sou · GQB387d3 · 2003-01-01 00:00:00 — över- lämnade då kopian av den senare, sammanställda förteckningen till , eftersom han inte såg någon anledning att undanhålla sjukvårdsstyrelsens vice ordförande denna. överlämnade sedan förteckningen till i samband med att denne på justitieministerns uppdrag dagarna efter avslöjandet utredde hän- delserna i . har uppgett att han behöll den förteckning som han fått av . I samband med IB-kursen i överlämnade kopian till . har bekräftat att han fått en förteckning av detta slag från och uppgett att han lämnade den vidare till . Enligt vad El- mérs sekreterare skall ha uppgett för ansåg att för- teckningen var för farlig och återsände den därför till säkerhets- polisen.110 Rykten uppstod snart om att IB på något sätt skulle vara inblan- dat i verksamhet. uppkallades till statsminister . Synnergren förnekade då att försvaret skulle vara inblandat. skall han ha fått klart för sig att genomgått utbildning för IB:s krigsorganisa- tion, något som han informerade regeringen om. 110 I samband med en undersökning av sjukhusaffären i , som gjort , uppgav att han mottagit den förteckning som han senare lämnade till från . påbörjat sin utredning av ärendet uppsöktes han i de- cember 1975 av Synnergren. Denne informerade om engagemang för Krigs-IB och att detta möjligen påverkat agerande. Synnergren varnade också JO för att gå för djupt. JO fann i sitt beslut i ärendet, meddelat , inte an- ledning att rikta kritik mot säkerhetspolisen eller sjukvårdsförvalt- ningen. Däremot satte han ett frågetecken för vilka bevekelsegrun- haft för att låta anställa . I beslutet be- rörde JO inte frågan om någon koppling mellan affären och IB. Mot bakgrund av olika påståenden eller i varje fall antydningar om att JO:s utredning inte hade bringat full klarhet i ärendet eller t.o.m. vilselett allmänheten uppdrog (den borgerliga) regeringen åt JK att på nytt utreda saken. Främst var det påståendena om en koppling till IB (och socialdemokraterna) som kom att intressera . Synnergren hade redan innan JK for- mellt fått uppdraget kontaktat och frågat om denne i sin utredning tänkte nämna att det fanns ett samband mellan Göte- borgsaffären och IB. Under utredningen hävdade såväl rikspolis- chefen (som redan kort efter Synnergrens samtal med Thyresson informerats om innehållet i detta) som att säkerhetspolisens roll i sjukhusaffären var mycket begränsad och att den inte alls varit inblandad från början. I sitt beslut, som meddelades , fann JK bl.a. att hade en koppling till IB, att denne sensommaren 1975 del- tagit i en kurs i motståndshistoria i försvarsstabens regi och att IB:s inrikesavdelning återuppstått omkring (en uppgift som han grundade på ett uttalande av Paues´ sekreterare). JK förklarade vidare att han under utredningen stött på begreppet IB:s krigsor- ganisation. Han ansåg att det borde utredas om den verksamhet som dolde sig bakom detta begrepp till alla delar var förenlig med beslut om fördelning av arbetsuppgifter mellan den militä- ra och den polisiära säkerhetstjänsten. Själv ansåg han sig inte kunna komma längre utan nya och utvidgade direktiv och menade att ett nytt utredningsuppdrag borde innefatta en undersökning av IB:s verksamhet.111 111 har för kommissionen uppgett att han fick sina misstankar om IB-inblandning besannade då Synnergren oförmedlat sade till honom: kan jag väl tala om hur det egentligen var. Det var IB:s krigsorganisations folk som låg bakom sjukhusspionen i . Något mer blev inte sagt i saken. Synnergren har för kommissionen uppgett att han saknar minne av mötet med , men att det uttalande som han skulle ha gjort så- tillvida var sant som att det var personer som utbildats av inom som var inblandade, även om de då inte agerade för IB:s räkning. JK:s uttalanden föranledde regeringen att tillsätta en särskild kommitté under ledning av regeringsrådet . Kommitten fick också till uppgift att granska hur den militära underrättelsetjänsten tillämpat gränsdragningen mellan dess egen och polisens säkerhetstjänst. Kommittén avlämnade sitt betänkan- de . Kommittén kom fram till att det inte fanns nå- got samband mellan anställningen av vid sjukvårdsför- valtningen och den militära underrättelsetjänsten. Kommittén kon- staterade vidare att den inte funnit några omständigheter som gjor- de det antagligt att det bakom Göteborgsaffären legat andra förhål- landen än dem som redovisats av de inblandade. Kommittén fram- höll också att det inte kommit fram något som gav anledning till antagande att IB eller någon annan del av det militära underrättel- seväsendet verkat utanför de ramar som gällt för verksamheten.112 Inte heller kommissionen har funnit något som tyder på att IB (eller annan militär myndighet) skulle ha varit inblandad i rekryte- ringen av till sjukvårdsförvaltningen i eller att denne över huvud taget skulle ha någon medveten koppling till IB. förklaring till rekryteringen, nämligen att han ville komma till rätta med vad han uppfattade som säkerhetsproblem inom förvaltningen och tillgodose säkerhetspolisens öns- kemål om en kontaktman där, framstår som trovärdig. Det kan hel- ler inte bortses från att även ville hjälpa en, som han uppfattade det, ung och lovande socialdemokrat att få ett arbete. har således uppgett att, när han kort efter avslö- jandet frågade om varför han gjorde detta, svara- de att han gjorde det för partiet. Det finns en klar koppling till IB såtillvida som att i samband med kursen sensommaren lämnade över en inom säkerhetspolisen upprät- tad förteckning över KFML(r):are till . Någon förklaring till denna åtgärd har inte framkommit. 112 Ds Fö 1980:8 s. 21. hävdade sekreterare att JK gjort sig skyldig till en missuppfattning då han tillskrivit henne uppgiften att IB återupptagit inrikesverksam- heten . Kommitténs sekreterare har för kommissionen uppgett att kommittén inte uppfattade hennes ändrade uppgifter som trovärdiga. Vad hon uppgett inför JK ansågs dock, i brist på annan bevisning, inte tillräckligt för att konstatera att inrikesverk- samheten återupptagits. Hon har också förhörts inför kommissionen men inte tillfört utred- ningen något. I instruktionen för SSI angavs att uppgiften var att inhämta under- rättelser berörande rikets yttre säkerhet. Det framhölls särskilt att verksamheten inte fick inriktas på polisiära uppgifter. Detsamma gäller enligt instruktionen för KSI. Uppgifter av säkerhetspolitiskt, militärt eller säkerhetspolisiärt intresse, som tillförs KSI genom spontan rapportering, skall enligt instruktionen vidarebefordras till berörda myndigheter. I annat fall skall rapporterna förstöras. Cheferna för har gjort gällande att organisa- tionen inte ägnade sig åt någon inhämtning av uppgifter rörande svenska medborgare och inrikes förhållanden. Inget har framkom- mit som motsäger dessa uppgifter. Däremot förekom det liksom tidigare att meddelare på eget initiativ rapporterade om sådana för- hållanden. publicerade uppgifter om att SSI äg- nade sig åt inrikesverksamhet. () utredde saken och konstaterade att en av SSI:s meddelare spontant rapporterade om inrikes förhållanden, främst från exil- kretsar i men i några fall också om svenska högerextremis- ter. Mottagare av rapporterna var en befattningshavare som avslö- jats som IB-man . FUN fann att meddelaren till SSI överlämnat 143 rapporter, varav endast 41 var av intresse för den militära underrättelsetjänsten. Rapporter av in- rikes natur hade befattningshavaren vid SSI endast vidarebefordrat till säkerhetspolisen. Men han hade behållit kopior av rapporterna, vilka han dock efterhand förstörde. FUN fann att inget framkom- mit som visade att SSI riktade in sin verksamhet på frågor av säker- hetspolisiärt slag och att de rapporter som vidarebefordrats till sä- kerhetspolisen varken hade bearbetats vid SSI eller där legat till grund för registrering i någon form. Kommissionen har i sin utredning inte kommit till någon annan slutsats än FUN. På FUN:s förslag ändrades emellertid SSI:s in- struktion så att säkerhetsunderrättelser skulle gallras och att meddelare som huvudsakligen rapporterade säkerhetsun- derrättelser skulle hänvisas till säkerhetspolisen. I den mån rapporter med säkerhetsunderrättelser numera in- kommer till KSI torde de omgående överlämnas till säkerhetspoli- sen. Vid sidan av den öppna underrättelsetjänsten har alltsedan till ÖB:s förfogande stått en hemlig underrättelsetjänst med uppgift att inhämta underrättelser genom metoder som det inte ankommer på andra underrättelseorgan att använda. Dessa s.k. särskilda tjänster, T-kontoret (1946-64), IB (1965-73), GBU (1973-1982), SSI (1982-94) och KSI (1994-), har i huvudsak varit inriktade på underrättelseinhämtning utom riket. Gränsen mellan underrättelse- och säkerhetstjänst är dock i praktiken ingalunda knivskarp, vilket medfört att dessa tjänster i viss utsträckning kommit att befatta sig också med säkerhetsunderrättelser och and- ra uppgifter med anknytning till säkerhetstjänst. En viktig del av verksamheten har utgjorts av samarbete med ut- ländska underrättelsetjänster. Inom ramen för utlandssamarbetet har underrättelsetjänsterna fått information också om misstänkt säker- hetshotande verksamhet. Det har t.ex. gällt utländska medborgare som misstänkts för underrättelseverksamhet mot men även svenska medborgare som inom eller utom uppträtt på ett sådant sätt eller i sådana sammanhang att det väckt misstankar om deras nationella pålitlighet. Även andra källor har spontant rappor- terat om inrikes säkerhetshot till de särskilda tjänsterna. Sådana upplysningar torde alltid ha vidarebefordrats till säkerhetspolisen och tidigare också i stor utsträckning till den militära säkerhets- tjänsten. Stor återhållsamhet torde ha iakttagits då det gällt att lämna ut uppgifter om svenska medborgare till utländska samarbetspartner. T-kontoret förmedlade dock förfrågningar från utlandet om secu- rity clearance till säkerhetspolisen och kunde också undantagsvis i andra sammanhang på ett ganska allmänt plan informera en ut- ländsk underrättelsetjänst om svenskar. IB skall principiellt inte ha lämnat ut uppgifter om svenska medborgare till utländska tjänster. Dock kunde IB tillhandahålla identifikationsuppgifter och liknande rörande svenska medborgare i samband med operationer som be- rört svenska säkerhetsintressen.113 kom T-kontoret av okänd anledning att ägna sig åt aktiv underrättelseinhämtning även inom områden som låg vid sidan av det rent militära. Således bevakades Öster- sjöveckan i . Och skickade man några konservativa studenter för att studera en kommunistiskt dominerad ungdoms- 113 JO:s ämbetsberättelse 1975 s. 164 Man anlitade även personer som rapporterade om vänsteraktiviteter i Lunds akademiska värld. Till de särskilda tjänsterna får också räknas grupp B. Denna enhet organiserades som en detalj inom inrikesavdelningen men bröts ut därifrån och ställdes direkt under chefen för för- svarsstabens sektion II. Grupp B hade till uppgift dels att inhämta underrättelser från närområdet, dels att kartlägga kommunistisk (och i någon mån nazistisk) verksamhet i . Då grupp B och T-kontoret sammanslogs till IB blev inhämtningen av sä- kerhetsunderrättelser inom landet en, låt vara begränsad, del av IB:s verksamhet, organiserad under beteckningen IB/03. upplöstes denna enhet men inrikesverksamheten återupptogs i be- gränsad omfattning och tycks därefter ha bedrivits . (Kontakterna med och torde ha varit avbrutna endast /70.) Chef för grupp B och senare IB var . Grupp B/enhet 03:s inhämtning inriktades på säkerhetshotande politisk verksamhet. De anställda i operativ tjänst, en handfull per- soner, var med något enstaka undantag socialdemokrater. Därtill kom att några unga, aktiva socialdemokrater fullgjorde värn- plikt vid grupp B. Utländska socialdemokratiska kontakter torde huvudsakligen ha informerat om förhållanden med anknytning till kommunistpartierna i respektive land. De socialistiska folkpartier- na i och tilldrog sig också intresse liksom förbere- delserna för en motsvarande partibildning i , eftersom dessa organisationer misstänktes vara redskap för sovjetisk subversion. i slutet av 1950- och början av 1960-talen reste någ- ra tidigare socialdemokratiska ombudsmän anställda vid grupp B runt i och inhämtade uppgifter bl.a. från personer inom den socialdemokratiska arbetsplatsorganisationen. Antalet personer som man hade direkt och regelbunden kontakt med uppges ha uppgått till några hundra. Dessa tog ofta i sin tur hjälp av andra, varför kontaktnätet totalt kan ha omfattat omkring tusen personer. Härigenom fick grupp B in uppgifter om tusentals kommunister, uppgifter som vidarerapporterades till försvarsstaben och säker- hetspolisen. Grupp B/enhet 03 inhämtade även uppgifter genom flitigt studi- um av öppna källor och genom buggning av kommunistiska möten. Ett par sådana buggningsoperationer ägde rum i . Möjligen buggades också kommunistiska arbetarkommuns valkonferens och två sammanträden med , det sistnämnda i i . Som framgått av avsnitt 7.4 var buggning inte kriminaliserad. Vid buggningar- na i fick befattningshavaren vid grupp B hjälp att ta sig in i lokalerna av en person med tillgång till nycklar. Uppgifter saknas om hur man gått tillväga för att genomföra de eventuella bugg- ningsoperationerna i . Enligt uppgift skall den socialde- mokratiske partisekreteraren släppt in en befattningshavare vid grupp B i , då denne skulle förbereda en buggning av ett kommunistiskt möte. Just den- na operation skall dock ha inhiberats. har förnekat all kännedom om saken. Sedan den breda inhämtningen rörande SKP slutförts fick grupp B /64 av den militära säkerhetstjänsten i upp- gift att inhämta uppgifter om personer som långtidsutbildats i öst- stater. Efter hand tonades dock hotet från det traditionella kom- munistpartiet ned. För kartläggning av den framväxande revolutio- nära vänstern med stark anknytning till universiteten var varken personalen vid enhet 03 eller kontaktmännen ute på fältet särskilt väl lämpade. Vid tiden för avvecklingen hade därför antalet anställda minskat och verksamheten sägs ha gått på tom- varv. Då den återupptogs i än mer begränsad om- fattning koncentrerades intresset till de ofta akademiskt skolade vänsterextremister som sökt sig till arbeten inom indu- strin, transportväsendet och vårdsektorn. anställdes en ti- digare förbundssekreterare i för av . Denne sysslade med att kartlägga arbetsplatser i och där fackföreningarna var särskilt ansatta av KFML(r):are och att arrangera utbildning av handplockade socialdemokrater som skulle kunna stå emot extremisternas provokationer. Liknande utbildning bedrevs också i SAP:s regi. Vid grupp B förekom också fram viss bearbetning av inhämtade uppgifter, huvudsakligen i form av sammanställningar över kommunister och kommunistisk aktivitet på olika orter, s.k. kommunkort. Dessa är gallrade. Grupp B/enhet 03 upprät- tade register bl.a. över personer som bedömdes som säkerhetsris- ker. Dessa register torde ha förstörts vid avvecklingen av enhet 1969. Det kan emellertid enligt kommissionens mening inte ute- slutas att de mikrofilmats i likhet med vad som skett med och försvarsstabens säkerhetsavdelnings re- gister. Efter återupptagandet av verksamheten började man på nytt att i begränsad omfattning upprätta ett register över miss- tänkta säkerhetsrisker. Även detta register torde vara förstört. Någon alldeles entydig bild av varför grupp B skapades ger inte de uppgifter som redovisats under avsnitt 9.2. I den offentliga de- batten om IB har frågan om grupp B:s ursprung varit omstridd. Frå- gan har gällt om det var försvarsstaben eller det socialdemokratiska partiet som var den drivande kraften bakom enhetens tillkomst. Mot bakgrund av avslöjade industrispionage äskade inrikesavdel- ningen kraftigt ökade anslag för /59, bl.a. för inrättandet av en industriskyddsdetalj och en be- arbetningsdetalj. Det gällde att skapa ett tillfredsställande skydd för militära anläggningar och försvarsindustrier och bearbetningen hade länge varit eftersatt. hade också en ny uppgift för den militära säkerhetstjänsten uppmärksammats, nämligen larmklockefunktionen (se avsnitt 8.1). Genom analyser av utveck- lingen av inrikes säkerhetshot ansåg sig inrikesavdelningen kunna bidra till den militära riskbedömningen. För att klara denna uppgift menade sig inrikesavdelningen behöva upplysningar om inrikes sä- kerhetshot i en helt annan omfattning än den som säkerhetspolisen tillhandahöll genom personalkontrollen. Möjligen hoppades man att säkerhetspolisen skulle vara beredd att ställa ett fylligare materi- al till inrikesavdelningens förfogande än vad som dittills varit fallet. En bearbetningsdetalj, grupp B, kom också att inrättas . hade ytterligare en uppgift accentuerats för inri- kesavdelningen, nämligen skyddet av importen av kvalificerad krigsmateriel från . Från amerikansk sida ställdes krav på att de svenska företag som skulle svara för licenstillverkningen skulle hållas fria från potentiella säkerhetsrisker. Vid ett besök av en ame- rikansk delegation fick besökarna en möjligen något för- skönad bild av de svenska säkerhetstjänsternas beredskap på detta område. I samband med besöket tillställde chefen för inrikesavdel- ningen säkerhetspolisen en utförlig PM angående vilka uppgifter den militära säkerhetstjänsten behövde bl.a. för att kunna tillgodose larmklockefunktionen. Den expansiva tolkning av den militära säkerhetstjänstens uppgift som PM:n gav uttryck för stötte på patrull hos säkerhetspolisen. Under de fortsatta diskus- sionerna, vid vilka Grudemark sekunderades av , framgick att polisen inte ville ha militär konkurrens i kontraspionageverksamhe- ten. Det har inte varit möjligt att fastställa om tanken på att inrikes- avdelningen skulle bygga upp ett eget nät av informatörer föddes först som en följd av polisens ovilja att släppa till mer uppgifter till militären eller om den funnits redan tidigare. hade med en företrädare för tyder på att han redan då haft inhämtning i tankarna. I samma riktning pekar ett senare uttalande av om att säkerhetspoli- sen inte klarade av övervakningen av välutbildade kommunister från och som sökt sig till den svenska arbets- marknaden. I vart fall kom den nybildade bearbetningsdetaljen att, såvitt avsåg inrikes förhållanden, väsentligen ägna sig åt inhämtning av uppgifter om misstänkta säkerhetsrisker, dvs. främst kommunis- ter, vid industrier och inom områden av särskild betydelse för för- svaret. För detta ändamål utnyttjade man alltså socialdemokrater på lokal nivå. Dessa befann sig i en unik position då det gällde att kunna bidra med uppgifter om situationen på arbetsplatserna. Re- dan skulle försvaret ha fått medgivande från försvarsministern och den tidigare partisekretera- ren att kontakta personer inom den socialdemo- kratiska arbetsplatsorganisationen för att ställa frågor om förhål- landen som misstänktes kunna utgöra säkerhetshot. har i skilda sammanhang lämnat skiftande förklaringar till denna beredvillighet hos det socialdemokratiska partiet att på detta sätt hjälpa den militära säkerhetstjänsten. Han har således uppgett att det inom partiet fanns en oro för att kommunister infiltrerade nyckelbefattningar inom tillverknings- och byggnadsindustrin och därigenom fick en detaljerad insikt i produktion för försvarets räk- ning. Detta var naturligtvis särskilt känsligt inför importen av krigsmateriel från . Partiledningen skall också ha bekymrat sig över kommunistisk infiltration av fack- föreningarna. har också gjort gällande att partiet ansåg att säkerhetstjänsterna inte på egen hand förmådde göra tillräckligt träffsäkra bedömningar av vilka personer som kunde betraktas som säkerhetsrisker. Enligt kommissionens mening framstår det som sannolikt att le- dande socialdemokrater som hade insyn i frågan ansåg att lokala partiföreträdare kunde bidra till rikets säkerhet genom att lämna uppgifter om misstänkta säkerhetsrisker vid företagen. De torde även ha funnit det angeläget att förhindra kommunistisk infiltra- tion av företag och fackföreningar. Detta kunde motiveras av om- sorg om stabiliteten på arbetsmarknaden och därigenom ytterst den svenska ekonomin och företagens fortbestånd, även om man knappast kan bortse från att även rena partiintressen kan ha spelat in. Man torde också ha ansett det viktigt att säkerhetstjänsterna inte på felaktiga grunder bedömde pålitliga personer som säker- hetsrisker. Elmérs förklaringar framstår alltså som högst rimliga. Beslutet att kraftigt utvidga den militära säkerhetstjänsten växte alltså av allt att döma fram inom försvarsstaben under intryck av en förstärkt hotbild och utländska förväntningar. Att bearbetningsde- taljens verksamhet kom att inriktas på inhämtning låter sig förkla- ras av säkerhetspolisens ovilja och/eller oförmåga att förse inrikes- avdelningen med uppgifter i önskad omfattning. Genom de kon- takter som odlat inom socialdemokratin torde det ha stått klart att försvaret kunde påräkna partiets sanktion till att personer verksamma inom den socialdemokratiska arbetsplats- organisationen bidrog till en sådan inhämtning. Ur socialdemokra- tisk synvinkel kunde detta också förbättra säkerhetstjänsternas funktion. Något belägg för påståendena om att initiativet till grupp B:s bil- dande skulle ha kommit från socialdemokratiskt håll som ett sätt att driva en egen säkerhetstjänst bekostad av statsmedel och under militär sekretess har inte framkommit. En sådan förklaring framstår också som mycket långsökt mot bakgrund av att kommunisterna då var starkt tillbakaträngda såväl inom valmanskåren som inom fackföreningsrörelsen. Betydelsen av den socialdemokratiska ar- betsplatsorganisationen, som hade spelat en viktig roll i kampen mot kommunisterna, var i avtagande, även om partiet bedömde det som angeläget att upprätthålla en viss beredskap för det fall situationen skulle förändras.114 Det är tydligt att påbörjat sitt nätverksbyggande redan före inrättandet av grupp B. Redan tidigt hade han odlat kontakter med ledande socialdemokrater i och vid fle- ra tillfällen fungerat som regeringens kontaktman med personer i andra nordiska länder och i . då en offi- cer med socialdemokratiska sympatier var något förhållandevis ovanligt torde han för såväl försvarsstaben som SAP ha framstått som en värdefull kontaktskapare. Det finns dock anledning att be- tona att skötte dessa kontakter vid sidan av en krävande heltidsanställning vid Fst/Ut och sitt arbete med en licen- tiatavhandling. Några mera omfattande insatser från hans sida kan det därför rimligen inte ha varit fråga om. 114 I ett brev till de socialdemokratiska partiombudsmännen konstaterade partiets facklige sekreterare att det inte fanns någon anledning att överdriva faran för kommunistiska framgångar i de fackliga valen. Men läget kunde komma att ändras. Som en gardering mot överraskningar skulle man lägga upp ett centralt register över kon- taktmän i de viktigaste fackklubbarna och fackföreningarna i landet. Dessa skulle känna ett speciellt ansvar för bevakningen av kommunister; och : Kommunistjä- garna s. 80 Inom försvarsstabens ledning var man inledningsvis skeptisk till verksamheten vid grupp B, bl.a. på grund av att dess inhämtning utanför den militära organisationen ledde till kompetenskonflikter med säkerhetspolisen. , som tillträdde som för- svarsstabschef , hade en mer positiv inställning. Trots att grupp B kort organisatoriskt och lokalt skilts från försvarsstabens inrikesavdelning, fortsatte enheten sitt nära samar- bete med avdelningen. Också den militära säkerhetsutredningen, som bl.a. hade att se över kompetensfördelningen mellan polisiär och militär säkerhetstjänst, bedömde grupp B som en tillgång för totalförsvaret. Säkerhetspolisen, som ursprungligen varit mycket negativ till försvarsstabens planer på inhämtning utanför försvaret, kom tidigt att stå som mottagare av rapporter från grupp B. Rapporterna vär- desattes och inleddes en direkt samverkan mellan säker- hetspolisen och grupp B, en samverkan som med tiden även kom att omfatta säkerhetspolisens sektioner i och .