sou · GQB329d3 · 2003-01-01 00:00:00 — Genom en särskild lagreform har kommuner och landsting givits vidgade möjligheter att delegera beslutanderätt till särskilda själv- förvaltningsorgan. Utveckling av den lokala demokratin är ett område som till- drar sig allt större intresse. stödjer lokala projekt för demokratiutveckling. och arbetar bl.a. med att sprida kunskap om på- gående projekt och erfarenheter från dessa. De försök som görs från kommuner och landsting för att utveckla deltagandet genom t.ex. IT, fokusgrupper och paneler m.m., är ofta tydligt inriktade på att nå ungdomar och vissa invandrargrupper. Exempel på sådana satsningar och då även med inriktning att nå människor utan tillgång till IT finns i kommun (2000c). I lokala utvecklingsgrupper spelar äldre människor ofta en viktig roll. Särskilt tycks detta gälla byalag, kooperativ o.dyl. i glesbygds- områden och mindre samhällen. Detta arbete står i kontrast till den utomparlamentariska pensionärsaktivism som förekommit . Det handlar om personer i 60 70-årsåldern som har ockuperat operationssalar för att förhindra neddragning eller ned- läggning av den kirurgiska verksamheten vid lokala sjukhus. Samspelet mellan deltagardemokrati och representativ demokrati konstaterar i sitt betänkande Att vara med på riktigt (SOU 2001:48) att deltagardemokratin och den representativa demokratin kompletterar varandra. Att åstadkomma ett fungerande och kreativt samspel mellan dessa former av demo- krati är en av samtidens största politiska utmaningar för partierna, kommunerna och landstingen. Några av kommitténs förslag inne- bär ny eller ändrad lagstiftning, men kommittén bedömer att de nuvarande problemen i många fall bottnar i attityder och förhåll- ningssätt hos olika aktörer. När det gäller demokratins mer formella delar föreslår bl.a. att antalet förtroendevalda i kommuner och landsting ökar och att kommuner och landsting ska få inrätta beredningar för olika frågor, där även andra än förtroendevalda kan utses till ledamöter av fullmäktige. Kommittén föreslår också att fullmäktige får besluta om s.k. medborgarförslag, dvs. en rätt att väcka ärenden i fullmäktige. be- handlar också frågan om medborgarpaneler är ett värdefullt inslag i den kommunala demokratin, där medborgare får möjlighet att framföra sina åsikter och samtala och reflektera över politiska frågor utanför partipolitiken. Medborgarpaneler och andra typer av medborgarråd kan dock inte fylla de politiska partiernas roll, kon- staterar kommittén. När det gäller den moderna informationstekniken (IT) bedömer kommittén att den kan spela en viktig roll för utvecklingen av den kommunala demokratin. Enligt är tekniken främst värdefull för de förtroendevalda när det gäller att ha en dialog med medborgarna, hämta in kunskaper och förbereda sammanträden. Regeringen har presenterat förslagen om fler förtroendevalda och medborgerlig förslagsrätt i fullmäktige i sin proposition Demokrati för det nya seklet (prop. 2001/02:80). Regeringen delar bedömning av medborgarpaneler och medborgarråd. När det gäller IT bedömer regeringen att en arbetsgrupp bör tillsättas inom . Arbetsgruppen kan fungera som ett forum för erfarenhetsutbyte och följa forsk- ning och utveckling av nya tekniker och metoder inom IT för att främja ett brett medborgerligt deltagande inom ramen för den representativa demokratin. Medborgarnas möjligheter att delta i samhällsplaneringen till- sammans med politiker och planerare har uppmärksammats . (1987:10) ändrades så att medborgare lättare ska kunna vara med och bestämma om sådant som har betydelse för närmiljön och vardagslivet. Lokalt har detta lett till flera olika projekt för att vidga medborgarinflytandet. Arbe- tet har också förankring i det åtagande som gjort när det gäller internationella åtaganden som och den s.k. Habitatagendan om hållbar stads- och bebyggelseutveckling (2001). Några av Habitatagendans hörnstenar är lokalt självstyre och lokal demokrati. har i olika sammanhang uppmärksammat dessa frågor, dels med egna studier och förslag, dels med goda exempel på lokala utvecklingsarbeten. genomförde ett pro- jekt i ett antal sydsvenska kommuner för att hitta nya former för medbestämmande och inflytande i den lokala planprocessen. Bo- verket konstaterar att det går att öka både det direkta inflytandet och det indirekta (1998b). som medborgarnas inflytande ökar måste de valda politiska församlingarna fatta de långsiktigt strategiska besluten, svara för de kommunövergripande frågorna och fördela de gemensamma resurserna på ett rättvist sätt. Kommunens planerare har en nyckelroll i sammanhanget, men det behövs spelregler för arbetet så att kommunikationsproblem och orealistiska förväntningar på medborgarinflytande kan begränsas. Redan tidigt behövs det en organisation för att samla och förvalta det lokala engagemanget. SENIOR 2005 konstaterar: För institutioner, organisationer och företag inom kulturlivet är det en viktig utmaning att möta och ta till vara det ökande intresset för olika kulturaktiviteter bland äldre personer. I detta ingår att alla måste kunna ta del av den offentligt finansierade kulturen oavsett funktionsförmåga. Det arbete som bedriver för ökad tillgänglighet fyller en mycket viktig uppgift. Kulturupplevelser och deltagande i kulturaktiviteter har en viktig roll för att stärka gemenskap och hälsa bland äldre per- soner. Deltagande i kulturaktiviteter gör det bl.a. möjligt att träffa människor som man kan dela minnen och erfarenheter med. För många äldre som kommit till från andra länder är dessutom möjligheten att bevara banden med kulturen i det land eller område som man har lämnat särskilt viktig. Biblioteken har visat sig vara viktiga samlings- punkter för människor i olika åldrar och med intresse av olika aktiviteter. Kulturlivet ger många äldre möjligheter att möta ny teknik. Ny teknik och nya massmedier introduceras ofta genom kultur- livet. Aktuella exempel är IT, Internet, digitalisering av radio- och tv-sändningar samt inläsning av talböcker på . I flera av dessa fall har biblioteken en nyckelroll för att ge äldre personer kunskaper om och möjligheter att använda ny teknik. Kulturlivet ger många möjligheter till möten över genera- tionsgränser och en fördjupad syn på ålder och generationstill- hörighet. I har det dock nästan helt saknats ansatser att ge det generationsöverskridande arbetet en bas och ett lång- siktigt genomslag i kulturlivet. SENIOR 2005 anser: N Aktörer inom kulturlivet, inklusive frågor om lärande och fritidsverksamhet, måste beakta personer i alla åldrar vid prioriteringar samt vid studier av kulturvanor och kultur- intressen. Möjligheterna till livslångt lärande bör tas till vara inom alla delar av kulturlivet. N Kulturupplevelser och deltagande i kulturverksamhet har en viktig roll i det samlade förebyggande hälsoarbetet för äldre personer och bör utvecklas. Det är också angeläget att biblio- tekens uppsökande arbete o.d. kan drivas vidare, liksom att folkbildningen även fortsättningsvis har möjligheter att nå personer utan studievana. N De möjligheter som kulturlivet ger människor i högre åldrar att möta ny teknik måste tas till vara och utvecklas. N Det är angeläget att utveckla metoder och arbetsformer för att ta till vara kulturlivets möjligheter till möten över gene- rationsgränser och en fördjupad syn på ålder och genera- tionstillhörighet. De kulturpolitiska mål som beslutade om ger en bild av kulturlivets bredd (prop. 1996/97:3). De konstnärliga verksamheterna är centrala i kulturpolitiken, men de nationella målen betonar i vidare mening bl.a. yttrandefrihet, kulturarv och bildningssträvanden. Ett av de sju målen innebär att hela det offentligt stödda kulturlivet ska verka för att alla får möjlighet till delaktighet i kulturlivet och till kulturupplevelser samt till eget skapande. Målen är formulerade utan åldersgränser. De förmågor som kulturlivet involverar och utvecklar är inte heller bundna till enskilda delar av livsloppet. De motiv som har lyfts fram i den internationella diskussionen om lärande efter pensioneringen skiljer sig t.ex. knappast från motiv för lärande i andra åldersgrupper: personlig utveckling, möj- ligheter att följa med i och bidra till samhällslivet och av att kunna vara aktiv och delta i sociala nätverk. Livslångt lärande i denna mening kan sägas tillföra en ny dimension till de kulturpolitiska målen en livsloppsdimension som kan bidra till att utveckla möjligheterna att utvecklas och delta i samhällslivet i högre åldrar. Det fortsatta arbetet inom EU kan ge ytterligare impulser och infallsvinklar när det gäller att förverkliga ett lärande som verkligen omfattar hela livet (EU 2001). Fler äldre på högskolan? är det bara ett fåtal personer som studerar på högskolan efter pensioneringen. Betydligt fler personer i medelåldern har erfarenhet av akademiska studier än någon tidigare generation i historia. Det kan mycket väl leda till ett stigande intresse för kortare kurser eller utbildningar bland äldre personer . En annan, mindre grupp kan också tänkas söka sig till högskolan för att knyta ihop tidigare studier med en forskarutbildning. Ett omfattande intresse för högskolestudier för personer i högre åldrar kan behöva vägas mot vikten av att hög- skolans resurser används till långsiktiga investeringar i human- kapitalet. I har det länge varit ett mål inom olika delar av (ut)bild- ningsvärlden att främja ett aktivt medborgarskap. Inte minst gäller detta inom folkbildningen, en lärandeform med särskilt stor betydelse för människor efter pensioneringen. Folkbildningens möjligheter att stärka och utveckla demokratin och skapa engage- mang anges också som ett syfte i förordningen (1991:977) om statsbidrag till folkbildningen. I förordningen anges också att verk- samhet som syftar till att utjämna utbildningsklyftor och höja utbildningsnivån i samhället ska prioriteras. Bland särskilt viktiga målgrupper för statens stöd till folkbildningen finns personer med funktionshinder. En omfattande utvärdering av folkbildningen i gjordes på regeringens uppdrag (SOU 1995:141 och SOU 1996:159). Undersökningens värde begränsas av att den övre åldersgränsen sattes vid . Trots detta drog utredarna slutsatsen att de äldre som grupp var tydligt delad mellan de som deltog i folkbildningen och de som inte gjorde det. När det gäller del- tagande i studiecirklar bedömdes andelen högaktiva i gruppen 65 vara , vilket var högre än bland personer i åldern 18 . Även inom den samlade vuxenutbildningen var 65 75-åringarna relativt aktiva, även om andelen högaktiva var större i åldrarna 30–. visade undersökningen att i åldern 65 aldrig var aktiva inom vuxen- utbildningen i stort, en andel som var betydligt större än andelen personer i åldern 30 som aldrig var aktiva. hade de äldres deltagande i studiecirklar ökat, vilket förklarades med förbättrad ekonomi och hälsa. SCB:s uppgifter om kursdeltagande omfattar bara personer upp till (SCB 2001d). /1981 ökade visserligen andelen personer i åldersgruppen 65 som deltagit i någon kurs , men det rör sig om mindre ökningar än . Dessutom låg 65 74-åringarna kvar på den lägsta nivån när det gällde kursdeltagande. Bland 45 64-åringar steg kursdeltagandet mer markant, särskilt . I båda dessa åldersgrupper var det vanligare att fler kvinnor än män deltog i kursverksamheter. Källa: SCB. har pekat på att möjligheterna att nå grupper som inte deltar i folkbildningen har minskat till följd av att de offentliga bidragen stadigt sjönk (Folkbildnings- rådet 2001). En följd av detta har blivit uttunnade nätverk på lokal nivå och minskade möjligheter för uppsökande verksamhet. Även om intresset för folkbildning kan komma att öka bland äldre per- soner till följd av deras generellt högre ut- bildningsnivåer, är det viktigt att folkbildningen även fortsättnings- vis har möjligheter att nå personer utan studievana. Folkbildningens former har visat sig vara viktiga för personer som lever med t.ex. kroniska sjukdomar och skador. Inte minst studiecirkeln har visat sig ha goda möjligheter att förena lärande om sjukdomen eller skadan med kunskaper om egenvård, före- byggande arbete och olika behandlingsformer samt skapa kontakter mellan personer som har liknande erfarenheter. Kulturvanorna har inte ändrats dramatiskt för befolkningen som helhet . En långsiktig tendens till ökat deltagande går dock att spåra (2001, 1999). Särskilt gäller detta för medelålders och äldre personer. En orsak kan vara genomsnittligt bättre hälsa, bättre ekonomi och högre utbildningsnivåer hos nya generationer som går Geografisk närhet betyder inte heller lika mycket för deltagandet i kulturlivet som . Generellt är utbildningsnivån den avgörande faktorn för deltagande i kulturlivet. I kulturlivets kärna, som utgörs av av befolkningen, är kvinnor och äldre överrepresenterade. Den del av befolkningen som inte deltar i någon som helst kulturell verksamhet består bara av omkring ett par hundra tusen människor (1997). I den gruppen är äldre, lågutbildade män överrepresenterade. SCB avser att ge ut en analys av ULF-data 1999 avseende kulturvanor i (2002). Preliminära uppgifter från denna analys visar att alltfler medelålders och äldre personer ägnar sig åt kulturaktiviteter. Tren- den är tydligt positiv för många olika aktiviteter i åldersgrupperna 45 , 65 samt 75 . Särskilt gäller detta besök på teater, konserter, konstmuséer, bibliotek och biograf. Trenden är också tydligt positiv när det gäller bok- och tidskriftsläsande, fotografi och filmning, eget skrivande och tillgång till dator i hemmet, även om den ökande tillgången till dator i hemmet är betydligt lägre i åldersgruppen 75 än i övriga åldersgrupper. Den största enskilda ökningen noteras för restaurang-, pub- och kafébesök. För vissa aktiviteter noteras dock bara mindre ökningar. Det gäller bl.a. gudstjänstbesök, veckotidningsläsande och del- tagande i studiecirklar. Allt färre uppger att de stickar, syr, väver o.dyl. Mediebarometern visar att massmediekonsumtionen blir alltmer ålderssegregerad i (NORDICOM 2001). Olika åldersgrupper lyssnar t.ex. på olika radiokanaler och radiostationer och medelåldern bland de dagliga tidningsläsarna blir allt högre. Bland personer är det nästan ingen som lyssnar på kommersiella kanaler. Bland 9 19-åringar är det å andra sidan nästan ingen som lyssnar på . Situationen har varit ungefär likadan . Personer som är lyssnar på radio i ungefär samma omfattning som den övriga vuxna befolkningen. Tv-tittandet uppvisar samma tendens i kanal- val. Yngre personer tittar i större utsträckning på kommersiella tv- kanaler medan äldre personer oftare tittar på . Det är svårt att bedöma kultur- och medievanor bland medelålders och äldre personer som är födda i andra länder än . Genomsnittliga uppgifter om gruppen utrikes födda fångar t.ex. inte variationerna mellan personer från olika länder. Det finns flera skäl som talar för att en åldrande befolkning även innebär att en större andel av befolkningen kommer att intressera sig för kulturlivet, åtminstone under de närmaste två till tre decen- nierna. Bättre hälsa, bättre ekonomi och allt högre utbildnings- nivåer är faktorer som bidragit till en ökning av kulturaktiviteten bland äldre och medelålders under (2001, SCB 2000b). Dessa faktorer fortsätter nu att få genomslag i allt högre åldrar. En konkret bild av hur utvecklingen sett ut i en tidigare fas ger kulturpolitik 1974 1994 (SOU 1995:85). Där har deltagandet i olika aktiviteter samlats i ett mindre antal index. Rapporten visar att den största och mest entydiga förändringen i deltagande i kulturaktiviteter mellan åren 1983 1986 och åren 1990 1992 in- träffade i åldersgruppen 45 . Det ökande kulturintresset be- kräftas även av den analys av ULF-data som refereras ovan. Att ta till vara detta tillskott är en viktig framtida utmaning för institutioner, föreningar och företag inom kulturlivet. Det handlar om personer med tid, intresse och resurser, men också med egna krav på lyhördhet och respekt. Dessa personer vill knappast mötas av en särskilt tillrättalagd kultur för seniorer eller tilltalas som äldregrupp. Tvärtom måste studier av preferenser och priorite- ringar fånga de enskilda individerna i dessa åldrar på samma sätt som de fångar uppfattningar hos personer upp till exempelvis . En utmaning kan ligga i att locka dessa personer till arrangemang som svarar mot deras preferenser, men också ger nya infallsvinklar. En annan utmaning kan ligga i att utveckla det gräns- land mellan konsument och producent där frivilligarbetare i kultur- livet rör sig. En tredje utmaning kan vara att främja och ta till vara intresset för eget skapande bland äldre personer. Författaren har noterat att det engagemang som finns kring kulturinstitutionerna och deras publik länge har utnytt- jats i andra länder (1999). I har många kulturinsti- tutioner sedan gammalt vänföreningar, men medlemskapet är ofta ganska passivt. Kring fria grupper och stora kulturprojekt har det inte sällan funnits en grupp aktivister som bidragit till verksam- heten med engagemang och arbete. Inom kulturinstitutionerna är dock professionalisering långt driven och det finns få ingångar för aktivister bland publiken. (K98) ville öka publikens medverkan genom en publikorganisation på tre nivåer: individuellt medlemskap i en vänförening, ombud som spred infor- mation på t.ex. arbetsplatser och förmedlade gruppbiljetter samt volontärer som arbetade ideellt för de olika projekten med bl.a. information, service och förstärkning vid olika större arrangemang. blev ingen större succé, medan de cirka 650 om- buden fungerade väl. Särskilt intressant är dock användandet av volontärer, s.k. kulturaktivister. kom cirka 600 personer att delta aktivt, de flesta . Aktivisterna fick ut- bildning och speciella kläder. Omkring 200 projekt inom K98 använde sig av aktivisterna. De tre utmaningar som skisseras ovan handlar alla om att ta till vara kulturens möjligheter att utveckla olika kompetenser för personer i alla åldrar, t.ex. att navigera i vardagen genom att göra olika val, att uppleva och värdera, att skapa och att kommunicera. Dessa kompetenser kan utvecklas genom de mötesplatser som kulturen erbjuder, inte minst biblioteken. Genom att i högre grad ge gemensamma upplevelser och öppnas för medverkan i olika former kan dessa mötesplatser, med formulering, bli hetare. De kompetenser som kulturen kan hjälpa till att utveckla hänger nära samman med skapande och utveckling av identitet. Inte minst kan detta gälla den enskildes förhållande till åldrandet. Litteraturvetaren pekar på att skönlitteraturen kan utplåna gränser mellan vi och dom genom att återge ambi- valens, motsägelsefullhet och mångtydighet (Mazzarella 2001). De till stor del kulturellt konstruerade normerna kring åldrandet kan därför kanske bäst och mest varaktigt ifrågasättas, utmanas och upplösas i en mångfald av möjliga bilder och beskrivningar inom just kulturen. Här kan det också finnas nya former vid sidan av den amatör- verksamhet som bedrivs inom bl.a. konst-, teater- och musikliv. Livet som berättelse är ett centralt tema i kulturellt och socio- logiskt inriktad gerontologi . Forskare samlar in, strukturerar och analyserar livsberättelser. I har det utvecklats arbetssätt som innebär att äldre personer bildar något som närmast liknar en studiecirkel och läser upp och diskuterar sina olika livsberättelser. På det sättet blir de olika deltagarna inte bara åhörare utan även medskapare i varandras livsberättelser. Genom teaterföreställ- ningar, utställningar m.m. skapade utifrån livsberättelserna har det också gjorts försök att förmedla bilder både av åldrandet och av ett tidsarv eller kulturarv till yngre generationer. I har sådana verksamheter inte fått något bredare genomslag. Betydelsen av att berätta och gestalta livserfarenheter under åldrandet framgår dock av ett arbete som bedrivits inom judiska församlingen i (2000). Där har överlevande från koncentrationsläger regelbundet träffats och berättat för varandra om sina minnen och sina liv. Samtalen har letts av en utbildad psykolog, men de har ingått i ett frivilligt arbete och inte varit led i någon organiserad vård eller behandling. Barn till överlevande från koncentrationsläger har bildat en egen grupp, där deras särskilda erfarenheter kunnat diskuteras. Formen för att skapa och gestalta sammanhang utifrån livsberättelser kan bli viktig , inte minst för kommande grupper av äldre invandrare som kommit till efter traumatiska upplevelser. En del av kulturlivet som har visat sig vara sam- lingspunkter för människor i olika åldrar och med intresse av olika aktiviteter är biblioteken. Det finns flera exempel på framgångsrik samverkan mellan t.ex. kommunala förvaltningar, biblioteksperso- nal, föreningsliv och folkhälsoenheter. I har stadsdelen arbetat för att göra i stadsdelens centrala kulturhus till en självklar mötesplats för bl.a. många äldre invånare. Bok- och tidningsläsning har kompletterats med bl.a. dataundervisning, aktiviteter som genomförs i samverkan med för- eningar och näringsliv, möjligheter att ställa ut egna målningar och en särskild disk med hälsomaterial och möjligheter att diskutera hälsofrågor med särskilt kunniga personer. Kulturverksamheten stödjer också en frivilligcentral i stadsdelen. En erfarenhet som man nu drar i är att arbetet fram över mindre bör inriktas mot äldre eller seniorer som grupp och mera mot de enskilda per- soner som har möjligheter att engagera sig i verksamheterna, som ofta sker . Arbetet på och i visar också hur kultur- och fritidsfrågor kan förenas under samma tak. Även på många andra håll finns goda erfarenheter av detta. Ändå har arbetet med kultur- och fritidsfrågor i ofta kommit att delas upp på olika institutioner och anläggningar. Utomlands finns det många exempel på att kultur- och fritidsverksamheten byggs upp som en helhet med någon form av grannskapscentrum som bas, oftast byggt med stöd av lokala myndigheter. Både i och har sådana allaktivitetshus funnits (2002b). I har dessa hus i regel varit öppna för personer i alla ålders- grupper och har byggt på egen aktivitet och samarbete mellan olika grupper inom traditionella föreningslivet som inom nya organisa- tioner. Ett motiv för att bygga och driva dessa allaktivitetshus har varit att engagera personer som inte redan är föreningsaktiva eller vana besökare eller utövare inom kulturlivet. Exempel på sådana allaktivitetshus som är i drift efter 20 finns i städerna och Haugesund. Det finns även svenska exempel på allaktivitetshus. Vid en kon- om boende och åldrande som SENIOR 2005 var med om att arrangera presenterades erfarenheter från allaktivitets- husetet Loket i . Där blandas regelbundna arrangemang för personer i olika åldrar, bl.a. studiecirklar, pensionärsmöten, babycafé och extra stödundervisning för skolbarn. Enstaka evene- mang som konstutställningar och teaterföreställningar är också vanliga. kommun har en anställd person som hjälper till att hålla verksamheten i gång, tillsammans med bl.a. pensionärs- organisationer och . Andra verksamheter lik- nande Loket har startats i andra bostadsområden i . har pekat på den stora betydelse som kultur har och kan ha för att främja god hälsa hos äldre personer (2001). Institutet har tagit upp frågan om kultur- och fritidsförvaltningar, eller motsvarande, skulle kunna ha ansvaret för det hälsofrämjande arbetet för äldre i kommunen i samverkan med andra förvaltningar, inte minst de vård- och om- sorgsansvariga. Genom kulturen kan hälsoarbetet också brytas ut ur äldregruppen och bli en fråga om gemenskap mellan personer i olika åldrar. Vi återkommer till frågan om folkhälsoarbete i avsnitt 7.2, men delar bedömningen att kultur- och fritidsområdet bör vara viktiga i det förebyggande hälsoarbetet bland äldre personer. Att delta i kulturverksamheter har stor betydelse för många äldre personer som kommit till från andra länder. Det kan bl.a. handla om att bevara banden med kulturen i det land eller område som man har lämnat.