nödvändigtvis innebär avsaknad av sjukdom utan har andra dimensioner. Människor kan mycket väl uppleva att de mår bra trots att de har någon sjukdom eller besvär med hälsan. Sådana hälsobesvär kan vara såväl svåra som relativt bagatellartade. Förekomsten av långvarig sjukdom eller besvär har visat en svagt stigande tendens . Denna ökning kan förklaras med faktiska ökningar av t.ex. allergier. Delvis kan ökningen också förklaras av en större benägenhet att rapportera sjukdomar eftersom dagens människor oftare fått sina åkommor diagnostiserade jämfört med tidigare. En större medvetenhet om möjligheter att få hjälp och en mindre acceptans av krämpor gör att människor oftare söker läkare och får en diagnos. Om ett hälsoproblem diskuteras livligt i samhällsdebatten kan det också påverka människors benägenhet att uppge detta problem. Ett sådant exempel är senare års debatt om utbrändhetsreaktioner i arbetslivet. Utvecklingen av det allmänna hälsotillståndet, sedan hänsyn tagits till ålderns inverkan, ger således ingen antydan om att sjuk- ligheten i befolkningen som helhet skulle ha ökat. Inte heller ut- vecklingen av dödligheten ger några sådana indikationer. Men eftersom hälsotillståndet är starkt åldersberoende förändras bilden i viss mån då utvecklingen i olika åldrar analyseras. Hälsan har också utvecklats olika i olika socioekonomiska grupper eller i grupper med olika utbildningsnivå. Andelen som uppger dålig hälsa har ökat svagt i åldrarna medan en tydlig förbättring ses i åldrarna 45–och ännu mer markant i åldrarna . I samtliga åldersgrupper rapporterades bättre hälsa åren 1992/93 – 1995/96 efter den ekonomiska krisen. Lättare psykisk ohälsa, såsom ängslan, oro, ångest minskade men har ökat bland förvärvsarbetande såväl män som kvinnor. Även sömnbesvär blev vanligare under . Ökningarna har varit betydligt större bland de yngre , särskilt bland unga kvinnor. Men sådana besvär har ökat även i åldrarna . Bland kvinnor som uppnått pensionsåldern har däremot den psykiska ohälsa, som avses här, förbättrats men legat på en kon- stant nivå bland männen. I stort sett har andelen som uppger sjukdomar i rörelseorganen inte förändrats . En tydlig ökning kunde dock konstateras bland kvinnliga lägre tjänstemän i alla åldrar upp till men bland männen endast i åldrarna 45–. Sjukdomar i rörelseorganen är ofta arbetsrelaterade. Omkring en fjärdedel av kvinnorna och en femtedel av männen har sådana sjuk- domar. De kännetecknas ofta av värk i nacke, axlar, rygg, armbågar ben eller knän och övergår i många fall i kroniska besvär. Att ha värk är mycket vanligt, drygt hälften av männen och av kvinnorna 16–uppgav att de hade någon form av värk, lätt eller svår. Problem med värk har blivit något vanligare och har fortsatt att öka första hälft i alla åldrar och i alla socio- ekonomiska grupper med undantag av manliga arbetare. Bland kvinnor har ökningen fortsatt även under senare delen av 1990- talet. 4.2.3Några hälsoindikatorer - hela befolkningen 16–jämförd med de förvärvsarbetande i motsvarande åldrar I detta avsnitt jämförs utvecklingen /81 – 2000 av självrapporterad hälsa i hela befolkningen 16–med de förvärvsarbetandes i motsvarande åldrar. Beskrivningen har fokus på utvecklingen i olika åldrar men också fördelat efter socio- ekonomiska grupper och utbildningsnivå. Då hela åldersspannet 16–beskrivs, redovisas åldersstandardiserade tal. För att kunna bättre bedöma trender i utvecklingen redovisas hela perio- den . Följande hälsoindikatorer beskrivs: Allmänt hälsotillstånd, bes- vär av långvarig sjukdom, nedsatt arbetsförmåga på grund av lång- varig sjukdom, förekomst av ängslan, oro eller ångest, trötthet, sömnbesvär samt värk. Studien baseras på Undersökningen av Levnadsförhållanden () som genomförs av (). I personliga intervjuer ställs ett stort antal frågor till cirka 6 000– 8 000 personer i befolkningen 16–. Frågor om vissa av de ovan nämnda hälsoindikatorerna ställdes tidigare i endast vart åt- tonde år – hälsofördjupningsåren – och kan därför endast redovisas . För att öka säkerheten i undersökningen läggs svaren samman till dubbelår. är än så länge endast ett enkelår, varför uppgifter från det året är mer osäkra då intervjuunderlaget bara är hälften så stort. Bortfallet i ULF-undersökningen har varit över åren men något högre () . Bortfallsstudier har visat att undersökningen väl speglar förhållandet i befolk- ningen. För en utförligare metodbeskrivning av ULF-undersök- ningen hänvisas till SCB:s ULF-rapporter eller till SCB:s hemsida. Den del av befolkningen 16–som förvärvsarbetar bedömer oftare sitt hälsotillstånd som gott eller mycket gott än totalbefolk- ningen i motsvarande åldrar. Detta är naturligt eftersom förtids- pensionärer och arbetslösa m.fl., vilka har sämre hälsa än dem som har arbete, ingår i totalbefolkningen. Då tioårsåldersgrupper jämförs sinsemellan framgår att ju yngre åldrar, desto mindre skillnad mellan andelen med god hälsa i hela befolkningen och de förvärvsarbetande (diagram 3a och 3b). Detta är naturligt eftersom sjukdom är relativt ovanligt . De 16–24 åringar som arbetar är därmed i hälsohänseende mer lika totalbefolkningen i motsvarande ålder. kan sägas, att den del av den yngsta åldersgruppen (16–) som har förvärvsarbete, i viss mån utgör en i hälsohänseende negativt selekterad grupp. Det är de som valt att förvärvsarbeta i stället för att studera. De har ofta ett arbete med låga kvalifikationskrav och dålig lön. De har ofta ohälsosamma levnadsvanor t.ex. de röker mer och dricker mer alkohol än dem med hög utbildning och kvalificerade arbeten. De motionerar i mindre omfattning och övervikt ökar mer i dessa grupper (se avsnitt 4.3). Även om den allmänna hälsan i stort förbättrats kan, såväl bland kvinnor som bland män, noteras en tendens till nedåtgående trend av självrapporterad god hälsa i samtliga åldersgrupper (diagram 3a och 3b). Detta framgick också av Folkhälsorapport . Allmänt hälsotillstånd gott eller mycket gott bland kvinnor 16–i åldersgrupper i befolkningen och med förvärvs- arbete. Källa: SCB/. Allmänt hälsotillstånd gott eller mycket gott bland män 16–i åldersgrupper i befolkningen och med förvärvs- arbete. Källa: SCB/. Försämrad hälsa är tydligast bland kvinnor 16–. I ålders- gruppen 45–syns en viss förbättring och i den äldsta gruppen (55–) syns en tydlig trend av förbättrad allmän hälsa. Mönstret är detsamma i totalbefolkningen som bland de förvärvsarbetande. Det är väl känt att män i hälsoundersökningar oftare än kvinnor bedömer sin hälsa som god. Detta stämmer också här för åldrarna 45–, där andelen män som rapporterar god hälsa är högre än bland kvinnor, medan nivåerna är tämligen lika i åldrarna . Motsvarande åldersmönster uppträder, såväl i totalbefolkningen som bland förvärvsarbetande, i fråga om andelarna som uppger dåligt eller mycket dåligt hälsotillstånd. Bland män i ålders- grupperna 55–och 45–är emellertid trenden mot förbätt- rad hälsa tydligare. Bland kvinnor 55–med förvärvsarbete syns en trend av förbättrad hälsa men inte i motsvarande åldersgrupp i befolkningen. Omfattningen av dålig eller mycket dålig hälsa förefaller i stort sett vara densamma bland förvärvsarbetande kvinnor och män (diagram 4). I befolkningen 16–rapporterar dock något högre andel kvinnor än män dåligt eller mycket dåligt hälsotillstånd (ej diagram). Dåligt eller mycket dåligt hälsotillstånd bland förvärvs- arbetande kvinnor och män 16–i åldersgrupper. Källa: SCB/. Mönstret skiljer sig i viss mån mellan kvinnor och män i olika socioekonomiska grupper bland de förvärvsarbetande. Andelarna som uppger dåligt eller mycket dåligt hälsotillstånd ökar bland ej facklärda kvinnliga arbetare och samma tendens finns bland lägre tjänstemän och facklärda arbetare. Bland män däremot minskar andelen bland ej facklärda arbetare och den är oförändrad i övriga grupper (diagram 5). Tjm mellan o högre Allmänt hälsotillstånd dåligt eller mycket dåligt för- delat på socioekonomiska grupper, kvinnor och män 16–med förvärvsarbete, åldersstandardiserat. Källa: SCB/. Bland lågutbildade finns en tendens till ökning bland kvinnor och i någon mån även bland män vad avser dåligt eller mycket dåligt hälsotillstånd. I sammanhanget kan påpekas att lågutbildade (högst på gymnasiet) blir en alltmer selekterad grupp i och med att den blir allt mindre. I övrigt är nivåerna i stort sett oförändrade (diagram 6). Högst gymnasium Gymnasial utbildning Eftergymnasial utbildning Dåligt eller mycket dåligt hälsotillstånd bland kvinnor och män 16–efter utbildningsnivå, åldersstandardiserat. Källa: SCB/. Långvarig sjukdom med svåra besvär säger sig ökande andelar av de förvärvs- arbetande kvinnorna under ha svåra besvär av långvarig sjuk- dom. Ökningen är tydligast bland de yngsta (). Däremot rapporterades sådana besvär i mindre utsträckning i åldrarna . Bland förvärvsarbetande män är det svårt att se någon tydlig trend. (diagram 7). - 86/87 88/89 - 86/87 88/89 90/91 92/93 94/95 96/97 98/99 2000 90/91 92/93 94/95 96/97 98/99 Svåra besvär av långvarig sjukdom bland förvärvs- arbetande kvinnor och män 16–i åldersgrupper. Källa: SCB/. - 86/87 88/89 90/91 92/93 94/95 96/97 98/99 - 86/87 88/89 90/91 92/93 94/95 96/97 98/99 Tjm mellan o högre Svåra besvär av långvarig sjukdom bland förvärvs- arbetande kvinnor och män 16–i socioekonomiska grupper, åldersstandardiserat. Källa: SCB/. Bland kvinnor i alla socioekonomiska grupper syns en ökande trend , medan utvecklingen även här är mindre tydlig bland männen (diagram 8). Svåra besvär av långvarig sjukdom tenderar att öka i alla utbild- ningsgrupper bland kvinnor. Samma tendens om än svagare syns bland män och tydligast bland de lågutbildade (ej diagram). I hög grad nedsatt arbetsförmåga av långvarig sjukdom Att ha i hög grad nedsatt arbetsförmåga av långvarig sjukdom är nästintill dubbelt så vanligt i totalbefolkningen som bland de för- värvsarbetande i åldern . Förvånande är möjligen att andel- arna bland de förvärvsarbetande är så höga som de är. Tänkbart är att många med i hög grad nedsatt arbetsförmåga fått sitt arbete an- passat därefter. Andelen kvinnor som uppger sig ha i hög grad nedsatt arbets- förmåga är något högre än bland män i alla åldersgrupper utom den yngsta. Utvecklingsmönstret skiljer sig en aning. Bland kvinnor syns en tendens till ökning i åldersgrupperna under . Bland männen är mönstret mer diffust (diagram 9). I hög grad nedsatt arbetsförmåga av långvarig sjukdom bland förvärvsarbetande 16–i åldersgrupper. Källa: SCB/. Bland kvinnor syns en ökande trend i alla socioekonomiska grupper. Bland män är trenden ökande bland ej facklärda arbetare och tendensen är ökande även bland tjänstemän på mellannivå och högre (diagram 10). Likaså finns en ökande trend i alla utbildnings- grupper bland kvinnor. Bland män syns en ökning bland de låg- utbildade och en svag tendens bland högutbildade (ej diagram). Tjm mellan o högre I hög grad nedsatt arbetsförmåga på grund av långvarig sjukdom bland förvärvsarbetande 16–i socio- ekonomiska grupper, åldersstandardiserat. Källa: SCB/. Som visats i Folkhälsorapport är det mycket vanligt att män- niskor besväras av värk i något av nacke, rygg, armar, ben eller knän. I stort sett är det lika vanligt bland dem som har förvärvs- arbete som i hela befolkningen 16–. Nivån är högre bland kvinnor än bland män (diagram 11). Anmärkningsvärda är de små skillnaderna i omfattningen av värk mellan olika åldrar. Värk är mycket vanligt förekommande även i den yngre arbetskraften. syns en svagt ökande trend bland kvinnor i alla åldrar. Bland män kan det vara en ökning men det är inte lika tydligt (diagram 12). Det är svårt att tolka innebörden av att nästan tre fjärdedelar av befolkningen såväl i totalbefolkningen som bland förvärvsarbet- ande faktiskt uppger att de besväras av värk av något slag. Besvären graderas som lätta eller svåra. Det finns många väl kända orsaker till värk såsom fysisk överbelastning, tunga arbeten, ensidiga rörelser etc. Det kan även vara effekter av skador inom idrott eller trafik. Det finns även mycket som talar för att värk, i synnerhet i rygg och nacke, kan vara orsakat av stress. Värk lätt eller svår Värk lätt eller svår 1994/95 1996/97 1998/99 1994/95 1996/97 1998/99 Besvär av värk, lätt eller svår samt svår i befolkningen och bland förvärvsarbetande, åldersstandardiserade tal. Källa: SCB/. 1994/95 1996/97 1998/99 1994/95 1996/97 1998/99 Besvär av värk bland förvärvsarbetande 16–i olika åldersgrupper. Källa: SCB/. Bland kvinnorna finns en viss ökningstendens i alla socio- ekonomiska grupper och i motsvarande grupper bland männen syns en svag tendens till ökande trend (diagram 13). 1994/95 1996/97 1998/99 1994/95 1996/97 1998/99 Tjm mellan o högre Besvär av värk (svår eller lätt) bland förvärvsarbetande 16–i socioekonomiska grupper, åldersstandardiserat. Åldersskillnaderna är betydande i fråga om att ha svår värk, men i övrigt är mönstret svårtolkat. Förekomsten av svår värk bland förvärvsarbetande förefaller i stort sett oförändrad över tid (diagram 14). 1994/95 1996/97 1998/99 2000 1994/95 1996/97 1998/99 2000 16-24 25-34 35-44 45-54 55-64 Svår värk bland förvärvsarbetande 16–i ålders- Källa: SCB/. Det är svårt att på grundval av självrapporterade psykiska symptom tolka hur den psykiska hälsan utvecklats . Skillnader i resultaten kan bero på faktiska förändringar men också vara uttryck för att människors sätt att uttrycka sig förändras , att hälsoproblems legitimitet förändras under inflytande av tidsandan och av debatt i medierna. I sammanhanget kan noteras att värk, som är betydligt vanligare än oro och ångest såväl i total- befolkningen som bland förvärvsarbetande, också kan vara ett uttryck för psykiska besvär. Det är förefaller som om självrapporterad ängslan, oro eller ångest minskade men har ökat . Mönstret är detsamma i den totala befolkningen 16–som bland förvärvsarbetande och lika bland kvinnor och män. Nivån i den kvinnliga befolkningen ligger högre jämfört med bland förvärvsarbetande kvinnor. Bland män är motsvarande skillnad högre i befolkningen. Kvinnor uppger sig känna ängslan, oro och ångest i större om- fattning än män. Omkring en fjärdedel av kvinnorna och en femtedel av männen uppger att de har sådana besvär. Under 1980- talet var skillnaderna mellan olika åldersgrupper stora, särskilt bland kvinnor, men de tycks ha utjämnats . Ökningarna syns i alla åldrar, tydligast bland kvinnor i åldrarna 16–och minst bland kvinnor 55–(diagram 15). Den ökande trenden tycks vara oberoende av socioekonomisk grupp och utbildningsnivå (ej diagram). De grupper där det är vanligast att känna oro är bland kvinnor lägre tjänstemän och bland män ej facklärda arbetare. - 88/89 - - 94/95 96/97 98/99 2000 - 88/89 - - 94/95 96/97 98/99 16-24 25-34 35-44 45-54 55-64 Besvär av oro (svåra eller lätta) bland förvärvs- arbetande 16–i åldersgrupper. Källa: SCB/. Ser man till enbart svåra besvär av oro är mönstret svårtolkat (små tal) men även här kan vagt urskiljas en tendens till förbättring och en försämring . Andelarna är generellt låga bland de förvärvsarbetande (diagram 16), lägre än i befolkningen i motsvarande ålder. - 88/89 - - 94/95 96/97 98/99 2000 0 1980/81 - 88/89 - - 94/95 96/97 98/99 16-24 25-34 35-44 45-54 55-64 Svåra besvär av oro bland förvärvsarbetande 16–i Källa: SCB/. Ett fenomen som kan kopplas till den psykiska hälsan är trötthet, här mätt med ett index baserat på uppgifter om trötthet vid olika tider . sågs ingen förändring i omfatt- ningen av självrapporterad trötthet men senare del har den ökat påtagligt, mest bland kvinnor. Kvinnor uppger trötthet i högre omfattning än män. Intressant att konstatera är att utvecklingen och nivån är i stort sett densamma bland förvärvs- arbetande som i befolkningen 16–. Det är vanligast att vara trött för jämnan i åldrarna både bland kvinnor och män och minst vanligt i åldersgruppen 55–, ett mönster som återkommer både i befolkningen och bland förvärvsarbetande (diagram 17). Utvecklingen är likartad i samtliga socioekonomiska grupper (diagram 18) och oavsett utbildningsnivå (ej diagram). - 86/87 88/89 - - 94/95 - 86/87 88/89 - - 94/95 96/97 98/99 96/97 98/99 2000 16-24 25-34 35-44 45-54 55-64 Trött för jämnan (index) bland förvärvsarbetande 16– Källa: SCB/. - 86/87 88/89 - 94/95 96/97 98/99 2000 - 86/87 88/89 - 94/95 96/97 98/99 Tjm mellan o högre Trött för jämnan (index) bland förvärvsarbetande 16– i socioekonomiska grupper, åldersstandardiserat. Källa: SCB/. Omkring en femtedel av männen och en fjärdedel av kvinnorna 16– uppger att de har problem med sömnen. Nivån är något lägre bland förvärvsarbetande än i totalbefolk- ningen. På det hela taget är mönstret likt det som gäller för trötthet, dvs. nivån var i stort sett oförändrad men har varit ökande . Det är dock större andelar som rapporterar trötthet än sömnproblem. Bland män fanns åldersskillnader avseende sömnsvårigheter som inte återfinns . Samma mönster finns bland män i befolkningen. Bland kvinnorna har åldersskillnaderna varit i stort sett stabila såväl i befolkningen som bland de förvärvsarbetande. Sömnbesvär är vanligast bland kvinnor är i åldern 55–och näst vanligast i åldern 45–(diagram 19). - 86/87 88/89 - 94/95 96/97 98/99 2000 - 86/87 88/89 - 94/95 96/97 98/99 Sömnbesvär bland förvärvsarbetande 16–i åldersgrupper. Källa: SCB/. Bland männen är sömnbesvär lika vanligt i alla socioekonomiska grupper och oavsett utbildningsnivå. Bland kvinnorna är de något vanligare bland ej facklärda arbetare och bland lågutbildade men i övrigt ingen skillnad (ej diagram). Folkhälsoutvecklingen visar inga snabba kast. I ett tjugoårs- perspektiv framgår tydligt att utvecklingen varierar och att olika hälsoindikatorer inte visar ett samstämt mönster. Det går inte att avläsa folkhälsoutvecklingen i sjukskrivningsmönstret. Utveck- lingen av sjukfrånvaron kan inte ses som ett mått på hur hälsan utvecklas i befolkningen. Omfattningen av sjukskrivningar och förtidspensioneringar beror, förutom faktorer i arbetet och på arbetsplatsen, i hög grad av ersättningsnivåerna i sjukförsäkringen och andra välfärdssystem, av vilka regler som styr tillämpningen och av konjunkturer, arbetslöshet etc. Hälsa är inte liktydigt med avsaknad av sjukdom utan har andra dimensioner. Det är möjligt att uppleva god hälsa även om man har nedsatt arbetsförmåga och även om den har medfört sjukskrivning eller förtidspension. Det kan tilläggas att självskattad hälsa har visats ha ett starkt predik- tionsvärde för framtida sjukdom och död. Befolkningens hälsa har försämrats i några avseenden, mer bland kvinnor än bland män och mer (under ) än i äldre. Ängslan, oro och ångest, trötthet och sömnbesvär har blivit vanligare. Trötthet och sömnbesvär tycks ha ökat framförallt efter 1996/97 och är därmed de enda hälso- indikatorer i denna framställning som möjligen kan kopplas direkt till utvecklingen av sjukfrånvaron. Utvecklingen av oro förefaller mer vara ett 1990-tals fenomen som möjligen kan ha resulterat i sjukskrivningar och därmed vara en del av orsaksbilden. Hälsan är oftast bättre bland förvärvsarbetande än i befolkningen som helhet men värk, som en mycket stor del av befolkningen har, är lika vanligt i båda grupperna. Värk har möjligen ökat något men har i stort inte förändrats. Värk hänger ofta ihop med sjukdom i rörelseorganen som ofta är arbetsrelaterad och är bland de viktigaste orsakerna till sjukskrivning och förtids- pensionering. Med tanke på hur vanligt förekommande värk är i befolkningen och bland förvärvsarbetande finns anledning anta att det kan ha även andra orsaker t.ex. stress. Utvecklingen av hälsan ser olika ut i olika åldrar. Som också framgick av Folkhälsorapport har det allmänna hälso- tillståndet försämrats något i åldrarna i synnerhet bland kvinnor men förbättrats i åldrarna däröver, i synnerhet bland män. Det är också påtagligt att nedsatt arbetsförmåga på grund av lång- varig sjukdom minskat bland förvärvsarbetande män i åldern 55–. Av allt att döma utgör de som är kvar i arbetslivet i denna ålder en frisk del av sin åldersgrupp. Det bör också fram- hållas att den äldre delen av arbetskraften tycks arbeta alltmer. Medelarbetstiden bland kvinnor 16–ökade t.ex. med men i åldrarna 60–ökade den med . Detta kan ha betydelse t.ex. för utveck- lingen av värk i dessa åldrar. Även 60–64-åriga mäns arbetstid har ökat lika mycket .