sou · GQB388 · 2003-01-01 00:00:00 — att kommunistregistren på order från högre håll arkiverades , att några nya uppgifter om den sortens folk se- dan icke insamlats, samt att vi äro förhindrade att utlämna sådana uppgifter som endast röra en persons politiska åskådning. (åtminstone betr k. Det är uppenbart att inte var nöjd med den rådande ord- ningen. Det ständiga tillbakavisandet av förfrågningarna från andra myndigheter gjorde att han kunde betraktas om ogin av andra myndigheter. Därför sade han sig vara tacksam om kunde höra av sig för att ge instruktioner om hur dessa ärenden skulle handläggas. meddelade också att polismästaren uppmanat sina kriminalkommissarier att med hjälp av statspoli- sens tredje rotel i göra en inventering angående bestån- det av k. inom poliskåren. Även i denna fråga hemställde om instruktioner om vad som kunde anses som tillåtligt för närva- rande.119 Svaret från lät emellertid vänta på sig. När det hade gått utan att fått något besked från statspo- lisintendenten återkom han med sina frågor. I en skrivelse undrade om registrering av kommunister an- sågs försvarlig och i vilken mån som politiska uppgifter om per- soner kunde lämnas ut till andra myndigheter.120 Göteborgspolisen svävade således ännu i okunnig- het om i vilken omfattning uppgifter om kommunister fick inhäm- tas samt om de uppgifter om kommunister som redan fanns till- gängliga i registret fick utlämnas. Först fick besked från då han liksom andra befattningshavare vid säkerhetspolisens lokala avdelningar ute i landet genom statspolis- intendentens cirkulär nr 1 informerades om vilka principer som skulle gälla dels för inhämtningen av uppgifter till tredje rotelns 120Westlin till den 26/8 1948. Sp 3:s arkiv, S nr 358. Politisk övervakning och personalkontroll 1945-1969 centralregister, dels för utlämnandet av uppgifter ur registret.121 För stod det därmed klart att uppgifter om kommunister skulle insamlas, registreras och vidarebefordras till tredje roteln i . Däremot kunde statspolisintendenten inte ge tillå- telse att vidarebefordra de i tillgängliga registeruppgif- terna om kommunister till de civila myndigheterna. Han fick istäl- let nöja sig med beskedet att denna fråga var föremål för utredning inom regeringen. Så länge denna fråga inte var avgjord skulle even- tuella förfrågningar fortsättningsvis vidarebefordras till Stock- holmsavdelningen.122 Som nämnts var utlämnandet av personalkontrolluppgifter till de civila myndigheterna baserat på ett gammalt muntligt besked från socialminister till den förre chefen för säkerhetspolisen . Avsaknaden av skriftliga regerings- direktiv för den civila personalkontrollen torde ha varit en viktig anledning till att - efter samrådsnämndens godkännande - i en skrivelse till regeringen föreslog att det skulle utfärdas bestämmelser för personalkontrollen inom de civila myndigheterna. Enligt var det nödvändigt att polisen, UD och atomforskningen skulle få inhämta uppgifter ur tredje rotelns register. Han ansåg dessutom att det ur säkerhetssynpunkt var angeläget att personalkontroll infördes inom järnvägsstyrelsen, ge- neralpoststyrelsen, telegrafstyrelsen och . Han ställde sig dock tveksam till att det behövdes en politisk under- sökning av annan personal inom (t.ex. befäl eller ordningspersonal) eller för ansökningsärenden vid överståt- hållarämbetet.123 ville emellertid gå längre än statspolisin- tendenten. 121Statspolisintendentens cirkulär nr 1 den 22/9 1948. Sp 3:s arkiv, S nr 398/48. Med dessa instruktioner fick låta sig nöja då han fick ett mer per- sonligt formulerat svar på sina frågor. I sak upprepades då instruktionerna i cirkulär nr 1 (Hasselrot till den 8/10 1948. Sp 3:s arkiv, S nr 358/48. 122Statspolisintendentens cirkulär nr 1 den 22/9 1948 (S nr 398/48. Hasselrot till den 8/10 1948 (S nr 358/48. 123Det bör noteras att skrivelse skiljer sig från den till skrivelsen bifogade promemo- rian vad gäller synen på kontrollen av amatörradiotillstånd. Skrivelsen menar att kontrollen kunna upphöra medan promemorian hävdar att slagning böra ske ifråga om samtliga sö- kande. Skrivelse från Spi till regeringen den 15/12 1948 med bifogad PM ang uppgiftsläm- nande till civila myndigheter. Dnr SAH 8. InD:s arkiv (H), konseljakt 10/6 1949. Politisk övervakning och personalkontroll 1945-1969 till regeringen om att möjligheter att inhämta uppgifter ur säkerhetstjänstens register skulle utökas väsentligt. Enligt uppfattning borde personalkontrollen omfatta all anställd personal samt följande kategorier av inskriven personal: högre befäl, manskap inom ordnings- och bevaknings- tjänst, viktigare befattningar inom observations- och förbindelse- tjänst (t.ex. telefonister) samt annan personal med uppgifter av särskilt ömtålig natur. Om det vid personalkontrollen framkom uppgifter om politisk opålitlighet hos någon av den inskrivna per- sonalen skulle vederbörande blir föremål för omplacering.124 Om- fattningen av den föreslagna personalkontrollen skulle sammanlagt uppgå till ungefär 68000 personer. Trots att personalkontrollen därmed skulle omfatta ett icke oansenligt antal befattningshavare menade att tagit hänsyn till de be- tänkligheter ur medborgerlig synpunkt, som kunna resas mot en mera omfattande slagning i säkerhetstjänstens register och därför begränsat sig till dessa personalkategorier.125 När fick yttra sig om förslag hade han reviderat sin tidigare uppfattning om att det var tveksamt huruvida civilför- svarsstyrelsens personalkontroll skulle omfatta fler befattningsha- vare än dem som var sysselsatta inom atomforskningen. visade han istället stor förståelse för civilförsvarets önskemål.126 menade att eftersom gränsen mellan civilt och militärt försvar blivit alltmera flytande kunde inte civilförsvaret på prin- cipiella grunder nekas att kontrollera sin personal. Det fanns emel- lertid andra hänsynstaganden som skulle beaktas innan frågan slut- giltigt avgjordes av regeringen. valde att lyfta fram tre aspekter som väsentliga för frågan om utvidgad personalkontroll vid : demokrati- och rättssäkerhetsintresset, säkerhetsintresset samt de konsekvenser en ökad personalkontroll skulle få för det polisiära arbetet. När behandlade frågan ur demokrati- och rättssäkerhets- synpunkt tog han fasta på uppdelning i inskriven och an- ställd personal. Han menade att invändningarna mot personalkon- 124Åke till regeringen 2/10 1948. Dnr LH 23/48. InD:s arkiv (H), konseljakt 10/6 1949. 125För den numerära omfattningen av personalkontrollen se Spi:s skrivelse till regeringen den 6/12 1948. Dnr LH 23/48. InD:s arkiv (H), konseljakt 10/6 1949. till regeringen 2/10 1948. Dnr LH 23/48InD:s arkiv (H), konseljakt 10/6 1949.. 126Det framgår inte om statspolisintendenten haft överläggningar med samrådsnämnden in- för sitt yttrande i ärendet. Att detta uppmärksammats av framgår av en marginalanteckning på yttrandet av statssekreterare : Har ej rådet hörts? (Spi till regeringen den 6/12 1948. Dnr LH 23/48. InD:s arkiv (H), konseljakt 10/6 1949. Politisk övervakning och personalkontroll 1945-1969 trollen ur principiell demokratisk synpunkt var lika vägande oavsett vilken personalkategori den kontrollerade tillhörde. Icke desto mindre fanns det enligt skäl till att skilja på inskrivna och anställda eftersom felbedömningar av uppgifterna eller misstag vid uppgiftslämnandet kunde få betydligt allvarligare framtida konse- kvenser för en anställd än för en inskriven person. Hänsynen till rättssäkerheten skulle sålunda icke kräva lika stor återhållsamhet vid bestäm- mande av personalkontrollens omfattning då det gäller i civilförsvaret inskriven som beträf- fande däri anställd personal.127 Den uppdelning mellan inskriven eller anställd personal som lät sig göras med hänsyn till den enskildes intresse var emellertid enligt betydligt svårare att tillämpa ur säkerhetssynpunkt. Oavsett om en person var inskriven eller anställd kunde dennes pålitlighet få avgörande betydelse för säkerheten vid ett skärpt läge.128 framhöll också att en utvidgning av personalkontrollen innebar att säkerhetspolisens arbete skulle öka avsevärt. Återigen fick han anledning att påpeka att säkerhetspolisens register i första hand var ett spaningsregister och att personalkontrollarbetet inom säkerhetspolisen som inbegrep registerslagning och upprättande av promemorior innebar en tung belastning för säkerhetspolisens per- sonal. Även om han trodde att civilförsvaret i första hand skulle ut- nyttja andra vägar för att inhämta referenser lokalt menade han att personalkontrollen för civilförsvaret i framförallt de större städerna skulle få en icke obetydlig omfattning. Dessutom påminde Thu- lin om att liknande säkerhetskrav för införande av personalkon- troll även torde omfatta järnvägen, posten, telegrafen, vattenfalls- verken etc.129 Av de reservationer mot säkerhetsintresset som Thu- lin anförde i yttrandet tycks omsorgen om säkerhetspolisens resur- ser vägt tyngst då han sade sig inte kunna avvisa civilförsvarets krav på personalkontroll i den mån den anlitades efter fullständigt ut- nyttjande av tillgänglig lokal personkännedom och i den mån sä- kerhetspolisen kunde tillföras de resurser som krävdes för att klara den ökade arbetsbelastningen.130 127Spi till regeringen den 6/12 1948. Dnr LH 23/48. InD:s arkiv (H), konseljakt 10/6 1949. Politisk övervakning och personalkontroll 1945-1969 tog fasta på säkerhetspolisens invändning- ar och framhöll i en skrivelse till regeringen att ci- vilförsvaret i största möjliga mån skulle utnyttja lokala uppgifter för att pröva pålitligheten hos personalen. Såvitt kan finna torde så- dana speciella kontrollåtgärder, vilka närmast skulle avse undersökning i registraturen hos statspolisens tredje rotel, endast behöva före- komma i ett begränsat antal fall.131 I övrigt stod fast vid de önskemål som formu- lerats i oktober 1948.132 Med dessa förslag och yttranden som grund beslutade regeringen att uppgifter ur säkerhetspolisens centralregister skulle utlämnas för personalkontroll till och UD. För kom därmed antalet kontrollerade personalkategorier att öka. Reglerna för utlämnande av uppgifter överensstämde till viss del med de som utfärdats för personalkon- trollen inom försvarsväsendet . Punkterna a) - c) var likalydande med dem för försvaret utfärdade punkterna 1) - 3) som citerats ovan. De följande punkterna föreskrev att uppgifter skulle lämnas ut beträffande: d)person, vilken är eller på sakligt grundade skäl misstänkes vara medlem av organisation, som under c) sägs, därest han innehar eller av- ses tillträda befattning eller uppdrag i allmän tjänst av särskild betydelse med hänsyn till ri- kets säkerhet. e)person, om vars verksamhet eljest sådana upplysningar föreligga, att han på bärande skäl kan befaras i ett kritiskt läge vara beredd att deltaga i sådana handlingar, som i a) och b) sägs. räckte det således med att det förelåg misstanke om medlem- skap i ytterlighetsparti för att säkerhetspolisen skulle kunna lämna ut uppgifter i personalkontrollen. 131Generaldirektören för till regeringen den 23/5 1949. Dnr LH 23/48. InD:s arkiv (H), konseljakt 10/6 1949. Politisk övervakning och personalkontroll 1945-1969 Regeringen föreskrev också att uppgifter ur det andrahands- material som inhämtats av den allmänna säkerhetstjänstens tele- fon-, brev- och telegramkontroll nu fick utlämnas i personal- kontrollen. Utlämnandet av uppgifter ur Polisunderrättelser (be- träffande konstaterad ekonomisk brottslighet) skulle endast före- komma om den kontrollerade skulle anställas eller befordras inom UD eller inom placeras i befattning som in- nebära ekonomiskt ansvar, bevakningstjänst eller befattning med särskild betydelse för rikets säkerhet.133 En annan skillnad mot för- svarets personalkontrollbestämmelser var att det i reglerna för UD och påpekades att framställan till statspolisin- tendenten endast skulle göras om det skulle innebära påtagliga ris- ker att anlita en icke pålitlig person för arbetsuppgiften samt ef- ter att andra vägar att inhämta referenser prövats.134 Detta tillägg torde ha gjorts enligt de önskemål som framförts i statspolisinten- dentens yttrande. Den viktigaste nyordningen med de nya be- stämmelser var för del att antalet säkerhets- klassade befattningar inom myndigheten ökade markant. För UD:s del torde bestämmelserna huvudsakligen inneburit ett fast- ställande av rådande praxis. var således den mest pådrivande aktören för att utöka personalkontrollen inom den egna myndigheten. Ef- tersom varken statspolisintendenten eller regeringen bjöd något större motstånd kunde förslag realiseras. I vilken mån som skrivelser till hade påverkat stats- polisintendenten i frågan är svårt att avgöra. När bestämmelserna för civilförsvarets personalkontroll återigen reviderades är det betydligt lättare att fastställa in- flytandet från statspolisens tredje rotels sektion i . I en skrivelse till uppmärksammade kommissarie vid Göteborgssektionen vissa om- ständigheter som enligt honom visade att personalkontrollen av bevakningspoliser inte var tillförlitlig. berättade att han - i samband med att civilförsvaret i anordnat en kurs för bevakningspoliser - ombetts att hålla ett föredrag om spi- oneri och sabotage. Inför föredraget hade ansett det nödvändigt att få upplysningar om åhörarnas politiska pålitlighet. 133Ämbetsskrivelse från till statspolisintendenten nr 1 den 10/6 1949. InD:s arkiv (H), koncept. 134Generaldirektören för till regeringen den 23/5 1949. Dnr LH 23/48. InD:s arkiv (H), konseljakt 10/6 1949. Politisk övervakning och personalkontroll 1945-1969 Från hade han då fått det lugnande be- skedet att drygt 600 personer skulle genomgå utbildningen och att samtliga kontrollerats. Vid kontrollen hade bortfallit. hade emellertid inte nöjt sig med dessa un- derrättelser. Eftersom åtskilliga uppgifter om kommunister hos tredje roteln i ännu inte rapporterats till lät han genomföra en lokal registerslagning på de personer som åter- stod efter den tidigare kontrollen. Av hitintills kontrollslagna 375 personer hade 38 förekommit i rotelns registratur samtliga med uppgifter tydande på sympatier för eller kommunistisk verksamhet.135 Vad avsåg med uppgifter tydande på sympatier för el- ler kommunistisk verksamhet framgår av en av honom upprättad förteckning över de 38 personer som förekom i . Om 31 av personerna på förteckningen fanns det registeruppgifter om att de prenumererat på (k). För 15 av de regi- strerade prenumeranterna härrörde uppgifterna från andra världs- kriget och var således medan 16 personer var antecknade som prenumeranter . Om de återstående sju av de totalt 38 personerna fanns olika typer av uppgifter som t.ex. innehavare av illegal radiosändare (anonym anmälan ), medlemskap eller tidigare medlemskap i kom- munistisk organisation eller innehavare av karta över (införskaffad mot postförskott från ).136 Dagen efter det att skrivit till uppmärksam- mades utbildningen av bevakningspoliser i en artikel i handels- och sjöfartstidning (GHT). Tidningen kunde då under rubriken för sabotör berätta om ett antal kraftiga, stadiga gubbar med valkiga nävar, bister uppsyn och ansenliga kroppskrafter som utbildades till sabotagepoliser och bl.a. fick träning i skjutning med kulsprutepistol, jiu-jiutsi [---] och annat som en civilförsvarspolis måste kunna. Den bild som GHT för- medlade till läsaren där ett antal trygga gubbar endast med avbrott för ett och annat pipbloss jagade fula övningssabotörer var enligt 135Kommissarie till den 15/9 1950. Dnr Sa 10 ½. InD:s arkiv (H), konseljakt den 13/10 1950. 136Förteckning över personer, vilka äro uttagna till bevakningstjänst och förekomma i statspoli- sens 3:e rotels register i . (bilaga till skrivelse från kommissarie till den 15/9 1950). Dnr Sa 10 ½. InD:s arkiv (H), konseljakt den 13/10 1950. Politisk övervakning och personalkontroll 1945-1969 statspolisens tredje rotel i missvisande. Särskilt reagerade säkerhetspolisen på att tidningen skrev att ytterst noggranna un- dersökningar låg till grund för uttagningen av bevakningspoliserna och att en av de bevakningspoliser som figurerade på bild i tidning- en och i artikeln karaktäriserades som en svår nöt för ev sabotörer att knäcka fanns registrerad i tredje rotelns register som prenume- rant på för . I en skri- velse till karaktäriserade polisintendent artikeln enligt följande: Bifogade klipp ur GHT innehåller vissa uppgif- ter angående uttagningar av s.k. bevakningspo- liser, vilka uppgifter måste anses överdrivna och vilseledande. Svenska folket bibringas den uppfattningen, att ytterst noggranna under- sökningar ligger till grund för uttagningen och att de uttagna är en patriotisk elit. En var som läser artikeln får den uppfattningen att polisen verkställt uttagningen och garanterar resultatet.137 Statspolisintendenten agerade snabbt i frågan. redovisades problemen i för samrådsnämnden och det beslutades då att statspolisintendenten skulle skriva till reger- ingen med begäran om att det vid uttagningen till bevakningspoli- ser skulle tillämpas samma personalkontrollregler som vid rekryte- ringen av polismän.138 I enlighet med nämndens beslut kunde Thu- lin göra en hemställan till regeringen i saken. För att belysa att de uppgifter som fick lämnas ut till civilförsvars- styrelsen i personalkontrollärenden icke äro uttömmande lät bifoga och skrivelser och artikeln i . De uppgifter som förmedlat och som i huvudsak berörde prenumeranter på var enligt icke i och för sig av den karaktären att man kunde dra säkra slutsatser om personernas pålitlighet, men var dock oroande. Därför ansåg att det var nödvändigt att de bestämmelser som utfärdats gällande personalkontrollen av polismän också 137Westlin till 16/9 1950 (med klipp ur GHT den 16/9 1950). Dnr Sa 10 ½. InD:s ar- kiv (H), konseljakt den 13/10 1950. 138Protokoll hållet vid sammanträde hos statspolisintendenten den 23/9 1950 (närv. G , H och Å Hasselrot, föredragande: - ). InD:s arkiv (H), konseljakt den 13/10 1950. Politisk övervakning och personalkontroll 1945-1969 skulle omfatta civilförsvarets bevakningspersonal.139 Dessa regler innehöll inga begränsningar för vilka registeruppgifter som fick lämnas ut i personalkontrollen och beslut om utlämnande behövde inte heller underställas samrådsnämnden.140 Regeringen hade inga invändningar mot att skärpa personalkontrollen för bevakningspo- liserna. utfärdade regeringen nya regler helt i enlighet med förslag.141 Då hade det inte ens gått en månad från att påkallat uppmärksamhet i frå- gan. De civila myndigheternas personalkontroll 1950-1961 När väl de principiella betänkligheterna mot att även formellt tillåta civila myndigheter utföra personalkontroll undanröjts 1949 låg vä- gen öppen för en snabb expansion på området. Inför beslutet om utökad personalkontroll tog det ungefär från att frågan väcktes /till att regeringen fattade beslut i frågan. hade handläggningstiden inom re- geringskansliet förkortats väsentligt. Frågan om mer omfattande personalkontroll av bevakningspoliser tog att lösa. Lika tog det att besluta om personalkontroll inom sta- tens (). skrev statspolisin- tendenten till regeringen och anhöll om att skulle få utföra personalkontroll av sin personal i samma utsträckning som civilför- svarsstyrelsen och UD. Detta motiverades med SUK:s nära samar- bete med polismyndigheterna samt mot bakgrund av vad senare tids erfarenheter givit vid handen.142 De erfarenheter som stats- polisintendenten syftade på var att en tjänsteman vid utlännings- kommissionen lämnat ut handlingar om två estniska flyktingar till , vilket resulterade i åtal för grovt spione- ri.143 Spionfallet kom således att tjäna som illustration för nödvän- 139Spi till regeringen 2/10 1950. Dnr Sa 10 ½. InD:s arkiv (H), konseljakt den 13/10 1950. 140PM angående handläggningen vid statspolisens tredje rotel av ärenden rörande personalkon- troll. av förste kriminalassistent . 9/12 1955. Sp 3:s arkiv, B IV, vol.3. från InD till samtliga länsstyrelser, Spi och den 13/10 1950. Dnr Sa 10 ½. InD:s arkiv (H), konseljakt den 13/10 1950. 142Spi till regeringen 19/4 1950. Dnr SAH 30/50, InD:s arkiv (H), konseljakt 5/5 1950. 143Två personer åtalades för brottet. I tingsrätten dömdes båda för grovt spioneri till straff- arbete och respektive . I hovrätten frikändes den ena personen medan straffet för den andra reducerades till åtta månaders fängelse (då för brott mot tyst- nadsplikten) (tingsrätts dom i mål nr DB 258/1950 den 11/7 1950 samt dom den 19/9 1950. P 4948, S löpnr 1 och A löpnr 2. Politisk övervakning och personalkontroll 1945-1969 digheten att införa personalkontroll inom . Det faktum att den aktuella tjänstemannen knappast hade stoppats i personalkon- trollen på grund av sina västsympatier och antisovjetiska inställning kan betraktas som något paradoxalt i sammanhanget. Från reger- ingen kom inga invändningar mot förslaget och togs beslut i frågan.144 Vid mitten av hade sålunda för- svarsmakten, , polismyndigheterna, och UD rätt att för personalkontroll inhämta uppgifter ut statspolisens tredje rotels register. I skuggan av de skärpta stormaktsmotsättningarna då Koreakri- get eskalerade byggdes personalkontrollsystemet ut ytterligare på den civila sidan. utökades antalet personalkontrollberättigade myndigheter markant. När regeringen beslöt att järnvägsstyrelsen, generalpoststy- relsen, telegrafstyrelsen, lotsstyrelsen, generaltullstyrelsen, luft- fartsstyrelsen, radiotjänst, redskap samt med hjälp av statspolisens tredje rotels register skulle genomföra personalkontroll för tjänster med betydelse för rikets säkerhet eller särskild betydelse för rikets säkerhet åberopades det skärpta utrikespolitiska läget. De inträffade världshändel- serna ha givit anledning att ägna ökad upp- märksamhet åt frågan om den medborgerliga pålitligheten hos befattningshavare i allmän tjänst, vilka ålagts uppgifter av betydelse för rikets säkerhet.145 Med denna motivering erinrade regeringen de ovan nämnda statliga myndigheterna att pröva personers pålitlighet vid antagande eller placering vid befattningar som myndigheten ansåg var av betydelse för rikets säkerhet.146 I stort sett överensstämde dessa bestämmel- ser med de personalkontrollregler som utfärdats för andra civila myndigheter. Några skillnader är emellertid värda att från InD till Spi och den 5/5 1950. InD:s arkiv (H), koncept. från InD till generalpoststyrelsen, telegrafstyrelsen, generaltullstyrelsen, lotsstyrel- sen, luftfartsstyrelsen, radiotjänst, , järnvägs- styrelsen samt Spi (för kännedom och efterrättelse) och C Fst (för kännedom) den 22/12 1950 nr 1. InD:s arkiv (H), koncept. De mer vittgående reglerna för utlämnande av uppgifter ur PU återfinns inte i de be- stämmelser som den 5/5 1950 utfärdades till . Tillgången till dessa uppgifter krävde då att den aktuella befattningen var av särskild betydelse för rikets säkerhet (ä.s. från InD till Spi samt den 5/5 1950. InD:s arkiv (H), koncept. Politisk övervakning och personalkontroll 1945-1969 personalkontrollbestämmelser hade endast reglerat utlämnandet av uppgifter från statspolisintendenten. I denna in- struktion ålades emellertid även myndigheten att underrätta stats- polisintendenten om det framkom uppgifter om att någon befatt- ningshavare med arbetsuppgifter av betydelse för rikets säkerhet var opålitlig.147 Denna underrättelseplikt förekom inte i bestäm- melserna för , UD eller utlänningskommissio- nen. Det motstånd som tidigare funnits inom regeringen och ledning- en för säkerhetspolisen mot alltför omfattande politiska undersök- ningar av befattningshavare som var sysselsatta med arbeten som på ett eller annat sätt kunde betraktas som betydelsefulla för rikets sä- kerhet var nu definitivt brutet. De medborgarrättsliga och demo- kratiska invändningarna mot personalkontrollen fick således stå tillbaka för de åtgärder som ansågs nödvändiga ur säkerhetssyn- punkt. kom alltfler myndigheter att betraktas som en del i totalförsvaret vilket också kom att innebära att de inlemmades i personalkontrollsystemet.