sou · GQB327d1 · 2003-01-01 00:00:00 — Det finns därför föga skäl att frukta att svenskan skulle höra till de språk som riskerar att dö ut helt och hållet. 2.1.5Svenskan skall samspela med andra språk Ambitionen att främja svenskans ställning får inte ses som en strävan efter en monopolställning för svenskans del. För att skall kunna hävda sig som kunskaps- och forskningsnation, ha ett konkurrenskraftigt näringsliv, vara ett internationellt verksamt land m.m. är det självklart att det behövs goda kunskaper i engelska. Det är exempelvis högst rimligt att räkna med att engelskan kommer att spela en stor – förmodligen en helt dominerande – roll inom natur- vetenskapen i vårt land . Men det innebär inte att det inte bör vara möjligt att också använda svenska när det är önskvärt. I detta sammanhang bör det även betonas att det behövs goda kunskaper också i andra internationella språk än engelska, som franska, tyska och spanska. Inte minst gäller det mot bakgrund av medlemskap i , där franskan allmänt sett har en stark ställning och där tyskan utgör det största språket sett till antalet modersmålstalare. Från EU:s sida har man också satt upp målet att unionens medborgare skall ha goda kunskaper i två främmande språk, utöver det egna modersmålet. Målsättningen att svenskan skall vara ett komplett och samhälls- bärande språk skall heller inte ses som ett uttryck för en önskan att motverka de skilda minoritets- och invandrarspråk som brukas i Utgångspunkter - tre förhållanden att säkerställa Den mångspråkighet som dessa skapar är tvärtom en till- gång för både individen och samhället, och något som vi har all an- ledning att försöka understödja. Men att bejaka ett mångkulturellt samhälle står inte i motsättning till tanken på att svenskan kan ha rollen som det sammanhållande språket. Tvärtom kan man säga att det är just om alla i kan mötas via ett gemensamt språk som det finns förutsättningar för att vi fullt ut skall kunna dra nytta av den rikedom en mångfald i språk och kulturer innebär. Med avstamp i de redovisade övervägandena tar vi i del II av betänkandet upp flera olika områden. För det första är det uppenbart att en diskussion om åtgärder måste utgå från bruket av svenska och engelska på skilda områden. Som framgått står det klart att svenskan i vissa sammanhang håller på att trängas undan av engelskan. Frågan är dock hur långt pro- cessen gått, vilka områden som omfattas och vilka konsekvenser den fått. För det andra gäller alltså att numer är ett mer mångspråkigt land . På vilket sätt skall vi förhålla oss till detta? Dessa frågor diskuteras från tre olika utgångspunkter. I de tre första kapitlen i andra delen behandlar vi svenskans bruk och ställning inom några centrala fält. För det första tar vi upp utbildningsområdet. Språkförhållandena inom ungdomsskolan är av största betydelse för den språkliga ut- vecklingen. Högre utbildning och forskning pekas ofta ut som om- råden där svenskan är påtagligt undanträngd. För det andra behandlar vi politik och förvaltning. Här upp- märksammar vi speciellt vad inträde i EU kan ha för in- verkan. När vi gick med i EU kom vi politiskt, administrativt och juridiskt att införlivas i en organisation där andra språk, framför allt engelska och franska, spelar den största rollen. Frågan om svensk- ans ställning inom EU utpekas också som central i kommitté- direktiven. Vi berör även svenskans bruk inom den mer inhemska politiken och förvaltningen. Utgångspunkter - tre förhållanden att säkerställa För det tredje tar vi i ett gemensamt kapitel upp flera olika om- råden: arbetsliv, marknad och konsumtion; kultur och medier; in- formationsteknik samt hälso- och sjukvård. Samtliga dessa är centrala samhällsområden och spelar stor roll för den enskilde, och de är därmed viktiga fält för det offentliga språkbruket. Svenska termer, uttryck och begrepp Det måste finnas svenska termer, uttryck och begrepp inom ett visst område om det skall vara möjligt att använda vårt språk inom detta fält. Vi har därför valt att uppmärksamma hur det skall kunna säkerställas att sådana termer skapas i tillräcklig omfattning. I dagens används som berörts många olika språk: svenska, engelska, våra nationella minoritetsspråk, teckenspråket och alla de språk som kommit hit genom mer eller mindre sentida invandring. Genom den nordiska språkgemenskapen samspelar svenskan dess- utom med våra grannspråk, främst norska och danska, både utom och inom landet. Hur de andra språken i vårt land används och vilka attityder som finns till dem och till svenskan spelar en stor roll för hur framtiden för olika språk här kan komma att gestalta sig i . Det är därför viktigt att uppmärksamma vilken syn det finns på bl.a. svenska, engelska och andra stora internationella språk samt på våra minoritets- och invandrarspråk, liksom villkoren för deras använd- ning m.m. i olika sammanhang. 2.2Korrekt och välfungerande svenska 2.2.1Ett språk i gott skick Generellt sett måste svenskan sägas vara ett språk i bra skick, och det finns därför goda förutsättningar för ett korrekt språkbruk och en effektiv kommunikation. För det första är svenskan som ovan berörts mycket väl doku- menterad. är ett av de största ord- boksprojekten i världen och genom den utkomna Svenska Utgångspunkter - tre förhållanden att säkerställa grammatik har vårt språk fått en beskrivning som i noggrannhet har få motstycken. En rad olika korpusar6 och text- samlingar finns också att tillgå, framför allt vid Språkbanken vid i . Vid institutioner för nordiska språk/svenska, lingvistik m.m. på universitet och hög- skolor sker en omfattande forskning om språket. För det andra är svenskan som även påpekats väl normerad på olika nivåer. har rollen som officiellt rättesnöre för ords stavning och böjning. Skrivhand- ledningar som ger hjälp och råd i olika avseenden ges ut av bl.a. , och Statsråds- beredningen i . Den som har frågor om språk- bruket kan vända sig till flera olika språkvårdsorgan för att få svar. I allt väsentligt finns det därför en tydlig och klar norm för den skrivna rikssvenskan. Även för riksspråket i dess talade form finns det en tämligen tydlig norm. För det tredje är man i det svenska språksamhället på det hela taget överens om vikten av att använda ett korrekt, klart och tydligt språk. Inte minst gäller det för den offentliga svenskan där ett omfattande klarspråksarbete bedrivits. Det hävdas ibland att svenskan skulle vara på väg att försämras – språkförändring uppfattas ofta som språkförfall. Bland språk- forskare och språkvårdare råder dock i stort sett enighet om att det inte finns skäl att hävda att en allmän och allvarlig försämring av det svenska språkbruket skulle hota. Som ett exempel på att svenskan klarar sig ganska bra – trots att den motsatta åsikten inte är ovanlig – kan nämnas det förment stora bruket av engelska lånord. Det är uppenbart att det finns ett inflöde av engelska lånord, och att vi ofta använder engelska ut- tryck, ibland i helt engelsk form, ibland mer eller mindre anpassade till svenskan, för många nya företeelser, tekniska innovationer m.m. Men inflytandet kan inte sägas ha nått en omfattning som utgör ett allvarligt hot mot svenskans fortsatta existens. Det finns flera skäl till detta. 6 En korpus är en databas där en viss textmängd, exempelvis allt som publicerats i en viss tidning , lagrats och behandlats så att olika typer av sammanställningar och sökningar kan göras. Utgångspunkter - tre förhållanden att säkerställa För det första är frekvensen av lånord trots allt inte påfallande stor. En uppskattning är att vanlig tidningstext innehåller ca fem engelska lånord per tusen ord (se Förslag till handlingsprogram för att främja svenska språket 1998; jfr även 1988 och 1988). Det bör dock observeras att förhållandena kan ha ändrats då de anförda undersökningarna gjordes och att frekvensen kan antas vara högre. För det andra gäller att inlåningen – åtminstone – be- gränsar sig till språkets öppna och föränderliga delar. De ord som tas in är nämligen i allt väsentligt s.k. innehållsord (alltså sådana ord som bär upp ett yttrandes innebörd i motsats till de s.k. formord som anger grammatiska förhållanden o.d.). Att så sker är inte konstigt; när verkligheten förändras behöver vi nya ord och ut- tryck, och ett vanligt fenomen är då att ord importeras från andra språk. Detta sker f.n. främst från engelskan. Däremot är inlån av engelska grammatiska formord, övertagande av grammatiska regler etc. marginella fenomen. Den typ av påverkan som kan ses vid en språkbytesprocess ligger långt borta (jfr Hyltenstam 1999). För det tredje har svenskan under sin historia alltid påverkats av andra språk: latin, lågtyska, franska, högtyska har alla vid skilda tillfällen, på varierande vis och i olika omfattning lämnat avtryck i vårt språk (om svenska lånord se bl.a. 1992). Från den utgångspunkten är engelskans nuvarande inflytande vare sig något nytt eller påfallande starkt. De lånord som finns är dock inte oproblematiska. Lånord är ofta svåra att stava, uttala och böja. De skapar också lätt klyftor mellan dem som behärskar det långivande språket och dem som inte gör det. Därigenom bidrar de inte sällan till språklig ojämlikhet. En person som inte alls behärskar engelska kommer i dagens exempelvis ofta att känna sig osäker på hur olika ord skall uttalas, och kanske vara orolig för att göra sig löjlig genom att säga fel. Detta kan bl.a. leda till att man avstår från att göra vissa saker som man skulle önska, t.ex. att köpa en vara man behöver men vars namn man inte behärskar. Sådant står naturligtvis i motsatsställning till grundläggande demokratiska värderingar. Om engelska lånord däremot anpassas till svenskan så att de inte ställer till problem med stavning, böjning och uttal finns det få goda språkliga skäl att motarbeta dem. Ett anpassat lånord, som exempelvis mobbning, fungerar ju utmärkt. Att lämna förslag om hur sådan anpassning kan göras, och att motverka inlån av onödiga engelska ord är en av huvuduppgifterna för svenska språkvårdare. Utgångspunkter - tre förhållanden att säkerställa vårt handlingsprogram för svenska språket föreslår vi också olika insatser på området, framför allt när det gäller uttryck inom data- världen. Det sägs på liknande vis ibland att svenskarnas förmåga att speci- ellt skriva korrekt svenska skulle ha försämrats. Sådana påståenden går knappast att vare sig bestyrka eller vederlägga genom empiriska undersökningar. Ser man till hela samhället är det dock rimligast att tro att motsatsen gäller, bl.a. tack vare den allt längre skolutbild- ning som nästan alla får. Vad som kan ha förändrats är att skrift- språket används av allt fler, efter att tidigare ha varit förbehållet en numerärt mindre och socialt mer homogen grupp. Om det nu skulle vara så att det sker ett ökat antal brott mot en del tradition- ella regler – vilket alltså inte är säkert – kunde detta ha sin förklar- ing i att de som yttrar sig offentligt i skrift har en mer vari- erande bakgrund. I så fall är detta i grunden positivt; det är själv- fallet viktigare att många vågar göra sig hörda än att alla regler alltid följs till punkt och pricka. 2.2.3Den enskilde språkbrukaren har det yttersta ansvaret Det finns naturligtvis åtskilliga exempel på mindre gott språkbruk, även om man inte kan tala om ett allmänt språkförfall. Många retar sig på onödig användning av engelska eller på brott mot språk- reglerna i olika sammanhang (exempelvis bruk av apostrof framför genitiv-s enligt engelsk modell). Avsteg från elementära språkliga regler, språkbruk som oavsikt- ligt stör mottagaren etc. är självfallet inte bra, och bör i största möjliga utsträckning undvikas. Det tyngsta ansvaret för att språk- brukarna har de nödvändiga kunskaperna vilar naturligtvis på skol- an – det är i denna som grunderna för en god språkbehandling skall läggas. Utöver detta kan språkvårdare ge råd och rekommendation- er, försöka påverka attityder, bevaka utvecklingen m.m. Men den enskilde måste själv ytterst ha makten över och ta ansvaret för sitt språkbruk. Språket är allas egendom och allas ansvar. Utgångspunkter - tre förhållanden att säkerställa I Svenska språknämndens förslag till handlingsprogram för att främja svenska språket utpekas tre områden som man menar bör uppmärksammas och där det kan finnas anledning till åtgärder. Dessa är för det första utvecklingen inom massmedierna, för det andra den offentliga administrationens språk och för det tredje konsekvenserna av IT-utvecklingen. Vi har därför valt att studera dessa frågor, vilket redovisas i del III. De allmänna utgångs- punkterna har varit följande. Massmediernas språkbruk utgör en central del av den offentliga svenskan. Massmedierna fungerar som normkällor och är väsentliga introduktörer av nya termer och begrepp. Därför har språkbruket i massmedierna stor inverkan på både det allmänna och det mer specialiserade språket. Stora förändringar har skett när det gäller massmedierna: produktionsvillkoren för tidningar och tidskrifter har förändrats och inom etermedierna finns numera ett stort antal olika aktörer på en allt mer internation- aliserad marknad. Den offentliga administrationens språk I bedrivs arbete för att förbättra den offentliga svenskan inom statliga och kommunala myndigheter och institutioner. kan i många avseenden berömma sig av att vara ett föregångsland på detta område. Att detta arbete kan drivas vidare med kraft och verkligen få genomslag i de texter som pro- duceras är av största vikt. Ett speciellt och relativt nytt problem utgör de texter som produceras inom EU. Dessa har av många uppfattats som bl.a. oklara och svårbegripliga. IT som normskapare, normförflyttare och diskriminerare IT-utvecklingen påverkar förutsättningarna både för läsande och skrivande. Texter som är avsedda att läsas från en datorskärm lyder under andra villkor än vanliga papperstexter. Därför kan t.ex. råd Utgångspunkter - tre förhållanden att säkerställa om hur texter bör utformas för att vara läsarvänliga behöva skilja sig åt mellan de två typerna av texter. På liknande vis gäller att sät- tet att skriva har förändrats. Exempelvis har produktionskedjan från skribent till färdig produkt blivit kortare genom den nya tekniken, och en rad kontrollinstanser (sekreterare, sättare, korrekturläsare etc.) har då försvunnit. IT-utvecklingen skapar också nya redskap för språklig normering och standardisering. Grundinställningar i olika program blir i praktiken ofta standarder. Språkstödsfunktioner som stavningskontroll, avstavningsprogram, grammatik- och stilkontroller påverkar på liknande sätt. IT-utvecklingen innebär också att vi i allt större utsträckning förväntas använda datorer i skilda sammanhang: för att söka in- formation (som förut kanske tillhandahölls på papper), för att ut- rätta olika typer av ärenden, för att kontakta myndigheter m.m. Det finns risk att denna utveckling kan utestänga många från in- formationssamhället och skapa nya klyftor (ibland kallade digitala klyftor), bl.a. eftersom det i många fall krävs hög språklig kompet- ens för att man skall kunna utnyttja olika IT-tjänster. 2.3Allas rätt till språk Att språket har en oerhörd betydelse för oss kan ingen ifrågasätta. Vår identitet och självbild är knuten till språket. Genom språket upplever och förstår vi människor vår tillvaro, uttrycker våra tankar och känslor och samspelar med andra. Språk och tanke hänger nära samman; när ett språk dör försvinner också det sätt att uppleva och förstå världen som är kopplat till detta språk. Språket ger oss till- gång till litteratur och andra kulturalster, språket är bärare av vårt kulturarv och nyckeln som öppnar dörren till detta. Ett rikt och levande språk – både om vi ser till språket som övergripande sam- hälleligt fenomen och till de olika individernas enskilda språk- förmåga – är en förutsättning för att vi skall kunna växa och ut- vecklas som människor. Vill vi verka för ett samhälle präglat av humanism måste därför alla ha rätt till språket. Men språket är också ett redskap. Skall man kunna hävda sin rätt måste man ha språket i sin makt: språket är förutsättningen för att man skall kunna delta i det offentliga samtalet och den allmänna debatten, för att man skall kunna verka i politiskt och fackligt Utgångspunkter - tre förhållanden att säkerställa arbete, för att man skall kunna ta strid med makthavare inom före- tag och myndigheter m.m. Språket är nyckeln till framgång i skol- an, och kraven blir allt större för allt fler; exempelvis går ju numera nästan alla elever vidare till gymnasieskolan och skall där skaffa sig grundläggande behörighet till högskolestudier. Inom arbetslivet blir språkanvändningen allt centralare. I dagens finns mycket få arbeten som skulle kunna utföras av den som inte alls kan läsa och skriva; det sägs att mer än en fjärdedel av löntagarna tillbringar mer än hälften av sin arbetsdag framför en dator- skärm. Den allmänna utvecklingen mot ett informationssamhälle gör språkbehärskningen allt viktigare i de flesta sammanhang. Speciellt förmågan att hantera skriftspråket har blivit viktigare. Att fenomenet funktionell analfabetism kommit att uppmärksam- mas under är med all säkerhet mer en av- spegling av att kraven på skriftspråksanvändning blivit högre, än ett symptom på att folk i allmänhet blivit sämre på att läsa och skriva (som något berörts i avsnitt 2.2.2 är sanningen nog snarare att det motsatta gäller). Detsamma kan sägas om den debatt som förts om läs- och skrivsvårigheter/dyslexi – det är först då alla måste använda skriftspråket som detta skapar helt oundvik- liga problem; i en mindre skriftspråkscentrerad miljö kan svårig- heterna lättare kringgås. Men också kraven på talspråksfärdigheter har i de flesta fall ökat. I takt med att industriell varuproduktion har ersatts av arbeten med tjänsteinriktning, ofta inom kunskapsintensiva branscher, har kommunikation med andra människor och sociala färdigheter blivit allt viktigare förutsättningar för att man skall kunna hävda sig på arbetsmarknaden. Förmodligen kan något liknande sägas om sam- hällsutvecklingen i stort. Exempelvis kan jämförelser av språk- användningsmiljön i staden och på landet (inflyttning till städerna har ju varit en mycket markerad trend ) grovt sägas visa att man i staden ofta har många men ganska ytliga kontakter med okända eller bara svagt bekanta personer, medan på landet kontakterna kan vara färre men i stället på olika sätt djupare (se 1993). Sådant förändrar naturligtvis vad man måste kunna använda talspråket till. är det uppenbart att inte alla har jämbördiga möjlig- heter att tillägna sig språket. Detta leder till ojämlikhet av skilda slag. Inte minst skapar olikheter i tillgången till språket makt- mässiga klyftor; att språk är makt har ofta påpekats. Regeringen betonar i direktiven till kommittén detta perspektiv: För ett Utgångspunkter - tre förhållanden att säkerställa demokratiskt samhälles utveckling är språket och yttrandefriheten av central betydelse. Makten i sina olika former utövas i hög grad genom språket. Nya klasskillnader växer fram i samhället och den enskildes chanser har till stor del blivit beroende av språkfärdig- heten. 2.3.2Det rika språket och det korrekta språket Inom ett språk som svenska finns en stor variation. Mest påtagligt är detta för det talade språket: beroende på varifrån i landet vi kommer, men också beroende på faktorer som ålder, utbildning, typ av yrke m.m. låter vi alla lite olika. Dessutom varierar vi språket efter situationen och kan vara högtidliga, vardagliga, skämtsamma, allvarliga, formella, informella m.m. För skriftspråkets del är vari- ationen mindre; exempelvis ser stavningen i våra dagstidningar ut på samma vis över hela landet (med marginella undantag som väx- lingen mellan och i fjor) trots att de journalister som skriver dem nog inte låter exakt lika. Däremot varierar skriftspråket efter syfte och situation: man skriver normalt inte likadant på ett vykort som i en offentlig utredning. Det finns alltså många sätt att använda svenskan på. Men de är inte alla likställda i den meningen att vi värderar dem på samma sätt. Vi har alla åsikter om vad som är rätt och fel, fint och fult, tufft och töntigt etc. i språket. I många fall är detta oproblematiskt och en tillgång: om de som umgås språkligt har ungefär samma värderingar kan de utnyttja den språkliga variationen till att markera hur de uppfattar situationen och till att modifiera bud- skapet. Har man däremot inte likartade uppfattningar om hur språket bör se ut skapas ofta spänningar och motsättningar. Det finns emellertid en variant av svenskan som har en särställ- ning, nämligen det offentliga skriftspråket. I ordböcker, grammat- ikor och skrivregelsamlingar har en speciell norm fastslagits som den gällande. I vissa avseenden är mycket tydlig, exempel- vis stavning. I andra avseenden är den lite mindre klar (t.ex. reg- lerna för hur olika meningar länkas till varandra i en löpande text). Men i allt väsentligt kan man säga att den som vill skriva en svensk text har en klar och tydlig norm att följa. Denna norm är också högt värderad; den får vanligen representera vad som är bra, korrekt eller fint i språket. För talspråkets del är mindre fast och toleransen mot variation betydligt större, men Utgångspunkter - tre förhållanden att säkerställa trots det har de flesta en relativt klar idé om vad som uppfattas som rikssvenska (standardsvenska), och det är också den språkform man vanligen finner lämplig att använda i mer formella samman- hang. Av detta resonemang kan man dra åtminstone två viktiga slut- satser. Rikt och torftigt språk Den första slutsatsen är att man inte kan sätta likhetstecken mellan att ha ett rikt språk och att behärska standardspråket. Ett språk som gör det möjligt för en viss person att gestalta sin verklighet, uttrycka sina känslor och framhålla och bekräfta sin identitet och personlighet kan naturligtvis se ut på många olika vis. Inte heller behöver bristande behärskning av standardspråket vara detsamma som ett torftigt eller fattigt språk. Ett belysande exempel redo- visas i . Ett ordförrådstest som omfattade en rad dialektala, icke standardspråkliga ord gavs till skolelever. Det visade sig då att barn ur socialgrupp 3 hade de bästa resultaten. I vanliga test, inriktade mot det standardspråkliga ordförrådet, brukar barn med denna bakgrund klara sig sämst. Slutsatsen blir alltså att dessa barn hade ett stort ordförråd. Men det var inte standardspråkets ord. Behärskning av standardspråket är nödvändig i många sammanhang Den andra slutsatsen är att det i många sammanhang är nödvändigt att behärska standardspråket. Speciellt gäller detta i skrift. Den som inte behärskar exempelvis stavningsreglerna eller använder ord och ordformer som inte anses korrekta kan få svårt att klara sig i skilda sammanhang. Risken finns att både budskapet och personen bakom det nedvärderas om formen är fel. I olika sammanhang använder vi språket på olika sätt. Ser man till talspråket kan man exempelvis småprata vardagligt med någon man känner väl, förhandla med en motpart av något slag, göra en före- dragning av ett ärende vid ett sammanträde eller hålla en föreläs- Utgångspunkter - tre förhållanden att säkerställa ning inför publik. Att dessa uppgifter är olika krävande kan knapp- ast ifrågasättas – vardagligt småprat med goda vänner finner få svårt, medan många känner stort obehag inför att hålla ett muntligt anförande inför publik. Likaså finns det stor variation när det gäller bruket av skriftspråket. En inköpslista eller ett vykort klarar många av att skriva. Att ställa samman en text där man utreder en viss fråga och argumenterar för en viss lösning är däremot en uppgift som inte sällan kan kännas mycket krävande. Vår språkförmåga består alltså av många olika delar. De olika uppgifterna är också på skilda vis olika krävande.