sou · GQB35d1 · 2003-01-01 00:00:00 — Ytterligare en konsekvens av hanteringen av sjukförsäkringen är att kunskapen om hur den faktiska sjukfrånvaron utvecklas starkt försämrats. Som utredningen påpekade i sitt delbetänkande saknas information om sjukfrånvaron . Uppgifter om diagnoser, de sjukskrivnas arbetsplatser, arbetsgivare och yrke finns ännu inte heller i RFV:s och försäkringskassor- nas sjukförsäkringsregister. Nuvarande användning av avgifter och villkor synes mera syfta till att reglera totalkostnad och finansieringsmetod för sjukförsäkringssystemet än att såsom normalt är fallet i en försäkring påverka den faktiska sjukfrån- varon. Synen på sjukförsäkringen som den kommer till uttryck i utformning av regelverk, administration och finansiering förefaller också vara att syste- met betraktas och hanteras som ett bidragssystem snarare än som ett självfinansierat försäkringssystem. Utredningen är övertygad om att även ett gemensamt offentligt försäk- ringssystem för att fungera rationellt och effektivt måste bygga på försäk- ringsmässiga principer, dvs. med samband mellan och möjliga ersättningar, självrisker som speglar faktiska utfall/kostnader, möjligheter att balansera variationer i intäkter och kostnader, etc. En hållbar, långsiktig lösning är mot den ovan beskrivna bakgrunden svår att uppnå utan att ett antal viktiga principiella frågor diskuteras. En väsent- lig/avgörande fråga är huruvida en autonom sjukförsäkring i försäkrings- mässiga former kan utvecklas inom ramen för det generella offentliga försäk- ringssystem som direktiven föreskriver. I kapitel 6 diskuterar och redovisar utredningen hur en sjukförsäkring i försäkringsmässiga former skulle kunna utformas. Utredningen finner sammanfattningsvis att sjukförsäkringen måste ges en mera försäkringsmässig utformning och att en allmän, obligatorisk sjukför- säkring mycket väl kan organiseras och administreras som en fristående för- säkring utanför den statliga budgeten. Nuvarande pensionssystem har lagts som ett autonomt system utanför budgeten men inom taket för statens utgifter. Ett autonomt sjukförsäkringssystem kan däremot sannolikt inte inrymmas under utgiftstaket. Framför allt är det nuvarande systemet ett hinder för en effektiv försäkring genom att kostnader för sjukpenning inte är utbytbara mot kostnader för åtgärder som skulle minska sjukfrånvaron. Frågan om huruvida sjukförsäkringen bör ligga utanför eller inom utgifts- taket bör dock diskuteras vidare i den fortsatta beredningen av hur sjukför- säkringssystemet skall utformas. (S1999:08) föreslog att sjukförsäk- ringen skulle ersättas av en särskild rehabiliteringsförsäkring med en mera fristående ställning i förhållande till statsbudgeten. Utred- ningen föreslog vidare att försäkringen utgifter skulle fondfinansie- ras: Rehabiliteringsförsäkringens liksom styrelsens verksamhet finansieras med avgifter från arbetsgivare och egna företagare samt övergångsvis med stats- bidrag från staten. Rehabiliteringsförsäkringen får en försäkringsmässig konstruktion och en fond för ersättningar från försäkringen skapas. I ett första steg byggs en fiktiv fond för försäkringen upp. Efter en tre- årsperiod skapas en från statsbudgeten helt fristående fond för rehabilitering till arbete. Avgifterna får variera efter fondens utgifter och därmed för- ändringar i landets totala hälsoläge. Det är upp till att fast- ställa avgiften. Kammarkollegiet ges i uppdrag att förvalta fondens medel. HpH anser att några bestående förutsättningar för ett stabilt sjuk- försäkringssystem och stabil långsiktig hälsa på arbetsplatsen inte kan skapas utan att strukturella reformer genomförs. I en försäkringsmässig sjukförsäkring finns ett direkt samband mellan och kostnader. Försäkringen kan också göra alla de insatser, förebyggande, medicinska och andra rehabiliterande, som erfordras för att minska skadeutfallet. De förutsättningar/restriktioner som gäller bland annat avseende sjukvårdens prioriteringsregler kan inte förenas med behovet av ett fritt utrymme för en helt försäkringsmässig sjukförsäkrings köp av tjänster. En sådan helt självständig försäkring skulle fritt också köpa medicinska tjänster i de fall den allmänna sjukvården inte tidsmässigt och på annat sätt kan motsvara efterfrågan. denna restriktion välmotiverad och att det finns skäl som talar för att den bör bestå även inom ramen för en mer fristående försäk- ring. HpH inser att en övergripande diskussion och nya ställnings- taganden avseende en offentlig försäkrings möjligheter att vidta de försäkringsmässigt riktiga åtgärderna kommer att ta avsevärd tid. En sådan diskussion bör dock omgående påbörjas och inriktnings- beslut bör därefter tas som grund för en nödvändig reform. En ut- veckling mot en försäkringsmässig sjukförsäkring måste ske stegvis. kan och måste åtgärder genomföras inom ramen för nuvarande system. HpH föreslår därför som ett första steg mot en mera fristående sjukförsäkring, att försäkringen - som - finansieras över statens budget, med den förändringen att endast en totalram, med sedvanlig anslagskredit, budgeteras för verksamheten. som central myndighet skall inom ramen för denna totalram ansvara för och leda verksamheten. En mera flexibelt disponibel totalram för sjukförsäkringen är, enligt HpH:s uppfattning, en nödvändig förutsättning för de insat- ser som måste vidtas för att bryta den negativa sjukfrånvaroutveck- lingen. HpH vill utöver de nu lagda förslagen upprepa de förslag som läm- nades i junirapporten och som HpH därefter inte har haft anled- ning att förändra. (Förslagen redovisas i sin helhet i bilaga 1:3) HpH föreslog att taket för sjukpenninggrundande inkomst skall höjas från 7,5 till 10 prisbasbelopp. HpH anser att en allmän, offentlig sjukförsäkring måste utformas så att flertalet försäkrade kan rymmas under taket. Försäkringens legitimitet kommer annars att urholkas. HpH föreslog vidare att regeringen skall uppdra åt Riksförsäk- ringsverket och att, i nära samarbete med berörda lokala myndigheter, påbörja en utvecklad samverkan rörande en arbetslivsinriktad rehabilitering i hela landet samt att omgående och på minst tre platser i landet utforma en projekt- beskrivning för en pilotverksamhet avseende effektivare rehabili- tering. HpH föreslog också att en permanent fristående grupp för analys och bevakning av utvecklingen av hälsa och ohälsa i arbets- livet skall etableras. Dessa förslag bereds i rege- ringskansliet. HpH föreslog också att sjukförsäkringens ersättningar till sjuk- vården avseende av försäkringskassa begärda läkarintyg och andra medicinska underlag görs prestationsbaserade och sker direkt mellan berörd kassa och sjukvårdsenhet, samt att sjukförsäkrings- avgiften skall beräknas med ett högre tal på löner till anställda som inte omfattas av sjuklönelagen. Avgiftsskillnaden skall spegla den uppskattade faktiska skillnaden i sjukförsäkringens kostnader. HpH har noterat att de två sistnämnda förslagen ännu inte beak- tats. HpH vill därutöver erinra om för - slag angående rehabilitering av nu långvarigt sjukskrivna. Utredningen konstaterar att många långtidssjukskrivna nu gått alltför länge sjukskrivna utan att adekvata, aktiverande åtgärder satts in. En temporär ökning av antalet långtidssjukskrivna synes därför vara ofrånkomlig. Om var och en som är långtidssjuk- skriven skall få en möjlighet att helt eller delvis återgå till arbetet fordras ett väsentligt resurstillskott som utredningen inte kan se ryms inom ramen för nuvarande utgiftstak. Utredningen föreslår att regeringen i särskild ordning ger sjukför- säkringen ett temporärt resurstillskott för oatt möjliggöra utredningar och bedömningar av hur nu långtids- sjukskrivnas sjukskrivningsperiod skall avslutas (huvudregeln i förslaget om en tidsbegränsad sjukskrivning) o att genomföra de åtgärder som kan bli aktuella Utredningen bedömer att enbart en första genomgång av 50 000 långtidssjuka skulle kräva ett resurstillskott på . Därtill kommer ytterligare resurstillskott att erfordras för de rehabiliteringsinsatser som är nödvändiga. Slutligen tillkommer i ökad belastning på statens budget utredningen förslag om särskilda åtgärder för rehabilitering av nu lång- tidssjukskrivna. Dessa åtgärder beräknas sammantaget kräva att ytterligare 4,3–6,3 miljarder av statens medel omdisponeras till sjukförsäkringssystemet. Dessa insatser bör kunna fördelas . Utredningens förslag innebär att om de genomförs i sin helhet att sammanlagt behöver sjukförsäkringssystemet ett tillskott på ca 3 600–. Beloppen är visserligen stora men i relation till möjliga och nöd- vändiga besparingar i ett system som kostar mer än synes de både nödvändiga och försvarliga. Enligt kommittéförordningen (1998:1474) § 15 skall utredningen analysera och ange vilka konsekvenser förslagen får för olika verk- samheter i samhället. Vilka konsekvenser får förslagen för den kommunala självstyrelsen, för brottsligheten, för sysselsättning och offentlig service i olika delar av landet, för små företags arbets- förutsättningar, konkurrensförmåga eller villkor i övrigt, för jäm- ställdheten mellan kvinnor och män eller för möjligheten att nå de integrationspolitiska målen? HpH bedömer att förslagen inte har någon påverkan på den kommunala självstyrelsen. Däremot påverkas som Sjukförsäkrings- utredningen S 1999:09 tidigare redovisat, kommunerna såsom arbetsgivare av förslaget om en förlängd sjuklöneperiod. Utred- ningen anser beträffande brottsligheten att förslagen inte har någon negativ påverkan vare sig för brottsligheten eller för brottsföre- byggande arbete. HpH:s förslag kommer att innebära förbättrade möjligheter för sysselsättning genom att framförallt rehabiliteringsarbetet effektivi- seras. Offentlig service i olika delar av landet förbättras kraftigt genom utredningens förslag genom en minskad sjukfrånvaro inom offentlig verksamhet som ger medborgarna en bättre service. Små företag får förbättrade villkor med sänkt sjukförsäkringsavgift och ett tak för sjuklönekostnader. Dessa företags kostnader för rehabi- litering av anställda föreslås också täckas av försäkringen. En utför- lig konsekvensanalys av reglers effekter för små företags villkor redovisas i bilagorna 1:3 och 1:10. HpH föreslår en generell skyldighet för arbetsgivare att svara för att det finns företagshälsovård att tillgå. gäller emeller- tid att en arbetsgivare skall svara för att den företagshälsovård som arbetsförhållandena kräver finns att tillgå. Den förändring HpH föreslår är av begränsad art och innebär främst ett tydligare ansvar för arbetsgivarna. Enligt förslaget gäller detta inte en arbetsgivare om synnerliga skäl talar häremot. Som redovisas i avsnitt 4.5.1 kan detta vara fallet om en arbetsgivare visat att han inte kunnat träffa avtal om företagshälsovård utan oskäligt höga kostnader. Vid bedömning av om kostnaderna är oskäliga får ett företags storlek vägas in. Mot denna bakgrund anser HpH att det i detta hänseende inte behöver vidtas några särskilda åtgärder för små företag. Utredningen har iakttagit stora skillnader i sjukfrånvaro mellan kvinnor och män. Utredningens bedömning är att förslagen leder till ökad jämställdhet mellan kvinnor och män genom att kvinnornas arbetsmiljö uppmärksammas och förbättras. Utredningens bedömning är att möjligheterna att nå de integ- rationspolitiska målen förbättras av utredningens förslag, eftersom människor med icke-nordiskt medborgarskap är överrepresen- terade bland de långtidssjukskrivna. Utredningens förslag att regeringen skall uppdra åt RFV att utveckla och produktionssätta ett system för uppföljning och redovisning inkluderar registrering av uppgift om diagnos och intygsskrivande läkare. Detta skulle kunna uppfattas som ett hot mot den personliga integriteten. Motsvarande uppgifter finns registrerade i förtidspensions/sjukbidragsregistret. Utred- ningen har inte kunna finna att dessa uppgifter missbrukats. Utredningen förutsätter också, att dagens tekniska förutsättningar, möjliggör att dessa uppgifter kan föras utan att den personliga integriteten kan ifrågasättas. Det förslag till samlad handlingsplan för ökad hälsa i arbetslivet som redovisas i detta betänkande innehåller åtgärder och insatser inom en rad olika områden. Handlingsplanen syftar, i ekonomiskt hänseende, till att sänka sjukförsäkringens kostnader. Sjukför- säkringens kostnader i statens budget för har beräknats till . Kostnaderna för förtidspension, sjukpenning och rehabiliteringspenning har ökat med i genomsnitt eller . HpH föreslår att regeringen initierar och ansvarar för en flerårig informationsverksamhet som syftar till ökad hälsa i arbetslivet och att staten via medel från sjukförsäkringsanslaget finansierar denna informationsverksamhet med . HpH bedömer att denna kostnadsökning väl kommer att kunna kompenseras av lägre ersättningskostnader i för- säkringen. Det torde i hög grad vara realistiskt att en sådan kampanj leder till minskade utbetalningar av sjukpenning. motsvarar fyra dagars ökning av sjukför- säkringskostnaderna. Införandet av en förlängd sjuklöneperiod minskar försäkrings- kassans administrativa kostnader. beräknade besparingen till . HpH föreslår att försäkringskassorna får behålla det därigenom ökade utrymmet för inriktning och utveckling av resurser för den före- slagna koordinatorfunktionen och uppstramningen av sjuk- skrivnings- och rehabiliteringsprocessen genom bl.a. ett tydligare planerings- och samordningsansvar. Därigenom uppstår inga kon- sekvenser för statens budget. Högkostnadsskyddet för små företag beräknas kosta ca 800 miljo- ner kronor. HpH föreslår också att sjukförsäkringen skall kunna ersätta rehabiliteringskostnader för anställda i denna grupp företag. HpH har inte underlag för att exakt kunna bedöma hur stora dessa kostnader kan beräknas bli. Mot bakgrund av att sjukfrånvaron, och därmed sannolikt också, rehabiliteringsbehoven hos de anställda i dessa företag är avsevärt lägre än i större företag be- dömer HpH att kostnadskonsekvenserna för försäkringen blir begränsade. HpH anser att dessa kostnader kan finansieras genom de minskade kostnader som uppstår genom det föreslagna åtgärds- paketet. HpH vill understryka att införandet av ett högkostnads- skydd för mindre företag är en nödvändig och angelägen förtroen- deskapande åtgärd som kan ge grund för andra mer strukturella insatser. HpH föreslår att skall svara för att arbets- sökande personer som är arbetslösa har tillgång till företagshälso- vård. Med arbetssökande avses personer som är inskrivna hos arbetsförmedlingen. Med företagshälsovård jämställs i detta sammanhang annan motsvarande kompetens att bedöma arbets- förmåga och behov av rehabilitering. HpH bedömer att arbets- marknadsmyndigheten inom ramen för den egna organisationen till stor del har erforderlig kompetens. En viss komplettering av kompetens kan dock bli nödvändig, varför en begränsad ökning av kostnaderna inte kan uteslutas. HpH bedömer att förlaget om att skall göra särskilda insatser i företag med hög sjukfrånvaro kan genomföras inom ramen för verkets befintliga resurser. HpH bedömer att förslaget om att regeringen skall fastställa övergripande mål för andelen människor arbete liksom förslagen om förbättrad årsredovisning, ökat arbetsgivaransvar och ett förbättrat rehabiliteringsunderlag har relativt begränsad eller ingen effekt på statens budget. Förslagen om förseningsavgift och särskild arbetsgivaravgift för korttidsanställda ökar statens intäkter något. HpH:s förslag till förlängd sjuklöneperiod innebär en utgifts- minskning i statens budget. Denna minskning skall kompenseras med en motsvarande sänkning av arbetsgivaravgifterna. Förslaget blir därmed ur statsbudgetsynpunkt helt neutralt. 7.1Förslaget till lag om ändring i lagen (1962:381) om allmän försäkring I andra stycket har inkomstgränsen för sjukpenninggrundande inkomst höjts till tio gånger prisbasbeloppet. Paragrafen, som är ny, innehåller bestämmelser om tidsbegränsning av sjukpenning. Ett syfte med bestämmelserna i denna paragraf är att få till stånd en prövning av att den försäkrade får ett aktivt stöd i form av rehabiliteringsåtgärder. Huvudbestämmelsen om tidsbegränsning av sjukpenningför- månen finns i första stycket. Enligt denna lämnas sjukpenning för . Sjukpenning kan lämnas fortlöpande . Därefter kan fortsatt sjukpenning utan avbrott lämnas endast om det föreligger särskilda skäl härför enligt tredje stycket. Före- ligger inte särskilda skäl för fortsatt sjukpenning skall denna för- mån inte längre betalas ut. Av andra stycket följer att sjukpenning därefter inte kan utbetalas för tid innan det har gått , om det inte finns särskilda skäl enligt tredje stycket. I andra stycket finns en kompletterande bestämmelse om begränsning av sjukpenning när det har förekommit avbrott i utbetalningen. Härvid gäller att sjukpenning lämnas för inom en ramtid av , dvs. bestämmelsen är tillämplig när en försäkrad har fått sjukpenning för sammanlagt minst , s.k. ersättningsdagar. Med dagar för vilka det har lämnats sjukpenning likställs även dagar för vilka den försäkrade har fått rehabiliteringspenning enligt 22 kap. AFL eller sjuklön enligt lagen om sjuklön. Förekommer det ett uppehåll på minst för vilken tid varken sjukpenning, rehabili- teringspenning eller sjuklön har lämnats, skall ny ramtid gälla, dvs. sjukpenning kan därefter lämnas utan att det krävs särskilda skäl härför enligt tredje stycket. Enligt bestämmelserna i tredje stycket kan sjukpenning lämnas även än som medges enligt första och andra stycket, om det föreligger särskilda skäl för det. Detta förutsätter att det förutom att grundvillkoret i 3 kap. 7 § om att arbetsförmågan är nedsatt på grund av sjukdom skall finnas något ytterligare skäl för att sjukpenning skall kunna lämnas . Vad som avses med särskilda skäl har behandlats ovan i avsnitt 4.8.5. Beträffande den bedömning som skall ske enligt bestämmelserna i förevarande paragraf, s.k. ettårsprövning, hänvisas till nämnda avsnitt. Paragrafen, som är ny, innehåller bestämmelser om att försäkrings- kassan vid längre sjukperioder skall inhämta underlag från före- tagshälsovård. Sådant underlag skall inhämtas bl.a. för kontroll av om arbetsförmågan är nedsatt på sådant sätt att det föreligger rätt till sjukpenning enligt 3 kap. 7 §. Underlaget skall inhämtas när sjukperioden uppgår . Vad som avses med sjukperiod anges i 3 kap. 4 § andra stycket. I en sjukperiod ingår sjukfrånvaro under vilken den försäkrade har erhållit sjukpenning, sjuklön eller rehabiliteringspenning. Underlag skall inhämtas från företagshälsovården även inför prövning enligt 3 kap. 3 a §, den s.k. ettårsprövningen. Därvid skall underlaget ligga till grund för en bedömning av hur sjukpenning- perioden skall avslutas eller om det finns särskilda skäl för fortsatt sjukpenning (4.8.5). En försäkrad som saknar anställning har ofta inte koppling till någon företagshälsovård. I sådant fall får ett underlag inhämtas från en annan institution som har särskild kompetens att bedöma arbetsförmåga och rehabiliteringsbehov. För arbetslösa personer som är arbetssökande skall enligt 3 kap. 2 b § arbetsmiljölagen (1977:1160) länsarbetsnämnden svara för att sådan kompetens finns att tillgå. Med arbetssökande avses i detta sammanhang den som är inskriven hos en arbetsförmedling. För övriga personer utan anställning, t.ex. egenföretagare eller studerande, får underlag inhämtas från en annan institution än en företagshälsovård, om den bedöms ha erforderlig kompetens för bedömning av arbetsförmåga och rehabiliteringsbehov. I första stycket införs ett villkor om att den försäkrades syssel- sättning skall ha en viss omfattning för att arbetsgivaren i före- kommande fall skall vara skyldig att klarlägga rehabiliterings- behovet. Kravet på en viss omfattning av sysselsättningen uttrycks genom ett krav på viss lägsta nivå på den inkomst den försäkrade uppbär från den aktuella arbetsgivaren. Understiger denna inkomst på månadsbasis av prisbasbeloppet, är arbetsgivaren inte skyldig att klarlägga ett eventuellt rehabiliteringsbehov hos den försäkrade. Arbetsgivaren är i nämnda fall heller inte skyldig att upprätta något rehabiliteringsunderlag enligt andra stycket i denna paragraf. Detta kan bl.a. gälla när en fysisk person i begränsad omfattning anlitar en person för sysslor av privat natur, t.ex. barn- passning eller trädgårdsarbete. Bestämmelserna i andra stycket om en arbetsgivares skyldighet att påbörja en rehabiliteringsutredning ändras till att avse rehabili- teringsunderlag. Vad ett rehabiliteringsunderlag skall innehålla anges i 4 a §. En arbetsgivare skall påbörja att upprätta ett rehabili- teringsunderlag i samma situationer som rehabiliteringsutredning skall påbörjas enligt nuvarande bestämmelser. Till skillnad från vad som gäller beträffande den nuvarande rehabiliteringsutredningen blir det obligatoriskt för en arbetsgivare att påbörja att upprätta ett rehabiliteringsunderlag i de situationer som anges i bestämmelsen. Villkoret att det inte framstår som obehövligt slopas. Bestämmelserna i tredje stycket ändras delvis som en konsekvens av att rehabiliteringsutredning ersätts att rehabiliteringsunderlag. Vidare ändras de tidsfrister inom vilka rehabiliteringsunderlaget skall lämnas till . Rehabiliteringsunderlag som skall upprättas på grund av att den försäkrades sjukfrånvaro överstiger skall lämnas till för- säkringskassan med att arbetsgivaren gör anmälan enligt 12 § första stycket SjLL om att ett sjukfall fortsätter efter sjuk- löneperiodens utgång. Detta innebär att i nämnda situation skall underlaget lämnas senast efter det att den försäkrade gjorde sjukanmälan. Upphör sjukfallet senast vid sjuklöneperio- dens utgång, behöver rehabiliteringsunderlaget inte lämnas till för- säkringskassan. Beträffande rehabiliteringsunderlag som upprättas på grund av upprepad sjukfrånvaro eller på begäran av den försäkrade ändras tiden för att överlämna materialet . I fjärde och femte styckena har gjorts konsekvensändringar med anledning av att rehabiliteringsutredning ersätts av ett rehabili- teringsunderlag. Sjätte stycket har ändrats delvis som en konsekvens av att arbets- givarens rehabiliteringsutredning ersätts av ett rehabiliterings- underlag. Som ett förtydligande anges att skall svara för detta underlag för de försäkrade som inte har någon arbetsgivare, som är skyldig att upprätta sådant underlag. För- säkringskassan skall upprätta sådant underlag även i andra fall, om det finns skäl till det, vilket kan vara fallet t.ex. om en arbetsgivare underlåter eller saknar förmåga att prestera ett underlag. För det fall en arbetsgivare inte vidtar de rehabiliteringsåtgärder han är skyldig att ansvara för skall överta ansvaret enligt 22 kap. 6 a §. Därvid har enligt nämnda be- stämmelse möjlighet att besluta att arbetsgivaren skall ersätta kostnader för vidtagna rehabiliteringsåtgärder. I paragrafen, som är ny, har intagits bestämmelser om ersättning för kostnader för rehabiliteringsåtgärder. Enligt första stycket har små företag ett skydd mot kostnader för rehabiliteringsåtgärder som riktat sig till de anställda. Kostnaderna härför täcks av sjukförsäkringen, om de vidtagna rehabiliterings- åtgärderna i förväg har godkänts av genom en fastställd rehabiliteringsplan enligt 6§. Detta skydd gäller samma kategori småföretag som omfattas av högkostnadsskyddet enligt lagen (1991:1047) om sjuklön (se kommentaren till 17 och 17 a §§ den lagen). En förutsättning för ersättning för rehabiliteringskostnader är att arbetsgivaren ansöker därom hos den försäkringskassa, som har fastställt aktuell rehabiliteringsplan. Enligt tredje stycket meddelar regeringen eller, efter regeringens bemyndigande, närmare föreskrifter om hur en ansökan om ersättning för rehabiliteringskostnader skall utfor- mas. Motsvarande gäller formerna för utbetalning av ersättningen. Paragrafen är ny. I denna införs bestämmelser om vad ett rehabili- teringsunderlag skall innehålla. Frågan om vad som skall ingå i ett rehabiliteringsunderlag behandlas närmare i avsnitt 4.3.1.