sou · GQB392d1 · 2003-01-01 00:00:00 — Sedan växte det. Med detta avsåg kommunismen som ideologisk utmaning på säksidan. Det började som slutade, jag flöt mellan utrikes och inrikes. Det var en blandning mellan öppet och hemligt i början av 1950- talet.44 Det finns dokument som visar att ägnade sig åt att kartlägga SKP, huvudsakligen som organisation. skriver på ett av dessa att handlingarna är en del av den liggare som jag håller på med.45 , då Grupp B 40Skrivelse från Fst/In nr H 41:1. Fst/Adjutanturen serie FI, volym 1. 41Lundgrens rullkort har erhållits från . 42Herlitz´ noteringar finns på skrivelse från regementschefen vid I 14 till Centrala värnpliktsbyrån . Fst/Adjutanturen serie FI volym 3. 43Kokk (2001) s 415. 44E-mail från journalisten till SÄKO . 45Sveriges Kommunistiska Parti. Handlingen har återfunnits i . På en meddelandelapp har skrivit: Till herr statspolisintendent . Icke så vackra bilder men kanske dock ändamålsenliga. Handlingen är diarieförd hos statspolisens 3:e rotel men har inkommit dit vilket framgår av noteringar på missivet. Sv Kommunistiska Parti. Partistyrelsen, volym 3. existerat , träffades företrädare för Fst/In och statspolisen för att reda ut arbetsfördelningen mellan de båda myndigheterna. Från Fst/In:s sida deltog avdelningschefen samt och (se mer om detta i kommande kapitel). fick också Grupp B från en grundplåt bestående av omkring 100–200 kort över personer som bedömdes som säker- hetsrisker.46 I övrigt tycks Elmérs kontakter med Fst/In ha varit begränsade. , som var chef för avdelningens kontraspionagedetalj, har uppgivit att då och då kom och berättade saker av intresse, t.ex. om möjligheten av att värva utländska diplomater i som dubbelagenter. vet inte närmare vad sysslade med men denne talade aldrig om kommunister på svenska arbetsplatser.47 Som nämnts fanns ingen formell organisation rörande Elmérs verksamhet . Det innebär att fram till dess i någon utsträckning hade egna direkta kontakter med företrädare för partiet vilket ju visats här tidigare. skrev ett brev till partiombudsmännen i vilket han talade om en ny taktik från kommunisternas sida vilken gjorde det svårt att klara rena partilinjer i de då pågående fackliga valen. nämnde också händelserna i och vad det kan tänkas betyda för händelseutvecklingen i och för kommunisternas inställ- ning till socialdemokratin. Även om erinrade om att det saknades anledning att överdriva faran, så initierade han för säker- hets skull en ny giv i kampen mot kommunisterna. Denna gick ut på att lägga upp ett centralt register över kontaktmän i de viktigaste fackklubbarna och fackföreningarna i landet. Det gällde inte alla arbetsplatsombud utan endast kontaktmännen i de viktigaste fackföreningarna på de största arbetsplatserna. Att lägga upp en central förteckning över arbetsplatsombuden på detta sätt var således något helt nytt och dokument från verksamhetens första år vittnar om att partikansliet tidigare ansåg detta ointres- sant. arbetarkommun hade översänt en förteck- ning över de arbetsplatsombud som utsetts i området. I ett brev svarade dock att vi kommer tills vidare inte att lägga upp något centralt register över dessa, utan denna uppgift får lov att handhas av respektive arbetarkommun.48 En nära till hands liggande tanke är att detta centrala register skulle utgöra ett hjälp- medel för i dennes verksamhet. Det har dock inte kunnat klarläggas. Man kan dock erinra om Elmérs uppgift att det inte blev någon egentlig organisation och att det året anställdes som partiets organisationssekreterare. hölls på Sörmarka utanför en nordisk facklig-politisk kurs där man bl.a. diskuterade kommunistpartierna i , och Damnark. Kokk resonerar i om denna kurs – där bl.a. och deltog – kunde ha något samband med att det i de nordiska länderna etablerades samarbete mellan arbetarrörelsen och säkerhets- och underrättelsetjänsterna. Kokks slutsats är att detta inte kan vara en ren slump men han vill heller inte gå så långt som att säga att ett klart orsaksamband föreligger. Han lutar mer åt att kursen utgör ett exempel på hur nätverket skapas och utvecklas.49 4.8Elmérs kontakter med SSU i atomvapenfrågan 1957 Elmérs kontakt med företrädare för partiet och regeringen är problematisk att dokumentera. Man bör poängtera att kontakten () odlades vid sidan av Elmérs ordinarie syssla som chef för dokumentationsavdelningen. Om man betänker att vid sidan av detta fortsatte arbeta med projektet runt Propagandanalys, tycks inte särskilt mycket tid ha blivit över till kontakterna med arbetarrörelsen och endast någon enstaka rapport har kunnat hittas som emanerar från samarbetet. finns dock dokument som klart belägger att kontakten hölls vid liv. Under Elmérs sista tid på utrikes- avdelningen drog han nämligen tillsammans med företrädare för igång ett visst samarbete rörande kärnvapenfrågan. Den 5–avhölls i en försvars- konferens arrangerad av SSU. Syftet med denna var att debattera frågan om huruvida skulle anskaffa kärnvapen. Ett flertal kända personer från bl.a. militären och regeringen höll förberedda 48Skrivelse från till arbetarekommun . ; Handlingar rörande kommittéer och grupper: Samarbetsgruppen SAP - LO F 26 BA volym 49Kokk (2001) s 66. Vad som till varit helt okänt är att arrangemanget var en samlad aktion signerad samt vissa nyckelpersoner inom SSU och SAP:s partiledning. Inom SSU planlades konferensen av ordföranden , , samt . Det började med att avlade ett besök hos försvarsstabschefen . Denne skriver i sin dagbok: säger, att det finns risk för en pacifistisk utbrytning ur SSU. Man har partistyrelsens välsignelse av ett försök i händelse av sådan. Vi bör ta hand om en upplysningsverksamhet i seminarieövningsstil av vissa toppmän.50 Då SSU:s verkställande utskott sammanträdde be- rättade att en konferens kring försvarsfrågor skall arrangeras . Att det här rör sig om ett samarbete, med all säkerhet involverande , framgår sedan av att också nämnde att SSU:s försvarsutskott har tillsammans med militär expertis gjort ett utkast till ett program.51 presenterade detta programutkast för försvarsstabschefen . Denne antecknade i sin dagbok: meddelar att upplysningsverksamheten i soc.dem ungdoms- klubbarna har fått ett program. börjar med föredrag om Alliansfrihet i terrorbalansens tid. Sedan, 18 el , i Öst, väst och vi, samt en militär, Per , (ev jag, Myrman eller ). Till detta förberedda inlägg. Före detta Dagens och morgondagens vapen av Fehrm. Efter detta något om civilförsvaret av (ev Herstad). Så Är pacifism ett alternativ? (, , eller hellre en renodlad pacifist): Förslag, en riksdagskvinna . Avslutning om försvarskostnader m.m. Han har ställt sig principiellt till förfogande, men vill först se vad det tidigare givit. Det hela på två dagar.52 hade efterträtt som försvarsminister. I almanacka, som förvaras på , finns Kpt inbokad . finns åter noterad i kalendern, nu som byrådir. Vad mötet handlade om är dock okänt men det är ju inte osannolikt att man diskuterade SSU och problemet med pacifisterna eftersom till sade att ställt sig principiellt till arkiv, vol 4. 51Verkställande utskottets protokoll med bilagor. Serie A03, volym 8. arkiv, vol 4. Mötet ligger också precis då började arbeta inom inrikesavdelningen och det är lika möjligt att hans verksam- het där berördes. – d.v.s. efter att övergått till Fst/In – stod det klart att den tänkta tidplanen inte höll vilket meddelades vid ett SSU-sammanträde. Nya datum blev 5–. meddelade senare att inbjudningarna var under utskrivning.53 På det långa utkastet till gästlista som ännu förvaras i står faktiskt upptagen som representant för försvarsstaben. Dock är namnet överstruket och det är knappast troligt att han bjöds in, åtminstone inte den formella vägen. SSU hade begärt och fått finansiering på av moderpartiet för att genomföra konferensen. Klart är också att SSU:s dåvarande ordförande var för svensk framställning av atomvapen. Det råder inget tvivel om att det förekom direktkontakter mellan och i sammanhanget. En person som då naturligtvis aktualiseras är som vid den aktuella tidpunkten var studieledare inom SSU. Utöver det faktum att och kände varandra finns dock inget som konkret pekar på en kontakt dem emellan i det här avseendet. SÄKO har talat med dåvarande studiesekreteraren, tillika sekreteraren i SSU:s försvarsutskott, . Denne kan inte minnas att skulle varit inblandad i förberedelserna – det hade varit helt främmande för SSU menar han. Däremot kommer han ihåg att var mycket aktiv i föreberedel- serna inför konferensen.54 Mot bakgrund av detta finns skäl att anta att Elmérs kontakt med SSU gick via . Det behöver dock inte betyda att ordföranden var okunnig om kontakten. Det har tidigare i olika sammanhang, liksom under SÄKO:s arbete framkommit uppgifter som pekar på att hade kontakter med Grupp B.55 53Mappen Vårt framtida försvar. Serie F15 volym 3 1954–1957. Vad som styrker antagandet om en kontakt mellan och i detta sammanhanget är - bortsett från det faktum att de jobbat ihop inom Fst/U och kände varandra - Elmérs uppgift inför FUN 1998 om att kontaktade rörande misstänkt finsk kommunistisk infiltration i . Det visar att de båda (var försvarsstabschef ) kunde ha kontakt i vissa frågor. 55Som tidgare nämnts hade och deltagit i en lång konferens i CFF:s regi . Se också Kokk (2001) s 113 där säger att säkert hade etablerade förbindelser med IB. dåvarande hustru rekryterades för övrigt till Grupp B och arbetade nära . 4.9Socialdemokratiska motiv för medverkan i övervakningen Ett tydligt motiv till samverkan mellan socialdemokratin och militären framtonar i problem som kan förknippas med personal- kontrollen . har tidigare, som nämnts, i olika sammanhang framhållit att rekryteringen av arbetare till befästningsbyggen längs Kalixlinjen medförde vissa komplikationer. menar vidare att detta utgör en förklaring till varför Grupp B växte fram. Inför ett TV-program om IB 1974 berättade han följande: Vi hade en viktig uppgift när det gällde att avgöra vilka kommunister som var egentliga säkerhetsrisker. När den skulle byggas, värn av olika slag, så kollade polisen in vilka som var kommunister ... kunde det hända att en av de kommunister som inte fick jobba på försvarsbygget kallades in i lumpen och ålades att jobba på samma plats.56 Då hördes av tog han åter upp detta tema: ... slutet , där, så vart det missförstånd på missförstånd mellan säkerhetspolisen och den politiska ledningen när det gäller var gränsen gick för vad man skulle säga som politiskt opålitliga. Det var en del fullständigt löjliga situatiner som vi skrattade åt, t.ex. man bygger då värn uppe i linjen uppe i och säger till de här chaufförerna att de får inte komma in för de är kommunister och sedan veckan därpå är de inkallade och så är de med och gräver värnen. Och vart det diskussioner mellan dåvarande inrikesavdel- ningen och dåvarande polisen och man upplevde att det funkade inte och då vart vi tillfrågade av försvarsstaben om vi på något sätt kunde kontrollera det här. Och det vart ju inte svårt att göra det i och för sig. Då vart de så att vi tog kontakt med socialdemokraternas platsombud som ju fanns på varje större arbetsplats, lite över 2 000 i och 22 000 i hela landet, och det hade existerat efter den stora metall- strejken. Och det gällde då att få stopp på kommunisternas inflytande i fackföreningen och det lyckades man ju fint med. Via den vägen kunde vi alltså ge service åt säkerhetsorganen och polisen.57 En notering i försvarsstabschefen ger en antydan om när detta kan ha varit; noterade (h)ur göra med kommunister i försvaret? 56Häger/, samtal med 1974. övning i Bodenforten? Stamanställda?.58 Det faktum att knyter an till frågan om Kalixlinjen måste tillmätas viss betydelse. berättade att i samtal med hävdat att säkerhetspolisen inte förmådde skilja en vänsterinriktad social- demokrat från en kommunist. Inför SÄKO säger att denna propå till regeringen torde ha framställts i mitten av 1950- talet.59 Det finns dokument som stödjer dessa uppgifter. skrev nämligen brev till för- svarsminister och det är sannolikt här vi kan finna den propå till regeringen som talar om. Anled- ningen till brevet var ett samtal som Lassinantti haft med en arbets- förmedlingsföreståndare i . Denne var också ledamot av i . I brevet berättade att vissa försvarsarbeten i inte kunde sättas igång på grund av att myndigheterna ännu inte godkänt de föreslagna arbetarna eftersom de föreföll så osäkra. Lassinantti hade studerat en lista med 38 påtänkta arbetare och kunde då konstatera att (d)essa var till organiserade hos oss och i övrigt be- döms samtliga från vårt håll som absolut pålitliga i politiskt hänseende. Lassinantti bad nu att undersöka varför beskeden dröjde och vem som ansvarade för detta. Han skrev vidare: För att kontrollera pålitligheten i dessa undersökningar hade man en gång härifrån länet på en förteckning uppsatt en man, som prenume- rerade på Norrskensflamman och som i sin hemby ansågs vara kommunist. Utan vidare blev han godkänd som försvarsarbetare. Under dessa förhållanden vore det olyckligt, om rejält folk med politisk förankring hos oss skulle falla igenom vid bedömningen i . Skulle det bli känt, att så skett, så skall jag besvära Dig längre fram med några rader, eftersom dylika misstag är så känsliga ur vår synpunkt.60 vidarebefordrade Lassinanttis förfrågan till Fst/In. Något svar gavs inte, däremot oroades man uppenbarligen av Lassinanttis uppgifter om kommunisten varför chefen för inrikesavdelningen sände ett brev med förfrågan om detta till 60Skrivelse från till försvarsminister daterad . Lassinantti.61 Man kan här särskilt notera Lassninattis oro för att rejält folk med politisk förankring hos oss inte skulle klara en personalkontroll. Sådana misstag var, enligt Lassinantti så känsliga ur vår synpunkt. I en intervju 1974 berättade om vad som förefaller vara en fortsättning på detta ärende. Han nämnde då att frågan om politisk åsiktskontroll diskuterades vid ett samman- träde i , förmodligen 1954 där dåvarande lands- hövdingen i , , deltog. Denne hade lämnat posten som statssekreterare i inrikesdeparte- mentet. Lassinantti beskriver sedan inte detta möte, men fortsätter med att poängtera att det gällde hur man skulle få skickliga bedömare rörande säkerhetsrisker och man ansåg all- mänt att militären inte ska göra säkerhetsbedömningar bland politiska människor. Man kan här tydligt se ett motiv för social- demokraterna att medverka i bedömningen av säkerhetsrisker. Om polis och militär fick hållas kunde det, precis som i fallet med interneringslägren under kriget, drabba socialdemokrater och även fullt pålitliga kommunister. I anslutning till detta dyker det, märk väl, hos säkerhetspolisen plötsligt upp en meddelare som kan bidra till en lösning på de problem som Lassinatti ger uttryck för. Senast hade nämligen statspolisintendenten fått kontakt med en person som bedömdes såsom en tillförlitlig och omdömesgill kontaktman. Meddelaren, här kallad [TVÅ], anges av säkerhetspolisen vara synnerligt aktivt verksam inom det poli- tiska livet i och det mesta pekar på – med tanke på de upplysningar han lämnar – att han var aktiv inom arbetarrörelsen.62 Personer som skulle arbeta vid befästningarna personalkon- trollerades på begäran av Fst/In. Det var sedan säkerhetspolisens uppgift att göra personutredningarna och det var ju det ledet som Lassinantti oroade sig för. Men i och med rekryteringen av [TVÅ] kunde nu säkerhetspolisen få just den typ av klargöranden som Lassinantti efterlyste. Kontakten inleddes och orsaken var att säkerhetspolisen i sitt register hade anteckningar om personer med någon belastande uppgift. Då man frågade om en person som hade haft nyårshälsningar införda i Norrskens- Flamman 1945, 1947 och 1948, kontrollerade [TVÅ] pålitligheten med en omdömesgill förtroendeman varvid framgick att den aktuella personen icke hyser några kommunistiska sympa- tier. Det framgick till och med att han sannolikt röstade med 61Skrivelse från till . 62Något kuvert med [TVÅ:s] rätta identitet finns inte kvar hos . fick man uppgifter om en annan person som av Fst/In begärts personalkontrollerad då denne var avsedd som grovarbetare i befästningsarbeten inom militärområde. Personen förekom i säkerhetspolisens register eftersom han haft nyårshälsning 1948 samt 1 maj-hälsning 1953, båda gångerna i Norrskens-Flamman. [TVÅ] kunde , genom kontakter med en omdömesgill person, aktivt verksam socialdemokrat rapportera att mannen icke hyser några kom- munistiska sympatier. Hans föräldrar rösta med socialdemokra- terna. Hälsningarna i Norrskensflamman hade troligen införts eftersom mannens morbror brukade samla in namn på personer som ville framföra hälsningar och mannen hade enligt [TVÅ:s] kontaktman skrivit på för att icke mocka gräl.63 Det är uppenbart att [TVÅ] informerats om att personen i åtminstone det senare fallet registrerats på grund av gamla nyårshälsningar eftersom han återrapporterar skälet till detta. Just denna typ av frikännanden fortsatte ännu . En senare rapport, daterad rör en kvinna som sökt arbete på i . Kvinnan hade registrerats efter en insatt förlov- ningsannons i Norrskens-Flamman. Annonsen, som uppmärksam- mades av säkerhetspolisen i medförde att man där kunde konstatera att kvinnans svärfar var framträdande kommunist. Källa [TVÅ] kunde emellertid meddela att kvinnans man närmast var socialdemokrat eller möjligen folkpartist. Då denne av källan ansågs bestämma i hemmet kunde man utesluta att kvinnan var opålitlig i medborgerligt hänseende.64 [TVÅ] fick ytterligare ett tiotal förfrågningar om vissa personer och svaret var i nästan samtliga fall att personen inte var kommunist utan snarare socialdemokrat, folkpartist eller något annat. I samtliga fall har personerna ursprungligen förts in i statspolisens register som kommunistsympatisörer p.g.a. av nyårshälsningar och liknande i Norrskens-Flamman. Rapporteringen från källa [TVÅ] kan således uppfattas som en mycket allvarlig kritik mot säkerhetspolisens registreringsverksamhet. Hur källa [TVÅ] reagerade kan vi endast spekulera i men det förefaller inte otroligt att bristerna kom till Lassinanttis kännedom. Man ser här ett klart motiv till varför man från en del socialdemokraters håll starkt ifrågasatte säkerhets- polisens förmåga att göra politiska bedömningar. Lassinantti hade säkerligen inte glömt problemen med arbetslägren under kriget där 5:73/187. 5:73/187. ju exakt samma sak inträffade men då var det militären som var den skyldiga parten. Säkerhetspolisens kontakt med [TVÅ] låg sedan nere då han på förfrågan kunde lämna uppgifter efter samma mönster som . Det är oklart varför kontakten låg nere under dessa år. Fram till början av 1961 kunde [TVÅ] lämna uppgifter om ett 60-tal personer. I de allra flesta fallen kunde [TVÅ] lämna för personerna gynnsamma besked – de var pålitliga även om de i en del fall sannolikt ändå var kommunistsympatisörer. Beträffande arbetsförmedlingsföreståndaren i kan näm- nas att denne fungerade som en av kontaktmän i . Säkerhetspolisen förfogade alltså över en pålitlig uppgiftslämnare som kunde tillhandahålla uppgifter om eventuella säkerhetsrisker i Norrland.65 Varför fick inte källa [TVÅ] fler efterföljare – det var ju uppen- barligen en modell som fungerade? Först ska här sägas att statspolisen lokalt i och för sig kan ha förfogat över liknande meddelare. Emellertid ter sig det arbetssätt som Grupp B kom att representera som mindre tänkbart då det gäller statspolisen. För att kunna gå ut och fråga enskilda socialdemokrater på arbetsplatserna krävdes kontakter samt också en sanktion från ledande företrädare för partiet. Det är svårt att se förhandla med parti- och regeringsrepresentanter i det avseendet. I olika sammanhang – bl.a. inför FUN 1998 – har ju hävdats att skälet till att IB bildades var att regeringen inte litade på att säkerhetspolisen var kompetenta nog att skilja på farliga och ofarliga kommunister. Man har dock inte förklarat varför man ansåg militären mer lämpade för detta. Man ska dock komma ihåg att den svenska säkerhetspolisen efter var kompromette- rad bl.a. genom den kritik som riktades från JO 1945 och därefter från flera politiska partier. –1948 ledde detta bl.a. till att säkerhetspolisens högste chef ogärna ville medverka i personalkontrollarbetet.66 Han utvecklade ett ledarskap som innebar att han alltid sökte återförsäkring hos regeringen. Då nya bestämmelser för personalkontrollen upprättades och kommunistregistreringen återupptogs var angelägen om att statspolisen skulle slippa ansvaret för vilka uppgifter som lämnades ut ur registret till militären. För detta ändamål föreslog han istället inrättandet av en särskild nämnd och så blev det också. undvek också att ta på sig ansvaret för åtgärder som han själv inte 65Se diverse PM i 5:73/187. 66Se expertrapport (2001) s 71. ansåg lämpliga.67 Frågan är om inte DN-redaktören träffade ganska rätt i en artikel där han kritiserade säkerhetspolisens brist på kontakter med fackförenings- rörelsen. och en del andra debattörer menade att nyckeln till framgång i kampen mot kommunismen låg hos fackförenings- folket men att dessa – i brist på stöd uppifrån – och säkerhets- polisen av osäkerhet inte kunde samarbeta. skriver om säkerhetspolisen: Ännu har den inte hämtat sig från chocken i samband med undersökningar - reaktionen visar sig genom täta uppvaktningar i och stor lust att göra papper.68 Enligt ledde detta till ett evigt förankrande av olika frågor hos regeringen: Fullmakt skall det vara snart till allting: ministerstyre i högt uppdriven form.69 Om man således tänker sig den naturliga situationen att regeringen, i syfte att komma till rätta med misstänkt inkompetens inom statspolisen, ställer partiapparaten till dess förfogande, inser man att vissa hinder infinner sig. Det faktum att enskilda social- demokrater skulle bli kontaktade av säkerhetspoliser skulle för- modligen inte mötas med någon större entusiasm från de förras sida även om det skulle ha funnits klartecken till kontakten från högre ort. Men framför allt är det svårt att se att ett sådant samarbetsavtal alls skulle kunnat träffas. hade med all säker- het vägrat detta om han inte hade något liknande ett formellt regeringsbeslut att stödja sig på – eller åtminstone ett papper för att tala med . Och det är än svårare att föreställa sig SAP och regeringen att skriva under ett sådant. Oavsett vad regeringen och SAP ansåg om säkerhetspolisens kompetens i kommunist- frågan måste man dra slutsatsen att möjligheterna till en kontakt- verksamhet liknande den som utvecklades i samverkan med , var närmast obefintliga under rådande omständigheter. 67Talande för detta är bl.a. en händelse under förundersökningen mot spionmisstänkte då samtalade med chefen för försvarsstabens sektion 2, om fallet. ansåg misstankarna obefogade och menade att borde lägga ned förundersökningen. sade då att i så fall fick gå i god för . Inför detta ansvar backade dock . 68Ibid., s 24. har hämtat uppgiften ur , : Den ryska agenturen i . (1950), s.50-51. Det är vidare svårt att se att militären skulle haft högre kom- petens att göra vettiga avvägningar rörande kommunistiska säker- hetsrisker. De konservativt lagda officerarna var sannolikt en lika otänkbar samarbetspartner. Men där fanns alltså och därtill tycks man från chefernas sida inte krävt några formaliteter i sammanhanget. Bortsett från detta var inte heller militären lika för- knippad med angiveriverksamhet som säkerhetspolisen varför personer inom exempelvis fackföreningsrörelsen troligen var mindre återhållsamma med att lämna uppgifter till försvaret. Ännu en faktor poängterades av företrädare för säkerhetspolisen själv då man funderade över om man kunde tillåta för- svarsstabens inrikesavdelning att genom inhämta uppgifter om säkerhetsrisker inte bara inom militären utan också ute i det civila samhället.