sou · GQB361d2 · 2003-01-01 00:00:00 — föreligger ett behov av reglering på området. Detta gäller även med beaktande av att bestämmelsen i 20 kap. 4 § BrB i vissa fall kan tillämpas för att skilja en nämndeman som har begått brott från uppdraget. Bestämmelsen omfattar genom sin lydelse en rad centrala brott enligt och enligt specialförfattningar som exempelvis trafikbrottslagen och narkotikastrafflagen. Området är således inte helt oreglerat. Historiskt synes visserligen inte något egentligt behov av reglering ha förelegat. De nämnda fallen visar dock att tiderna har förändrats. Även den öppnare rekrytering av nämndemän som kommittén föreslår talar för en reglering på området. Beträffande nämndemännen i fastighetsdomstol, se kommitténs överväganden i avsnitt 4.3.6. 8.2.2Behövs en lämplighetsbeskrivning? Kommittén föreslår införandet av en lämplighetsbeskrivning i 4 kap. 6 § RB (20 § AFDL), enligt vilken en nämndeman skall vara en omdömesgill, självständig, rättrådig och i övrigt lämplig man eller kvinna. Det har inte i lag uppställts något grundläggande krav på lämplighet för att tjänstgöra som nämndeman och kanske bör man börja med att fråga sig om inte en uppfattning om vad som inte är lämpligt förutsätter, eller i vart fall tjänar på, en beskrivning av vad som efterfrågas som lämpligt. efterfrågade för sin del, som en garanti för att endast personer som är lämpade för uppdraget nomineras till nämndemän, en beskrivning av de egenskaper som en nämndeman förväntas besitta motsvarande den som finns för jurymän i 12 kap. 5 § TF (SOU 1994:99 s. 306). Där anges att de personer som utses till jurymän bör vara kända för omdömesgillhet, självständighet och rättrådighet. Vid en jämförelse med de andra förtroendeuppdrag och yrkeskategorier som tas upp i avsnitt 8.1.6 kan konstateras att det för kommunalt förtroende- valda och riksdagsledamöter saknas en lagfäst lämplighets- beskrivning medan det beträffande gode män och förvaltare samt även för advokater finns vissa bestämmelser. Det kan tyckas inkonsekvent att det i lag finns en beskrivning av de egenskaper som en juryman förväntas besitta när det inte finns någon för nämndemän. Sättet att välja personer till dessa Nämndemän som inte är lämpliga förtroendeuppdrag anses ju i lika mån tillse att endast lämpliga kandidater nomineras. Även ur en mera allmän synpunkt kan det vara bra att i lag beskriva en nämndemans egenskaper som något slags minimikrav. En sådan bestämmelse kan också verka statushöjande på nämndemannens uppdrag, något som enligt kommitténs synsätt är en fördel. En förändrad rekrytering av en del av nämndemannakåren, genom en fri kvot, kanske särskilt motiverar införandet av en vägledande bestämmelse om vilka egenskaper som förväntas. Som nämndes inledningsvis kan vidare en lämplighetsbeskrivning vara bra att utgå ifrån när det gäller att bedöma vad som är olämpligt. Väljer man att föreslå en lämplighetsbeskrivning för nämndemän så ligger ordvalet i den bestämmelse som gäller för jurymän nära till hands som utgångspunkt – att man skall vara omdömesgill, självständig och rättrådig. Även om ordvalet framstår som något ålderdomligt så uttrycker det väl de allmänna egenskaper som bör känneteckna en nämndeman. Uttrycket vara kända för (12 kap. 5 § TF) passar däremot inte så bra i när människor är mera anonyma i sin lokalförsamling i förhållande till tidigare. Den kritik som kan riktas mot en sådan lämplighetsbeskrivning är att den oundvikligen blir allmänt hållen och därför kan påstås sakna egentligt innehåll, varför den heller inte bör förespråkas. Kommittén anser emellertid övervägande skäl tala för införandet av en lämplighetsbeskrivning som kan verka vägledande för att endast goda samhällsintresserade medborgare skall kunna komma i fråga som nämndemän (jfr avsnitt 3.2). Genom en sådan bestämmelse klargörs också ännu tydligare än att personer som hyser extrema åsikter i strid med grundläggande rättsprinciper, inte skall anförtros uppdrag som nämndemän. Exempel på en grundläggande rättsprincip, från vilken avsteg aldrig kan accepteras, är den om alla människors lika värde som kommer till uttryck i 1 kap. 2 och 9 §§ RF. Lämplighetsbestämmelsen bör placeras i 4 kap. RB (AFDL) och som nämnts uttrycka vad som i fråga om lämplighet förutsätts för att någon skall väljas till nämndeman. Att man är lämplig skall dock inte utgöra något valbarhets- eller behörighetskrav. Det är inte möjligt att närmare ange i vilka fall en person skall anses lämplig utan detta får avgöras från fall till fall, utifrån en tolkning av ordalydelsen i bestämmelsen. sker denna prövning från fall till fall. Allmänt kan dock sägas att det av ordalydelsen följer att personen i fråga skall ha ett moget omdöme och viss livserfarenhet. Nämndemän som inte är lämpliga Att man är samhällsintresserad, ett uttryck som använts av kommittén, skall naturligtvis inte uppställas som något krav utan kan anses följa redan av att man visar intresse för att åta sig ett förtroendeuppdrag. Innebörden av begreppet samhällsintresserad är knappast heller exakt. Som utvecklats i avsnitt 3.2 är det inte meningen att uppdrag som nämndeman endast skall ges till medborgare som i olika sammanhang utmärkt sig på något särskilt sätt. Utgångspunkten för lämplighetsbedömningen skall i stället vara att den som uppfyller valbarhetskraven skall kunna komma i fråga som nämndeman. Som utvecklas i det följande är det viktigt att allmänhetens förtroende för rättskipningen upprätthålls. Det förhållandet att en person tidigare gjort sig skyldig till brott kan därför medföra att denne inte är lämplig som nämndeman. Detsamma kan gälla beträffande en person som meddelats näringsförbud eller påförts skattetillägg. Utgångspunkten här liksom i andra sammanhang bör dock vara att en person som har avtjänat sitt straff skall kunna gå vidare utan att diskrimineras eller särbehandlas på annat sätt på grund av tidigare brottslighet. Hur som skall ha förflutit får bedömas från fall till fall. Som framgår av de exempel som domstolarna i kommitténs undersökning har givit när det gäller nämndemän som framstår som olämpliga, kan en nämndemans olämplighet grunda sig på olika typer av beteenden eller tillstånd och vara av mer eller mindre allvarlig grad. Grovt synes man med ledning av vad domstolarna anfört kunna indela olämpligt beteende/tillstånd på följande vis. Beteende/tillstånd som bedöms skada allmänhetens förtroende för rättskipningen (eller i övrigt äventyra den dömande verksamheten). Exempel är brottslighet som inte är bagatellartad (jfr 20 kap. 4 § BrB brott för vilket är stadgat fängelse eller däröver) eller att nämndemannen är delgiven misstanke om brott eller befinner sig i konkurstillstånd samt en del kvalificerade fall när en nämndeman upprepade gånger uteblivit, kommit för sent eller visat svårigheter att hålla sig vaken under förhandlingarna. Hit måste också anses höra när en nämndeman visat förakt mot domareden genom vägran att döma enligt svensk lag eller enligt vedertagen praxis. Ytterligare exempel är när en nämndeman inte rättar sig efter tillsägelser att ändra på ett olämpligt beteende (exempel man Nämndemän som inte är lämpliga kan tänka sig är otillbörligt uppförande i rätten eller otillbörliga kontakter med parter m.fl.). Mera allmän olämplighet. Exempel är försenad ankomst till förhandlingarna, utevaro2 samt en del mindre kvalificerade fall när en nämndeman vid något enstaka tillfälle visat svårigheter att hålla sig vaken under förhandlingarna eller på något annat sätt uppträtt olämpligt. 8.2.4Allmänt om skiljande från uppdraget m.m. Enligt kommitténs mening bör beteenden/tillstånd hos nämndemannen som bedöms skada allmänhetens förtroende för rättskipningen kunna leda till en prövning av nämndemannens uppdrag. Det bör vara domstolen som prövar nämndemannens uppdrag. Enligt vad som utvecklats i avsnitt 8.2.1 anser kommittén att det föreligger ett behov av reglering som tar sikte på situationer med nämndemän som inte längre framstår som lämpliga. Kommittén har i avsnitt 8.2.2 utvecklat skälen för införandet av en allmän lämplighetsbestämmelse som skall verka vägledande för att endast goda samhällsmedborgare skall kunna komma i fråga som nämndemän. Det är vidare kommitténs mening att det för de i och för sig fåtaliga fall som det visar sig att en vald nämndeman inte längre framstår som lämplig att fullgöra sitt uppdrag bör införas en möjlighet att ingripa med stöd av lag. Nämndemän är domare när de utövar sina uppdrag och har samma rösträtt som juristdomare. Detta talar i sig för att man anlägger en restriktiv syn på möjligheten att skilja en nämndeman från uppdraget på grund av olämplighet. Att ordinarie domare i princip är oavsättliga syftar till att garantera deras oberoende. Enligt 11 kap. 5 § RF får den som utnämnts till ordinarie domare (förutom i fall då han uppnått gällande pensionsålder eller annars enligt lag är skyldig att avgå med pension) skiljas från tjänsten endast om han genom brott eller grovt eller upprepat åsidosättande av tjänsteåliggande har visat sig uppenbarligen olämplig att inneha tjänsten (jfr avsnitt 8.1.6 beträffande Statens ansvarsnämnds praxis när det gäller ordinarie domares brottslighet). Samma bakomlig- gande tanke om domares oberoende ställning gör sig i princip 2 I utdöms böter vid utevaro. Nämndemän som inte är lämpliga gällande även beträffande nämndemän även om de senare naturligtvis inte har samma koppling till övriga statsmakter genom ett anställningsförhållande. Nämndemän har dock inte det starka skyddet enligt grundlagen. Som domare har dessa en ämbets- liknande mellanställning. En nämndeman är förtroendevald och skall företräda allmänheten . Nämndemännens medverkan anses bidra till att medborgarnas förtroende för domstolarnas verksamhet upprätthålls. Det finns mot denna bakgrund anledning att ställa stora krav på nämndemännen, särskilt när det gäller att dessa inte gör sig skyldiga till brott. bör det inte ens kunna misstänkas att en nämndeman hindras från tjänstgöring därför att han eller hon uppfattas som misshaglig av domstolen. Det är därför angeläget, dels att de åtgärder som vidtas med anledning av att en nämndeman framstår som olämplig sker öppet och med direkt stöd av lag, dels att inte mera allmän olämplighet leder till entledigande. Enligt kommitténs mening är det sammanfattningsvis beteenden/tillstånd som bedöms skada allmänhetens förtroende för rättskipningen, som bör kunna leda till en prövning av nämndemannens uppdrag (jfr uppdelningen i avsnitt 8.2.3). Härvid bör det, med hänvisning till vad uttalat beträffande ordinarie domare, som princip vara utan betydelse i vilken domstol nämndemannen tjänstgör. Nämnden har uttalat att det på en domare måste ställas samma krav på redbarhet och oförvitlighet oavsett vilka arbetsuppgifter denne tilldelas. När det gäller vilket organ som bör kunna pröva nämnde- mannens uppdrag har kommittén bl.a. gjort följande allmänna överväganden. Mot bakgrund av att nämndemän erhåller sina uppdrag från kommunerna har kommittén övervägt om man bör införa en möjlighet för fullmäktige att under vissa förutsättningar pröva en nämndemans uppdrag. Det kan nämligen hävdas att det organ som en gång givit förtroendet också skall vara det organ som återkallar detsamma. Eftersom nämndemannens tjänstgöring utförs på annat håll än i kommunen skulle dennes olämplighet i så fall få påtalas av domstolen för kommunen. Kommittén har emellertid funnit det olämpligt att en politiskt vald församling ges möjlighet att pröva enskilda personers tjänstgöring som domare. Saken skulle ställas på sin spets om exempelvis valförsamlingen inte delar domstolens uppfattning att nämndemannen i fråga är olämplig. Nämndemän som inte är lämpliga kommunerna möjlighet att pröva en nämndemans uppdrag talar redan det förhållandet att det förtroende som uttrycks genom att nämndemannen väljs kan sägas gälla endast vid det tillfälle då det ges. Detta kommer i ännu högre grad att bli fallet vid en rekrytering i en fri kvot. Att nämndemän fullgör sina uppdrag som domare kan synas tala för att samma ordning för prövning av nämndemannens uppdrag bör gälla som för ordinarie domare. beslutar i frågor som rör arbetstagare och anställningsförhållanden. Att låta pröva de förtroendevalda nämndemännens uppdrag ter sig därför främmande. I enkäter som NRF riktade till nämndemanna- föreningar och nämndemän i landet ställdes bl.a. frågan om hur en situation när en nämndeman inte är lämplig för uppdraget skall hanteras. I flertalet svar återkom en partssammansatt grupp (alternativt ansvarsnämnd) som förslag. Även i kommittén har förespråkats att en ifrågasatt nämndeman skall prövas av sina likar. Kommittén har därför övervägt inrättande av en , eventuellt inom ramen för NRF och eventuellt med drag av . Med hänsyn till de avgörande skillnader som råder mellan som sammanslutning och NRF samt till att samma slags prövning torde kunna uppnås i vanlig domstol saknas dock tillräckligt goda skäl för en särskild disciplinnämnd. Det kan för övrigt ifrågasättas om inte redan uttrycket disciplin framstår som främmande när det rör sig om ett uppdrag. Några disciplinära åtgärder av bestraffnings- karaktär torde det inte kunna bli fråga om. Kommittén har i stället koncentrerat sina överväganden i denna fråga till att det bör vara domstolen som prövar nämndemannens uppdrag, se vidare i det följande. Som framgår anlägger kommittén en restriktiv syn på möjligheten att över huvud taget skilja en nämndeman från dennes uppdrag. Nämndemän som inte är lämpliga 8.2.5Nämndemän som begått brott skall i vissa fall entledigas Att en nämndeman under pågående mandatperiod döms för brott är enligt kommitténs mening allmänt av så förtroendeskadlig natur att det bör leda till att nämndemannen entledigas. Kommittén föreslår en regel i 4 kap. RB (AFDL) enligt vilken en nämndeman som genom lagakraftvunnet avgörande dömts för brott till annan påföljd än böter, skall entledigas. Kommittén föreslår att det införs en skyldighet för nämndemannen att upplysa om sådana förhållanden som kan antas påverka uppdraget. Enligt vad som utvecklats i avsnitt 8.2.4 finns det anledning att ställa stora krav på nämndemän, särskilt när det gäller att dessa inte gör sig skyldiga till brott. Att en nämndeman under pågående mandatperiod döms för brott är enligt kommitténs mening allmänt av så förtroendeskadlig natur att det bör leda till att nämnde- mannen entledigas. Detta bör dock endast gälla vid brottslighet som inte är av bagatellartad natur. Kommittén anser att frågan om en nämndeman skall entledigas eller inte kan relateras direkt till den påföljd som döms ut för brottet. Den lagtekniska lösningen bör vara att en nämndeman som genom lagakraftvunnet avgörande dömts för brott till annan påföljd än böter, skall entledigas. Genom en konstruktion som innebär att annan prövning inte skall ske än ett konstaterande av det inträffade, kan det undvikas att tillskapa ett komplicerat regelsystem för de i och för sig fåtaliga fall som det kan antas bli fråga om. Det bör sakna betydelse om brottet begåtts innan tjänstgöringen påbörjats eller därefter. Förslaget innebär att det kan sägas ställas högre krav på nämndemän än på ordinarie domare och en del förtroendevalda. Enligt kommitténs mening är detta emellertid motiverat med hänsyn till att nämndemännens medverkan i sig skall bidra till att medborgarnas förtroende för domstolarnas verksamhet upprätt- hålls. I praktiken fungerar det vidare så, både när det gäller kommunalt förtroendevalda och riksdagsmän, att dessa ofta av politiska skäl tvingas att avgå för det fall de gör sig skyldiga till brott. Den nu föreslagna bestämmelsen innebär att det knappast blir aktuellt att tillämpa 20 kap. 4 § BrB och den möjlighet till Nämndemän som inte är lämpliga entledigande som där ges när en nämndeman gjort sig skyldig till brott. Något uttryckligt undantag torde dock inte behöva införas i bestämmelsen. Kommittén anser att det bör föreligga en skyldighet för nämndemännen att upplysa om sådana förhållanden som kan antas påverka uppdraget. Detta motiveras bl.a. av att nämndemannen kanske dömts för brott vid en annan domstol än den där han eller hon har sin tjänstgöring. I ett sådant fall blir inte detta förhållande automatiskt känt för den domstol där nämndemannen tjänstgör. Även förhållanden som påverkar nämndemannens valbarhet eller behörighet bör nämndemannen vara skyldig att upplysa om, liksom över huvud taget förhållanden som påverkar uppdraget. Kommittén föreslår att den regel i 4 kap. RB och AFDL enligt vilken rätten självmant prövar den valdes behörighet, skall kompletteras med en upplysningsskyldighet för nämndemannen. 8.2.6Möjlighet till avstängning av nämndemän i andra fall I andra fall när beteenden/tillstånd hos nämndemannen bedöms skada allmänhetens förtroende för rättskipningen bör domstolen kunna fatta beslut om att avstänga nämndemannen från tjänstgöring. Kommittén föreslår en regel i 4 kap. RB (AFDL) enligt vilken beslutet skall vara skriftligt och motiverat. Beslutet skall gälla och kunna omprövas. Nämndemannen skall beredas tillfälle att yttra sig innan beslut om avstängning fattas. Som huvudregel skall vidare, om det är möjligt, samråd ske med företrädare för nämndemännen vid domstolen. En nämndemans beteende/tillstånd kan även i andra fall, än när fråga är om allvarlig brottslighet som nämndemannen döms för , vara av sådan art att det bedöms skada allmänhetens förtroende för rättskipningen (jfr uppdelningen i avsnitt 8.2.3). Med hänsyn till de många olika situationer som kan uppstå och till vad kommittén utvecklat i avsnitt 8.2.4 bör emellertid inte andra fall än de då nämndemannen under mandat- perioden döms till annan påföljd än böter leda till att denne entledigas. Här bortses från det fallet att nämndemannen själv begär att få bli entledigad, se vidare avsnitt 8.2.7. I andra fall bör domstolens ledning i stället, precis som i viss utsträckning sker , kunna fatta beslut om att avstänga nämndemannen från Nämndemän som inte är lämpliga Detta bör alltså ske i administrativ ordning. Att domstolens ledning ytterst bör ha denna möjlighet är naturligt med hänsyn till att denna allmänt får anses ha ett ansvar för att det vid domstolen inte förekommer något som kan skada allmänhetens förtroende för rättskipningen eller i övrigt äventyra den dömande verksamheten. Avstängning av en nämndeman från tjänstgöring bör emellertid ske öppet med redovisande av skälen för ställningstagandet. Det bör ske med uttryckligt stöd av lag vari anges de närmare förutsätt- ningarna för när beslut om avstängning kan fattas. För att tillgodose kravet på öppenhet bör beslutet vara skriftligt och motiverat. Det bör vidare gälla och kunna omprövas. Det bör särskilt anges att nämndemannen skall beredas tillfälle att yttra sig innan beslut om avstängning fattas. Om det är möjligt skall vidare, innan beslut om avstängning fattas, samråd ske med företrädare för nämndemännen vid domstolen. Detta torde vara möjligt på de flesta håll där det finns en nämndemannaförening vid domstolen, eller om nämndemännen där kan företrädas på något annat sätt. Beslut om avstängning bör kunna fattas i situationer där beteenden/tillstånd hos nämndemannen bedöms skada förtroendet för rättskipningen. En sådan situation är exempelvis att nämnde- mannen är delgiven misstanke om brott. Att nämndemannen förekommer i sådant sammanhang kan enligt kommitténs mening skada förtroendet för rättskipningen oavsett brottslighetens art och den påföljd som kan komma att ådömas. Så länge misstanke mot nämndemannen kvarstår och saken inte har prövats genom lagakraftvunnen dom bör nämndemannen därför kunna avstängas från tjänstgöring. Detsamma gäller om nämndemannen är i konkurstillstånd. De nu nämnda situationerna är enligt kommittén av sådan art att beslut om avstängning bör kunna fattas utan att samråd sker med företrädare för nämndemännen vid domstolen. När det gäller brottslighet bör vidare upptäckt av tidigare begången sådan kunna leda till att nämndemannen avstängs från tjänstgöring. I detta avseende korresponderar möjligheten till avstängning med lämplighetsbestämmelsen. För det fall det visar sig att en nämndeman tidigare gjort sig skyldig till brott och denna omständighet bedöms skada förtroendet för rättskipningen bör beslut om avstängning kunna fattas. Även om en nämndeman döms för brott till ett bötesstraff kan i Nämndemän som inte är lämpliga undantagsfall en förtroendefråga uppstå som bör kunna leda till ett beslut om avstängning. Som exempel kan nämnas om nämnde- mannen döms för brott mot tystnadsplikt som begåtts inom ramen för uppdraget. I avsnitt 8.2.3 har ytterligare några situationer redovisats som bedömts kunna skada allmänhetens förtroende för rättskipningen. Det rör sig om kvalificerade fall, som när en nämndeman upprepade gånger uteblivit, kommit för sent eller visat svårigheter att hålla sig vaken under förhandlingarna. Hit måste också anses höra när en nämndeman visat förakt mot domareden genom vägran att döma enligt svensk lag eller enligt vedertagen praxis. Ytterligare exempel är när en nämndeman inte rättar sig efter tillsägelser att ändra på ett olämpligt beteende. Det är emellertid inte möjligt att uttömmande ange alla de situationer där beslut om avstängning bör kunna fattas. Denna prövning bör anförtros domstolsledningen som har att fatta sitt beslut utifrån en bedömning av vad som kan skada allmänhetens förtroende för rättskipningen. Det är härvid den skada som nämndemannens eventuellt fortsatta tjänstgöring kan orsaka (på allmänhetens förtroende för rättskipningen) som skall avgöra. Beslut om avstängning får däremot självfallet inte tillgripas som bestraffningsåtgärd. 8.2.7Nämndemannens rätt att bli entledigad Kommittén föreslår en regel i 4 kap. 8 § RB (21 § AFDL) som ger en nämndeman som påtalats som olämplig eller som själv upplever sig som olämplig rätt att bli entledigad. Av avsnitt 8.1.3 framgår att en nämndeman som påtalas som olämplig oftast väljer att självmant avsäga sig sitt uppdrag. En sådan åtgärd framstår för kommittén som naturlig. Det saknas emellertid möjlighet för domstolen att entlediga nämndemannen på denna grund. Eftersom det är en skyldighet att fullgöra nämndemanna- uppdrag har en nämndeman endast i vissa fall rätt att avgå. Enligt 4 kap. 8 § första stycket RB (21 § första stycket AFDL) får rätten entlediga nämndemannen – förutom om nämndemannen fyllt – om denne uppvisar giltigt hinder. I stället sker entledi- gandet i dessa fall genom att fullmäktige beviljar nämndemannens begäran. Enligt kommitténs mening bör det införas en uttrycklig regel som ger nämndemannen rätt att avgå i dessa fall med stöd av Nämndemän som inte är lämpliga vilken domstolen kan bevilja nämndemannens begäran om att få bli entledigad. Den grundläggande skyldigheten att åta sig och fullfölja nämndemannauppdrag bör däremot finnas kvar av principiella skäl. förekommer knappast att någon tvingas till sådant uppdrag vare sig innan eller efter det att man valts. 8.2.8Åtgärder vid mera allmän olämplighet Såsom sker bör domstolen i de fall en nämndeman uppvisar mera allmän olämplighet lösa problemen genom att i första han ta kontakt med nämndemannen och påtala vad som brustit i hans eller hennes uppträdande. I de fall en nämndeman uppvisar mera allmän olämplighet bör det enligt kommitténs mening räcka med att samtal förs med nämndemannen. I avsnitt 8.2.3 upptas som exempel på sådan olämplighet försenad ankomst till förhandlingarna, utevaro samt en del mindre kvalificerade fall när en nämndeman vid något enstaka tillfälle visat svårigheter att hålla sig vaken under förhandlingarna eller på något annat sätt uppträtt olämpligt. Såsom sker bör domstolen i dessa fall i första hand ta kontakt med nämndemannen och påtala vad som brustit i hans eller hennes uppträdande. Dessa samtal bör kunna föras utan att nämndemannen avbryter sitt tjänstgörings- schema. I vissa fall ligger säkerligen problemet i gränslandet till vad som är en utbildningsfråga.