sou · GQB354 · 2003-01-01 00:00:00 — Lagen omfattar även uthyrning av arbetskraft, varvid avses ett rättsförhållande mellan en beställare och en arbetsgivare som innebär att arbetsgivaren mot ersättning ställer arbetstagaren till beställarens förfogande för att utföra arbete som hör till beställarens verksamhetsområde. I lagen uppställs förbud mot att begära, avtala om eller ta emot ersättning av arbetssökande eller arbetstagare för att erbjuda eller anvisa dem ett arbete. Lagen innehåller inte några bestämmelser om information om prissättning m.m. avseende själva förmedlingsuppdraget av arbetstillfället. KOVFS 1998:6 riktlinjer för individuell infor- mation om kostnader vid marknadsföring av styckebyggda småhus riktlinjer för styckebyggda småhus har ut- arbetats efter överläggningar med . Riktlinjerna skall tillämpas av näringsidkare som för SOU 2002: 54 Vilka bestämmelser om prisinformation finns ? egen eller annans räkning marknadsför styckebyggda småhus till viss enskild konsument. De omfattar inte marknadsföring avseende enbart arbete eller material för enbart sidobyggnad. Av avsnitt 2 framgår att information skall lämnas till konsument i form av individuellt anpassad kalkyl. Kalkylen skall upprättas skriftligen. Bland annat skall enligt avsnitt 3.1 en produktionskalkyl upprättas. Denna skall tillhandahållas konsumenten innan avtal sluts och skall enligt avsnitt 4 innehålla uppgifter om kostnaderna, angivet inklusive mervärdesskatt. Det skall upprättas en kalkyl som avser totalkostnaderna för det aktuella objektet när arbetena med detta antas vara avslutade. I avsnitt 4.1.6 finns en noggrann upp- räkning över vilka delposter som skall ingå i produktionskalkylen. Varken lagen (1992:1610) om finansieringsverksamhet, bankrörelse- lagen (1987:617) eller bankrörelseförordningen (1987:647)innehåller några uttryckliga regler om informationsplikt avseende kostnader m.m. vid kreditgivning. Dock finns regler om information till konsumenterna i följande författningar. Konsumentkreditlagen (1992:830) Prisinformationslagen hänvisar i 3 § till att vissa bestämmelser om prisinformation till konsumenter lämnas i särskilda lagar, bl.a. konsumentkreditlagen. I dess 1 § anges att lagen gäller kredit som är avsedd huvudsakligen för enskilt bruk och som lämnas eller erbjuds en konsument av en näringsidkare i dennes yrkesmässiga verksamhet. Lagen gäller även i fråga om krediter som lämnas av annan, om krediten förmedlas av en näringsidkare som ombud för kreditgivaren. Lagen gäller dock inte författningsreglerade lån som lämnas av statsmedel och inte heller lån som lämnas i pantbanks- verksamhet. 6 § första stycket stadgar att näringsidkare vid annon- sering, skyltning och liknande marknadsföring beträffande kredit skall lämna information om den effektiva räntan för krediten samt, om det är fråga om kredit för förvärv av en särskild vara, tjänst eller annan nyttighet, även ange kreditkostnad och kontantpris. I andra stycket anges vad som gäller vid löpande krediter. Undantag för kravet på information ges i tredje stycket för krediter som avser ett belopp om högst eller krediter som skall återbetalas inom Vilka bestämmelser om prisinformation finns ? I 7 § anges att informationen enligt 6 § skall lämnas konsumenten skriftligen innan ett kreditavtal sluts. Vid under- låtenhet att lämna nämnda information gäller enligt 8 § reglerna i marknadsföringslagen. FFFS 2000:2 allmänna råd om krediter i konsumentförhållanden I första kapitlet anges att vad avser kontantinsats och förbehåll om återtaganderätt hänvisas till konsumentkreditlagen och Konsument- verkets riktlinjer för tillämpningen av den lagen (KOVFS 2001:4, se nedan), och beträffande ränteskillnadsersättning vid förtids- inlösen av lån hänvisas till allmänna råd om ränteskillnadsersättning m.m. vid förtida lösen av konsumentkredit med bunden ränta för bostadsändamål (FFFS 1994:30). I andra kapitlet ges råd om kreditgivning och marknadsföring, vari betonas att krediten inte bör framställas på något missvisande sätt. Vidare ges anvisningar för beräkning och angivande av effektiv ränta, kreditkostnad och kredittid. Det ges också riktlinjer för marknads- föringen av krediter och kreditprövningen. Kapitel tre handlar om ställande av säkerhet och kapitel fyra behandlar frågor kring betalning av förfallen kredit. KOVFS 2001:4 Riktlinjer för tillämpning av konsumentkreditlagen riktlinjer för tillämpning av konsumentkredit- lagen trädde i kraft . Riktlinjerna avser inte krediter som främst rör bostadsändamål. I avsnitt 3.3 i riktlinjerna återfinns bestämmelser om marknadsföring och information. Enligt avsnitt 3.3.1 skall uppgift som lämnas till följd av informa- tionsplikt enligt konsumentkreditlagen eller riktlinjerna vara tyd- liga, lätta att uppmärksamma samt skall de ekonomiska villkoren presenteras sakligt, korrekt och i neutrala ordalag. Vidare skall informationen vara fullständig avseende sådant som kan antas ha särskild betydelse för den kreditsökande. I avsnitt 3.3.2 anges att näringsidkaren skall visa återhållsamhet och måttfullhet i sin marknadsföring. Näringsidkaren skall enligt avsnitt 3.3.3 lämna upplysning om effektiv ränta vid marknadsföring av krediten. Med effektiv ränta avses enligt avsnitt 2.1 kreditkostnaden angiven som en årlig ränta uttryckt i procent beräknad på kreditbeloppet. SOU 2002: 54 Vilka bestämmelser om prisinformation finns ? avsnitt 3.3.3 anges även bl.a. att om marknadsföringen endast inne- håller upplysningar om att kredit erbjuds behöver inte information om effektiv ränta lämnas, men om marknadsföringen innehåller argumentation om kreditens förmånlighet eller faktauppgifter om krediten skall information lämnas om effektiv ränta även om något kreditbelopp inte nämns. Enligt avsnitt 3.3.4 skall kreditkostnaden anges i kronor vid marknadsföring av kredit för förvärv av särskild vara, tjänst eller annan nyttighet. Kravet på skriftlig information enligt 6 och 7 §§ konsumentkreditlagen innebär enligt avsnitt 3.3.5 i riktlinjerna att informationen skall lämnas på ett sådant sätt att det kan anses säkerställt att konsumenten fåt kännedom om infor- mationen. Av avsnitt 3.3.7 framgår att information inte behöver lämnas om krediten avser belopp om maximalt , krediten skall återbetalas eller marknadsföringen endast upplyser att kredit lämnas. Pantbankslag (1995:1000) Med pantbanksverksamhet avses en näringsverksamhet med ända- mål att lämna kredit åt konsumenter mot panträtt huvudsakligen i lösöre. Denna verksamhet regleras i pantbankslagen. Lagen inne- håller regler om hur ränta på beviljat lån skall anges (9 §) samt anger att pantbanken utöver ränta får ta ut ersättning för lånet om sådan ersättning motsvaras av kostnader för lånet. Det finns i lagen inte någon reglering avseende information om avgifter m.m. vid marknadsföring av pantbankens tjänster. 2.1.4Övriga banktjänster (ej kreditgivning) Varken bankrörelselagen (1987:617) eller bankrörelseförordningen (1987:647) innehåller några bestämmelser om informationsskyldig- het gentemot kunderna avseende avgifter m.m. FFFS 2001:8 allmänna råd om inlåningskonton och tillhörande banktjänster råd skall enligt 1 § tillämpas av bankaktie- bolag, sparbanker och medlemsbanker. Enligt 2 § är banken skyldig att ta emot inlåning på räkning från allmänheten och för att kunden på ett effektivt sätt skall kunna sköta uttag av kontanter, över- Vilka bestämmelser om prisinformation finns ? föringar och betalningar bör kontohavaren enligt 3 § ges möjlighet att koppla tilläggstjänster till ett inlåningskonto. I 4 § stadgas bl.a. att banken bör lämna kontohavaren väsentlig information om de regler och villkor som gäller för kontot och att denna information bör lämnas innan kontoavtalet ingås. Av 5 § följer att det på varje bankkontor och webbplats bör finnas aktuell avgifts-, ränte- och produktinformation och att banken bör tillhandahålla översiktlig information om utbudet av sina tjänster samt deras huvudsakliga innehåll samt att banken på begäran bör lämna ytterligare presen- tation. I de allmänna råden stadgas i 7 § att kontohavaren senast i samband med att han skall ingå avtal om en tjänst bör informeras om vilka avgifter som debiteras för tjänsten, storleken på dessa samt uppgift om när och hur de skall betalas. Vidare framgår i de allmänna råden hur ändringar i avtalsvillkoren bör aviseras. I försäkringsrörelselagen (1982:713) anges i 1 kap 1 a § hur en för- säkringsrörelse skall bedrivas. I andra stycket stadgas att informa- tion till liv- eller skadeförsäkringstagare och till dem som erbjuds att teckna sådan försäkring skall vara anpassad efter försäkringens art och tydligt visa försäkringens villkor och värdeutveckling. Enligt tredje stycket skall verksamheten bedrivas enligt god försäkringsstandard. Av fjärde stycket följer att regeringen eller myndighet som regeringen bestämmer får meddela närmare före- skrifter om vilken information som ett försäkringsbolag skall lämna försäkringstagarna, ersättningsberättigade och till dem som erbjuds teckna en försäkring i bolaget. Av försäkringsrörelse- förordningen (1982:790) framgår i 49 § att skall meddela närmare föreskrifter om sådan information, se avsnitten nedan. Konsumentförsäkringslagen (1980:38) Konsumentförsäkringslagen tillämpas enligt 1 § på försäkringar som konsumenter tecknar hos försäkringsbolag för huvudsakligen enskilt ändamål och som kan hänföras till hemförsäkring, villaför- säkring, fritidshusförsäkring, reseförsäkring, trafikförsäkring (dock ej om annat följer av trafikskadelagen (1975:1410)) eller annan SOU 2002: 54 Vilka bestämmelser om prisinformation finns ? motorfordonsförsäkring eller båtförsäkring. Lagen är inte tillämp- lig beträffande försäkringar som grundas på kollektivavtal eller gruppavtal och handhas av företrädare för gruppen. Inte heller gäller lagen försäkringar som avser all framtid. I 5 § anges att försäkringsbolaget innan en försäkring tecknas skall lämna den information om sina och andra försäk- ringsvillkor som konsumenten behöver för att kunna bedöma kost- naden för och omfattningen av försäkringen. Information behöver inte lämnas om konsumenten förklarar att han avstår från den eller om det möter särskilt hinder. Ytterligare regler om informa- tionsskyldighet finns i 6 och 7 §§. I 8 § stadgas att underlåtenhet att lämna den information som föreskrivs i 5–7 §§ medför att reglerna i marknadsföringslagen skall tillämpas. FFFS 1995:32 föreskrifter om information avseende skadeförsäkring Föreskrifterna skall enligt 1 § tillämpas på direkt skadeförsäkring, med undantag från sådan sjuk- och olycksfallsförsäkring som meddelas som tillägg till livförsäkring. Föreskrifterna gäller vid försäljning och annan marknadsföring i av försäkringar beträffande risker belägna i . Enligt 2 § skall försäkrings- givaren ge försäkringstagaren viss information, som skall vara skriftlig och avfattad på svenska. Informationen skall vara klart och tydligt formulerad. Innan ett försäkringsavtal tecknas skall infor- mation enligt 3 § lämnas om tillämplig nationell lag, på vilket sätt klagomål från försäkringstagaren skall handläggas samt försäkrings- givarens fullständiga adress till huvudkontoret m.m. Något krav på information avseende kostnader och priser m.m. finns inte i dessa föreskrifter. KOVFS 2001:5 Riktlinjer för information om vissa konsument- försäkringar Riktlinjerna gäller , då de ersatte tidigare riktlinjer (KOVFS 1981:3). Riktlinjerna skall enligt avsnitt 1 tillämpas av försäkringsbolag som marknadsför och meddelar skadeförsäkring till enskild konsument. De omfattar dock inte sjuk-, olycksfalls- och djurförsäkring. I avsnitt 2 behandlas information om försäkringen. Av avsnitt 2.2 framgår att försäk- Vilka bestämmelser om prisinformation finns ? ringsbolaget skall lämna information om försäkringen dels när bolaget vänder sig till en konsument i syfte att få denne att teckna försäkring, dels när en konsument vänder sig till bolaget i samma syfte. Enligt avsnitt 2.3 skall informationen presenteras på ett pedagogiskt och lättillgängligt sätt och om den lämnas på Internet skall det ske användarvänligt och informationen skall då återfinnas under en särskild rubrik i direkt anslutning till presentationen av försäkringen. Om försäkringsavtal sluts skall försäkringsbolaget alltid senast i samband med att konsumenten får sitt försäkrings- brev lämna skriftlig information om försäkringen. Under vissa förutsättningar får försäkringsbolaget i stället för skriftlig infor- mation sända elektroniskt brev till konsumenten eller skicka informationen via kontobaserad Internetuppkoppling. Vad infor- mationen skall innehålla regleras i avsnitt 2.4. Muntlig information till konsumenten skall enligt avsnitt 2.4.1 ge konsumenten en allmän uppfattning om försäkringen och ge denne underlag att välja den försäkring som bäst svarar mot konsumentens behov och inriktas på vad konsumenten efterfrågar. Särskild information skall ges om försäkringen saknar avsnitt som kan vara av betydelse för konsumenten. Information i skriftlig eller annan läsbar varaktig form skall enligt avsnitt 2.4.2 bl.a. avse hur konsumenten kan få de fullständiga försäkringsvillkoren (punkten b), försäkringens om- fattning (punkterna c, d och f), beloppsbegränsningar och själv- risker (punkten h), faktorer som påverkar premien och som kunden själv kan påverka (punkten j) samt information om bl.a. premiebetalning och följd av obetald premie (punkten l). FFFS 2000:12 föreskrifter om information till livförsäkringstagare Dessa föreskrifter trädde i kraft med en del övergångsbestämmelser fram till , då de gäller fullt ut. Av 1 § framgår att föreskrifterna gäller för försäkringsbolag när de meddelar livförsäkring samt sjuk- och olycksförsäkring som är tillägg till livförsäkring. Dock gäller föreskrifterna endast i tillämp- liga delar beträffande försäkringar som grundar sig på kollektivavtal eller tjänstepensionsarrangemang som är jämförbara med kollektiv- avtal, gruppförsäkringar samt fondförsäkringar. För att det skall SOU 2002: 54 Vilka bestämmelser om prisinformation finns ? krävas att information lämnas gäller också att avtalet skall ingås i och försäkringstagaren (om det är en fysisk person) skall ha sin vanliga vistelseort i . Föreskrifterna omfattar också marknadsföring av försäkringsprodukter i landet. Utöver föreskrif- terna gäller även marknadsföringslagen. Information till försäkringstagaren skall lämnas på svenska, om inte försäkringstagaren önskar annat, skall lämnas skriftligen och skall på ett klart och tydligt sätt ge en god genomlysning av försäkringens villkor och värdeutveckling (4 §). Innan ett försäk- ringsavtal ingås skall försäkringsbolaget lämna viss information (8 §) och av denna skall bl.a. framgå i vilka avseenden och under vilka förutsättningar villkoren i avtalet kan ändras under försäk- ringstiden. Detta gäller även avgifter och kostnader. Av bilaga till föreskrifterna framgår vilken information som skall lämnas. Såvitt är av intresse för utredningen kan nämnas de villkor som gäller för premiebetalning och premieberäkning, principerna för hur bolagets drifts- och riskkostnader skall täckas och avtalets löptid. Beträffan- de det senare skall klart anges om försäkringstagaren får ändra utbetalningstidpunkt eller utbetalningstidens längd och storleken på de eventuella avgifter som kommer att tas ut vid sådana ändringar. Lag (1991:981) om värdepappersrörelse Med värdepappersrörelse förstås enligt 1 kap 2 § verksamhet som består i att yrkesmässigt tillhandahålla sådana tjänster som anges i 3 §, dvs. handel med finansiella instrument för annans räkning i eget namn, förmedling av kontakt mellan köpare och säljare av finansiella instrument eller i annat fall medverkan vid transaktioner avseende sådana instrument, handel med finansiella instrument för egen räkning, förvaltning av någon annans finansiella instrument samt garantigivning eller annan medverkan vid emissioner av fond- papper eller erbjudanden om köp eller försäljning av finansiella instrument som är riktade till en öppen krets. Av 7 § i samma kapitel framgår att värdepappersrörelse skall bedrivas så att allmän- hetens förtroende för värdepappersmarknaden upprätthålls. Det stadgas vidare bl.a. att ett värdepappersinstitut vid sina kontakter med kunder skall lämna tillräcklig information om sådana omstän- Vilka bestämmelser om prisinformation finns ? digheter som är väsentliga i sammanhanget. ges vidare rätt att meddela närmare föreskrifter. FFFS 1998:21 föreskrifter om handel och tjänster på värdepappersmarknaden har med stöd av 1–3 §§ förordningen (1991:1007) om handel och tjänster på värdepappersmarknaden samt 56 § andra stycket bankrörelseförordningen (1987:647) utfärdat föreskrifter om handel och tjänster på värdepappers- marknaden. I 1 kap 7 och 8 §§ nämnda föreskrifter under rubriken information till kund föreskrivs att en kund, som avser att göra affärer med derivatinstrument, innan affärer första gången får utföras av värdepappersinstitutet skall erhålla tydlig skriftlig information om de särskilda risker som handeln kan innebära. Information får underlåtas om den är uppenbart obehövlig. Vidare föreskrivs att ett värdepappersinstitut regelbundet, företrädesvis varje kvartal men i vart fall en gång , skall skicka konto- utdrag till depåkunder utvisande kundens innehav av finansiella instrument och penningmedel om annat inte avtalats. Det finns inte några regler om upplysningsskyldighet avseende avgifter och priser m.m. i samband med marknadsföringen. FFFS 2002:7 föreskrifter om uppföranderegler på värdepappersmarknaden upphör bestämmelserna om informa- tion till kund i kapitel 1 i föreskrifter om handel och tjänster på värdepappersmarknaden (FFFS 1998:21) att gälla och i stället träder föreskrifterna om uppföranderegler på värdepappersmarknaden (FFFS 2002:7) i kraft. I kapitel 5 finns bestämmelserna om information till kund. Av 1 § nämnda kapitel framgår att ett värdepappersföretag skall lämna information till sina kunder efter vad som anges i 2-6 §§ samt att informationen skall vara rättvisande och anpassad efter kundens behov. Vidare skall kunden på begäran få skriftlig information. I 2 § stadgas att ett värdepappersföretag skall lämna viss, specificerad information om institutet ifråga innan en värdepapperstjänst utförs för en kunds räkning . Dessutom skall företaget enligt 3 § lämna information om riskerna med de finansiella instrument och SOU 2002: 54 Vilka bestämmelser om prisinformation finns ? värdepapperstjänster som företaget tillhandahåller kunden. Om värdepappersföretaget lämnar investeringsrådgivning till en kund skall detta enligt 4 § dokumenteras i anslutning till rådgivnings- tillfället. Enligt 5 § skall ett värdepappersföretag regelbundet till- handahålla en depåkund kontoutdrag som utvisar kundens innehav av finansiella instrument och penningmedel om inte annat avtalats med kunden. Bestämmelse om information om priser och avgifter finns i 6 §. Där stadgas att innan ett värdepappersföretag utför en värdepapperstjänst för en kunds räkning skall institutet lämna kunden information om gällande priser och avgifter. Lag (1990:1114) om värdepappersfonder Med värdepappersfond förstås enligt 1 § en fond bestående av värdepapper och andra finansiella instrument, vilken bildats genom kapitaltillskott från allmänheten och ägs av dem som skjutit till kapital. Lagen omfattar enligt 2 § endast sådana värdepappers- fonder vars andelar kan lösas in på begäran av andelsägare och den omfattar inte aktiebolag och ekonomiska föreningar som förvärvar och förvaltar fondpapper och andra finansiella instrument. I dess 9 § stadgas att det för varje värdepappersfond skall finnas fond- bestämmelser, som bl.a. skall ange grunderna för beräkning av försäljnings- och inlösenpris för fondandelarna samt fondbolagets avgifter för försäljning, förvaltning och inlösen av andelar. Fond- bestämmelserna skall enligt 10 § godkännas av och skall innefattas i den informationsbroschyr, som enligt 26 § skall finnas för varje värdepappersfond. Informationsbroschyren skall enligt 28 § erbjudas eller på begäran lämnas till den som avser att köpa andelar i värdepappersfonden innan försäljning av andelar äger rum. Om fonden i övrigt genom reklam eller dylikt erbjuder allmänheten att köpa andelar skall det av erbjudandet framgå att det finns en informationsbroschyr samt var den finns att få tag på. FFFS 1997:11 föreskrifter om värdepappers- fonder har med stöd av 2 och 3 §§ förordningen (1990:1123) om värdepappersfonder meddelat föreskrifter om sådana fonder. Bestämmelser om information till kunderna åter- Vilka bestämmelser om prisinformation finns ? finns i kapitel 7 i föreskrifterna. Av 1 § punkterna 14–18 följer att fondbolagen skall upprätta informationsbroschyr, vilken skall innehålla information om uppgift om högsta storlek (angiven i procent av fondandelarnas värde) på avgift fondbolagen tar ut vid försäljning resp. inlösen av fondandelar samt uppgift om gällande storlek (angiven på samma sätt) vid sådan försäljning resp. inlösen, uppgift om den högsta avgift (angiven som en årlig procentuell andel av fondens värde) som fondbolaget får ta ut av fonden för att täcka kostnaderna för förvaring och förvaltning samt uppgift om gällande storlek (angiven på samma sätt) som tas ut för dessa kostnader, uppgift om storleken på av fonden erlagda ersättningar till fondbolag och förvaringsinstitut samt enligt punkt 24 upplys- ningar om andra kostnader än de som avsetts ovan som före- kommer i fonden och vad kostnaderna avser. Individuellt pensionssparande (ej försäkringar) Lag (1993:931) om individuellt pensionssparande omfattar sådant individuellt sparande för pension som sker enligt särskilt avtal med ett pensionssparinstitut och gäller inte sparande som omfattas av försäkringsavtal. Enligt 1 kap 3 § skall pensionssparrörelse bedrivas så att allmänhetens förtroende för verksamheten upprätthålls och tillgångar på pensionssparkonto inte otillbörligen riskeras. Enligt 3 kap 10 § skall pensionssparinstitutet, om inte annat avtalats, skriftligen underrätta kontoinnehavaren om omplaceringar av till- gångar som utförts och om den kostnad som dragits från pensions- sparkontot till följd av åtgärden. Vidare skall pensionssparinstitutet enligt 11 § samma kapitel ge kontoinnehavaren en skriftlig redovisning av förvaltningen av tillgångarna på pensionssparkontot. Det finns i lagen inget krav på prisinformation vid marknads- föringen av pensionssparandet. SOU 2002: 54 Vilka bestämmelser om prisinformation finns ? FFFS 2000:9 allmänna råd om kontokort och automattjänster De allmänna råden tillämpas på kreditinstitut vid hantering och användning av kontokort. Råden omfattar dock inte kort som endast är avsedda för elektroniska pengar. Med kontokort avses kort som kan användas i automat eller som betalningsmedel. Kontokortet kan ge tillgång till ett eller flera konton med eller utan kredit. Av 8 § i de allmänna råden framgår att senast i samband med ansökningstillfället bör sökanden få information om vilka avgifter som debiteras för kortet, storleken på dessa samt uppgift om när och hur de skall betalas. Om särskild avgift används vid trans- aktioner med utländsk valuta bör detta framgå. Lag (1996:1006) om valutaväxling och betalningsöverföring I 4 § stadgas att företag som driver valutaväxlingsrörelse, dvs. har yrkesmässig handel med utländska sedlar och mynt samt rese- checkar utställda i utländsk valuta, tydligt skall informera om tillämpade växelkurser och avgifter samt tillhandahålla avräknings- nota som anger företagets namn, köp- respektive säljkurs samt avgifter. Om ett sådant företag inte lämnar information skall enligt 5 § marknadsföringslagen tillämpas och informationen skall därvid anses vara information av sådan betydelse för konsumenten som avses i 4 § andra stycket marknadsföringslagen. Lag (1999:268) om betalningsöverföringar inom Europeiska ekono- miska samarbetsområdet