sou · GQB350d1 · 2003-01-01 00:00:00 — Med hänsyn till att det vid lokaliseringsprövningen enligt miljö- balken finns ett nära samband mellan prövningen av överensstäm- melsen med 3 och 4 kap. å ena sidan och överensstämmelsen med fysisk planering å andra sidan skulle det vara en fördel om lagreg- lerna i dessa delar fördes närmare varandra. Det skulle motsvara hur reglerna tidigare skrevs i miljöskyddslagen (4 a §) och vattenlagen (3 kap. 1 §). 4.2.2Förhållandet till mål och tillämpning (1 kap.) Hushållningsbestämmelserna i 3 och 4 kap. står inte i konflikt med mål. portalparagraf, 1 kap. 1 §, ger vägledning vid tolkningen av bestämmelserna i 3 och 4 kap. både vid prövning enligt och vid prövning enligt andra lagar som är knutna till dessa bestämmelser. Bestämmelserna i bör ändras så att 3 och 4 kap. skall tillämpas vid fler typer av prövning än . Förutom enligt vad som anges i nuvarande 1 kap. 2 §, bör de tillämpas vid pröv- ning av verksamheter och åtgärder som är anmälningspliktiga enligt 9 kap. 6 § och 12 kap. 6 § och som innebär ändrad mark- användning. De bör också tillämpas vid prövning av den nya kategori anmälningsärenden som föreslås i betänkandets kapitel 5; vattenverksamheter. bestämmelser om hushållning med mark- och vattenområden I remissvaren på betänkande (SOU 1996:103) och senare till har det framförts synpunkter på förhållandet mellan 3 och 4 kap. å ena sidan och mål å andra sidan. Vid remissbehandlingen påpekade flera instanser att bestämmel- serna från naturresurslagen motsvarade ett exploateringsintresse som inte passade in i eftersom denna var avsedd som en skydds- eller bevarandelagstiftning. Lagrådet hade också syn- punkten att 3 och 4 kap. innehåller regler till skydd för vissa när- ingar och att dessa inte naturligen hör hemma i en lagstiftning som primärt har till syfte att bidra till hälso- och miljöskyddet. Vidare finns en osäkerhet i om bestämmelserna i 3 och 4 kap. skall tolkas på ett annat sätt i och med att de införts i jämfört med när samma bestämmelser var inskrivna i naturresurs- lagen. Vad innebär alltså mål och tillämpningsregel i 1 kap. 1 § för tolkningen av 3 kap. och 4 kap.? Vi anser inte att bestämmelserna i 3 och 4 kap. står i konflikt med tillämpningsregeln i 1 kap. 1 §, där särskilt andra stycket 4 är av intresse i detta sammanhang. mål är att främja en hållbar utveckling. Det är inte fråga om någon renodlad skydds- eller bevarandelagstiftning. innehåller förutom skydds- regler också regler som skall säkerställa att exploatering sker på ett sätt som främjar en hållbar utveckling. Den visar exempelvis hur en avvägning skall ske mellan miljöintressena och intressena att bedriva miljöfarlig verksamhet, vattenverksamhet eller täkt. Det bör också klarläggas att bestämmelserna i 3 kap. inte avser att skydda enskilda intressen; de utgör i stället ett planerings- instrument som är avsett att tillvarata statens allmänna intressen beträffande vissa geografiskt anknutna naturresurser. Konsekven- sen kan givetvis ändå vara att enskilda näringslivsintressen gynnas. Bestämmelserna i både 3 och 4 kap. får bredast genomslag i sam- band med fysisk planering, men de är också väsentliga vid bedöm- ningen av enskilda verksamheter och åtgärder som innebär en för- ändring av pågående användning av mark- och vattenområden. Det gäller både verksamheter som prövas enligt och sådana som prövas enligt de andra lagar som anges i 1 kap. 2 §. Bestämmel- serna hänger också samman med reglerna om skydd av områden i 7 kap. som gör det möjligt att genom rättsligt bind- bestämmelser om hushållning med mark- och vattenområden ande beslut skydda områden som är av riksintresse för natur- och kulturmiljön samt för friluftslivet. Osäkerheten om betydelsen av portalparagraf för tolkningen av bestämmelserna i 3 och 4 kap. har bland annat sin grund i uttalanden i propositionen till som möjligen kan uppfattas som motsägelsefulla. Å ena sidan anges att balken inte skall innebära någon ny syn vid tillämpningen jämfört med tidigare. Bestämmelserna i 2 och 3 kap. naturresurslagen som innehåller regler om användning av mark- och vattenområden skall arbetas in i . Någon ändring i sak av bestämmelserna skall inte göras. 1997/98:45, del 1, s. 239). Å andra sidan anges att 1 kap. 1 § är styrande för samtliga bestäm- melser i och att de medför en ny och vidare tillämp- ning av de bestämmelser som har sin förebild i gällande lagstiftning (del 1, s. 166). Vi uppfattar det förstnämnda uttalandet enbart som ett konsta- terande av att bestämmelserna i 3 och 4 kap. – sett isolerade – inte har ändrats i sak jämfört med vad som angavs i naturresurslagen. Vid tillämpningen av dessa bestämmelser skall man – precis som vid tillämpningen av alla andra bestämmelser i – ta hjälp av de övergripande målen för balken så som de har uttryckts i 1 kap. 1 § första stycket, med de konkretiseringar som följer av 1 kap. 1 § andra stycket. Det är då särskilt det första stycket i para- grafen som innebär en förändring jämfört med tidigare. I det andra styckets fjärde punkt återfinns den bestämmelse som inledde den tidigare naturresurslagen (1 kap. 1 §), med den ändringen att den nuvarande bestämmelsen innebär att en långsiktigt god hushållning skall tryggas; i tidigare bestämmelse skulle en långsiktigt god hus- hållning främjas. Vid exempelvis en avvägning mellan två oförenliga riksintressen enligt 3 kap. 10 §, bör alltså 1 kap. 1 § ge vägledning när det gäller vilket riksintresse som skall ges företräde. Det gäller också oavsett om prövningen avser en verksamhet eller åtgärd som prövas enligt regler eller om det är fråga om en prövning enligt någon av de andra lagar som är knutna till hushållningsbestämmel- serna genom 1 kap. 2 §. bestämmelser om hushållning med mark- och vattenområden Tillämpningen av 3 och 4 kap. vid prövning enligt finns reglerad både i första kapitlet om mål och tillämp- ningsområde och i dess andra kapitel om allmänna hänsynsregler m.m. Bestämmelserna stämmer inte överens med varandra och inte heller med vad som angivits i förarbetena till naturresurslagen (prop. 1985/86:3). Enligt 1 kap. 2 § är tillämpningen av 3 och 4 kap. vid prövning enligt inskränkt till prövning av frågor enligt 7 kap., tillståndsprövning av sådan verksamhet som är tillståndspliktig enligt 9, 11 och 12 kap. samt regeringens tillåtlighetsprövning enligt 17 kap. anges i 2 kap. 4 § att för verksamheter och åtgärder som tar i anspråk mark- eller vattenområden skall en sådan plats väljas som är lämplig med hänsyn till bland annat 3 och 4 kap. Den bestämmelsen är enligt 2 kap. 1 § tillämplig vid prövning av frågor om tillåtlighet, tillstånd, godkännande, dispens, villkor som inte avser ersättning samt vid tillsyn. Även om 2 kap. 1 § huvudsakligen är en bevisbörderegel, måste den ändå sägas styra tillämpningen av bestämmelserna i 2 kap. Enligt bestämmelserna i 2 kap. skulle alltså 3 och 4 kap. ha en vidare tillämpning än vad som anges i 1 kap. 2 § och bland annat kunna tillämpas i tillsynsbeslut i samband med anmälningsärenden som gäller miljöfarlig verksamhet och vid samråd om verksamheter som har betydelse för naturmiljön. Av propositionen till naturresurslagen framgår att denna lag var avsedd att gälla vid förändringar i användningen av mark- och vattenområden. Den var inte avsedd att utgöra grund för ingripan- den mot pågående användning av dessa resurser (prop. 1985/86:3, s. 14). Propositionen till (prop. 1997/98:45) ger inte uttryck för att det skulle ske någon förändring då bestämmelserna infördes i . Syftet är alltså att bestämmelserna i 3 och 4 kap. skall vara tillämpliga vid ändrad markanvändning. Ändrad markanvändning kan vara aktuell både i samband med tillståndsprövning och vid prövning av anmälningspliktiga verksamheter och åtgärder. De typer av anmälningspliktiga verksamheter och åtgärder som är aktuella i , och som på grund av omfatt- ningen av de områden de kan påverka kan bedömas ha någon bety- delse när det gäller hushållningen med mark- och vattenområden, bestämmelser om hushållning med mark- och vattenområden är dels miljöfarliga verksamheter (9 kap. 6 §), dels verksamheter och åtgärder som har betydelse för naturmiljön (12 kap. 6 §). Detta slag av anmälningar respektive anmälningar för samråd resulterar normalt i beslut från tillsynsmyndigheten om endera att lämna anmälan utan erinran, att meddela råd eller att förelägga om skyddsåtgärder och begränsningar eller förbud. De verksamheter eller åtgärder som anmäls enligt 9 kap. 6 § och 12 kap. 6 § innebär i de flesta fall en ändrad markanvändning. Sär- skilt bland de verksamheter eller åtgärder som väsentligt kan ändra naturmiljön (12 kap. 6 §) finns det dock exempel på anmälnings- pliktiga verksamheter som inte ändrar pågående markanvändning. Det kan exempelvis vara fråga om schaktningsarbeten på mark som oförändrat kommer att användas för jordbruk, eller enstaka evene- mang som inte permanent ändrar markanvändningen; exempelvis orienteringstävlingar. Verksamheter som är anmälningspliktiga enligt något av de angivna lagrummen kan ofta ha en sådan omfattning att de har betydelse med hänsyn till hushållningen med mark- och vattenom- råden. När det gäller ärenden enligt 9 kap. har det också successivt skett en övergång från tillståndsplikt till anmälningsplikt. Skjut- banor och motorsportbanor är typexempel på verksamheter som är anmälningspliktiga och för vilka valet av plats – och därmed hushållningsbestämmelserna – har en avgörande betydelse från störningssynpunkt. Många verksamheter börjar också som mindre, anmälningspliktiga, etableringar. När verksamheten expan- derat till tillståndspliktig omfattning är det ofta svårt att komma till rätta med en mindre lyckad lokalisering. Hushållningsbestäm- melserna bör alltså vara tillämpliga redan i etableringsskedet. Vi anser att bestämmelsen i 1 kap. 2 § bör ändras så att 3 och 4 kap. inte bara skall vara tillämpliga vid tillståndsprövning utan även i samband med prövning av verksamheter och åtgärder som är anmälningspliktiga enligt 9 kap. 6 § och 12 kap. 6 § och som inne- bär en ändrad markanvändning. Detsamma bör gälla för den nya kategori av anmälningsärenden som föreslås i betänkandets kapi- tel 5, nämligen vattenverksamheter. Det har vid remissbehandlingen av betänkande och direkt till oss framförts önskemål om att 3 och 4 kap. skulle göras tillämpliga även vid pågående mark- användning. En sådan ändring skulle föra mycket långt och fordra noggranna utredningar av ersättningsfrågor och annat. Frågan ryms inte heller inom vårt uppdrag. bestämmelser om hushållning med mark- och vattenområden 4.2.3Förhållandet till de allmänna hänsynsreglerna (2 kap.) Bestämmelserna om valet av plats för en verksamhet eller åtgärd i 2 kap. 4 § är av så central betydelse och omfattas av så många delmoment av olika karaktär att de inte lämpligen bör samman- fattas i en hänsynsregel. Bestämmelserna bör i stället delas upp med hänsyn till prövningens olika delmoment. Vissa av de delmoment som ingår i valet av plats bör inte ingå i en skälighetsavvägning. Det bör inte finnas någon hänvisning till mål i bestämmelserna om lokalisering. Kapitlen om hushållning med mark- och vattenområden har sin främsta anknytning till de allmänna hänsynsreglerna i 2 kap. genom lokaliseringsbestämmelsen i 2 kap. 4 §. Den regeln innehåller flera delar; dels skall den valda platsen vara lämplig med hänsyn till mil- jöbalkens mål så som det är uttryckt i 1 kap. 1 §, dels skall den vara lämplig med hänsyn till hushållningsreglerna i 3 och 4 kap., dels skall det slutligen vara den plats där ändamålet med verksamheten eller åtgärden kan uppnås med minsta intrång och störningar. Det kan också finnas en viss anknytning mellan 3 och 4 kap. och de allmänna hänsynsreglerna genom vad som anges i 2 kap. 5 §. Den bestämmelsen syftar liksom 3 och 4 kap. till en god hushåll- ning med resurser, men medan 3 och 4 kap. är inriktade på mark- och vattenområden, är 2 kap. 5 § inriktad på råvaror och energi, dvs. naturresurser som inte behöver ha en geografisk anknytning. När det gäller 2 kap. 4 § kan den inledande hänvisningen till 1 kap. 1 § ifrågasättas. Hänvisningen tillför inte bestämmelsen något eftersom det övergripande målet i 1 kap. 1 § ändå alltid gäller för samtliga bestämmelser i . Det finns inte heller någon motsvarande hänvisning i de andra allmänna hänsynsreg- lerna. Risken finns att detta kan leda till en tolkning som innebär att mål, dvs. 1 kap. 1 §, skulle ha större betydelse vid tillämpningen av lokaliseringsbestämmelsen än vid tillämpningen av de andra allmänna hänsynsreglerna, t.ex. åtgärdskravet, hushåll- ningsregeln eller produktvalsregeln. Slutsatsen är att både lokalise- ringsbestämmelsen och de andra allmänna hänsynsreglerna skulle bli tydligare om hänvisningen togs bort. bestämmelser om hushållning med mark- och vattenområden Som redovisats under avsnittet 4.2.2. ger hänvisningen till 3 och 4 kap. i 2 kap. 4 § upphov till problem när det gäller tolkningen av i vilka fall 3 och 4 kap. skall tillämpas. Kopplingen av hushållningsbestämmelserna i 3 och 4 kap. till de allmänna hänsynsreglerna i 2 kap. ger också upphov till frågor i samband med tillämpningen av skälighetsavvägningen i 2 kap. 7 §. Bakgrunden är följande. Vid prövningen av olika slag av verksamheter som miljöfarliga verksamheter, vattenverksamheter och täkter enligt tidigare gäl- lande lagar – miljöskyddslagen, vattenlagen och naturvårdslagen – skulle naturresurslagen tillämpas. I naturresurslagen (1 kap. 2 §) angavs att det var 2 och 3 kap. naturresurslagen som skulle tilläm- pas, dvs. motsvarande bestämmelser som i 3 och 4 kap. miljö- balken. Kravet på tillämpning gällde utan krav på eller möjlighet till någon skälighetsavvägning i miljöskyddslagen, vattenlagen och naturvårdslagen. I anges i 2 kap. 4 § att 3 och 4 kap. skall tillämpas när det gäller valet av plats för vissa åtgärder och verksamheter. gäller enligt 2 kap. 7 § att kraven på hänsyn enligt bland annat 4 § gäller i den utsträckning det inte kan anses orimligt att uppfylla dem. Det kan knappast ha varit avsikten att försvaga bestämmelserna i 3 och 4 kap. jämfört med vad som gällde enligt tidigare lagstiftning. Vissa bestämmelser i främst 4 kap. – som 6 § om nationalälvarna, 7 § om och 8 § om Natura 2000-områden – är av den karaktären att det är uppenbart att de inte bör kunna bli föremål för en avvägning enligt 2 kap. 7 §. Det finns inte heller något i förarbetena till som tyder på att man avsett att införa en förändring jämfört med tidigare. Slutsatsen är att hänvisningen till 3 och 4 kap. i 2 kap. 4 § första stycket måste ändras. Endera kan den tas bort helt med hänvisning till att bestämmelserna i 3 och 4 kap. ändå gäller vid prövningen enligt balken, eller också kan den flyttas så att den inte träffas av skälighetsavvägningen enligt 2 kap. 7 §. Även om frågorna ovan alltså skulle kunna lösas genom att första stycket i 2 kap. 4 § får utgå, skulle det kunna ge en felaktig bild av lokaliseringsprövningens betydelse i . I själva verket är valet av en lämplig plats för verksamheter och åtgärder av central betydelse vid tillåtlighetsprövningen. Platsvalet omfattar också flera olika moment som stöder sig på regler som finns på olika ställen i balken. Flera av reglerna är sådana som inte skall skälighetsav- bestämmelser om hushållning med mark- och vattenområden Sammantaget innebär detta att platsvalet inte är lämpat för en reglering genom en allmän hänsynsregel. Tillåtlighetsprövningen skulle bli tydligare om valet av plats i stället reglerades genom ett sammanhållet block av bestämmelser. Systematiken vid tillståndsprövning blir tydligare om bestäm- melserna i 2 kap. delas in i block med olika underrubriker. Hushållningsbestämmelsernas roll vid valet av plats i samband med tillåtlighets- och tillståndsprövningen enligt skulle förtydligas om bestämmelserna om valet av bästa plats, tillämpningen av 3 och 4 kap. samt överensstäm- melse med detaljplan och områdesbestämmelser kunde föras närmare varandra. De frågor som gäller valet av geografisk plats för en verksamhet eller åtgärd är av central betydelse för uppfyllandet av mål. Om en verksamhet är planerad att genomföras på en olämplig plats kan lokaliseringen självständigt innebära stopp för verksam- heten. Oavsett hur omfattande skyddsåtgärder som vidtas och hur väl de övriga hänsynsreglerna uppfylls, kan alltså vissa lokalise- ringar inte godtas. På liknande sätt utgör de allmänna hänsynsreglerna i övrigt (dvs. 2 kap. utom 4 §) ett annat centralt prövningsblock. De syftar till att så långt möjligt begränsa de negativa verkningarna av en verksam- het eller åtgärd. Också detta prövningsblock är självständigt på det sättet att ett otillräckligt uppfyllande av de allmänna hänsynsreg- lerna medför att en verksamhet inte är tillåtlig. Då spelar det alltså ingen roll hur bra lokalisering som än valts för verksamheten. Möjligen kan ett tredje centralt prövningsblock utgöras av miljö- kvalitetsnormerna där en överskriden miljökvalitetsnorm i vissa fall självständigt kan innebära stopp för en verksamhet, oavsett hur bra lokaliseringen är inom område eller hur väl hänsynsreg- lerna uppfyllts. Vi utreder miljökvalitetsnormernas tillämpning och förhållande till övriga regler separat, och kommer att presentera resultatet i vårt nästa delbetänkande och i slutbetänkan- bestämmelser om hushållning med mark- och vattenområden I avvaktan på resultatet av den utredningen förutsätts i de föl- jande resonemangen en situation där det inte föreligger någon överskriden miljökvalitetsnorm. Vid en tillståndsprövning enligt måste reglerna i vart och ett av de centrala prövningsblocken vara uppfyllda för att till- stånd skall kunna medges. Det finns också en viss möjlighet till samverkan mellan blocken så att en sämre lokalisering i vissa fall kan kompenseras genom längre gående skyddsåtgärder och be- gränsningar än vad som normalt skulle krävas enligt hänsyns- reglerna i övrigt. När både hänsynsblocket och platsvalsblocket prövats, dvs. alla rimliga krav på hänsyn uppfyllts och platsen för verksamheten konstaterats uppfylla krav, återstår en slutavvägning av att verksamheten eller åtgärden sammantaget på den sökta plat- sen inte kan innebära en väsentlig skada eller olägenhet för männi- skors hälsa eller miljön. Genom att införa rubriker som anknyter till de beskrivna pröv- ningsblocken i 2 kap. skulle denna systematik i prövningen kunna tydliggöras. Uppdelningen skulle visa det normala stegvisa tillväga- gångssättet vid prövning enligt . Strukturen blir då anpassad till de mest komplexa prövningsfallen – tillstånds- och tillåtlighetsprövning. Förändringen skulle inte innebära någon minskad tydlighet när det gäller enklare prövningssituationer – dis- och tillsynsbeslut. Den skulle inte heller innebära någon försämring när det gäller den kanske viktigaste funktionen hos bestämmelserna i 2 kap., nämligen att klargöra kraven på var och en som bedriver eller avser att bedriva verksamheter på vilka miljö- balken är tillämplig. Som tidigare diskuterats i avsnitten 4.2.1 och 4.2.3 omfattar valet av plats för en verksamhet eller åtgärd olika delmoment. I prakti- ken sker prövningen ofta enligt följande. Först väljs den bästa plat- sen ut med hänsyn till att ändamålet skall uppnås med minsta intrång och olägenhet för människors hälsa och miljön. Kravet på att välja den bästa platsen gäller i den utsträckning det inte är orim- ligt. Därefter kontrolleras att platsvalet inte står i konflikt med bestämmelserna i 3 och 4 kap. eller med detaljplan eller områdes- bestämmelser. Vid prövningen enligt 3 och 4 kap. används bland annat kommunens översiktsplan som hjälpmedel. Om det finns flera konkurrerande intressen som gäller samma plats tillämpas avvägningsreglerna i 3 och 4 kap., men det görs inte någon avväg- ning enligt 2 kap. 7 § första stycket i denna del. bestämmelser om hushållning med mark- och vattenområden Av det nya prövningsblocket Val av plats bör dessa delmoment framgå. Följande förslag till ändringar bygger på de slutsatser som dragits i tidigare avsnitt i detta kapitel i betänkandet. Samtliga slutsatser som redovisats tillgodoses genom förslagen. Förslagens återverk- ningar på 2 kap. framgår av bilaga 9 till betänkandet där kapitlet i föreslagen form redovisas i sin helhet. Det bör införas fyra eller fem underrubriker i 2 kap. , beroende på utfallet i den pågående utredningen om miljökvalitets- normer. Den inledande bestämmelsen i 2 kap. 1 § bör läggas under . Därefter bör under rubri- ken Hänsynsregler följa de nuvarande bestämmelserna i 2 kap. 2 – 8 §§ med undantag för 4 § om lokalisering som utgår. Under rubriken plats bör nedan redovisade förslag till nya bestämmelser införas. Slutligen bör bestämmelserna i 9 och 10 §§ ges rubriken . Skulle fortsatta utredningar visa att det finns ett behov av en ytterligare rubrik Miljökvalitetsnormer bör den sannolikt läggas före slutavvägningen. Under rubriken plats bör bestämmelser av följande inne- börd införas om valet av bästa plats, tillämpningen av 3 och 4 kap. respektive om planöverensstämmelse. X § För all verksamhet och alla åtgärder som tar i anspråk mark- och vattenområden annat än helt tillfälligt skall en sådan plats väljas att ändamålet kan uppnås med minsta intrång och olä- genhet för människors hälsa och miljön i den utsträckning det inte kan anses orimligt. bestämmelser om hushållning med mark- och vattenområden Bestämmelsen motsvarar innehållet i 2 kap. 4 § andra stycket samt delar av 2 kap. 7 §, Formuleringen har likheter med vad som tidi- gare föreskrevs i 4 § miljöskyddslagen. Y § Vid prövning av frågor enligt 7 kap., tillståndsprövning av sådan verksamhet som är tillståndspliktig enligt 9, 11 och 12 kap., regeringens tillåtlighetsprövning enligt 17 kap. och prövning av verksamheter och åtgärder som är anmälnings- pliktiga enligt 9 kap. 6 § och 12 kap. 6 § skall bestämmelserna i 3 och 4 kap. tillämpas i de fall som gäller ändrad användning av mark- eller vattenområden. Detta motsvarar den första delen av 1 kap. 2 § med språkliga änd- ringar. Tillämpningen av 3 och 4 kap. har också utsträckts till att även avse anmälningsärenden enligt 9 kap. 6 § och 12 kap. 6 §. Den bör också gälla den nya kategori anmälningsärenden som föreslås i betänkandets kapitel 5, dvs. Det har förtydli- gats att hushållningsbestämmelserna endast är tillämpliga vid änd- rad markanvändning. Z § Tillstånd eller dispens samt beslut i frågor om bildande eller ändring av naturreservat, kulturreservat eller naturminne, får inte meddelas i strid mot detaljplan eller områdesbestämmel- ser enligt (1987:10). Mindre avvikelser får dock göras om syftet med planen eller bestämmelserna inte motverkas. Bestämmelsen motsvarar 16 kap. 4 § och 7 kap. 8 §. Den nuvarande uppläggningen av 2 kap. innebär att bestämmel- serna i huvudsak riktar sig till dem som bedriver eller avser att bedriva verksamheter eller vidta åtgärder – verksamhetsutövarna. Genom att överföra kravet på planöverensstämmelse från 7 kap. och 16 kap. till 2 kap. kan den uppläggningen möjligen sägas brytas. Den är dock inte fullständigt genomförd heller i kapitlets nuva- rande form; de avslutande bestämmelserna i 9 och 10 §§ vänder sig snarare till prövningsmyndigheten än till verksamhetsutövaren. Det måste vidare förutsättas att den nuvarande hänvisningen till 3 och 4 kap. i 4 § – som vi föreslår skall ändras – vänder sig till prövnings- myndigheten. bestämmelser om hushållning med mark- och vattenområden I praktiken är det också svårt att särskilja om bestämmelserna riktar sig mot verksamhetsutövaren eller prövningsmyndigheten. Även om ansvaret för att uppfylla bestämmelserna i första hand vilar på verksamhetsutövaren, måste myndigheten i prövnings- situationer givetvis också tillämpa dessa regler. I valet mellan att hålla samman bestämmelser som entydigt riktar sig mot samma adressat och att hålla samman bestämmelser som logiskt har ett samband genom att de avser samma förhållanden i materiellt hänse- ende, är det senare att föredra. Bestämmelser som ändras eller utgår