sou · GQB3108d3 · 2003-01-01 00:00:00 — Det kunde inte ha varit okänt för amerikanarna att motorn skulle användas i Viggen.101 Den svenska argumentationen lämnades emellertid därhän och det amerikanska beslutet kvarstod oförändrat. Vid utrikesminister besök i någon månad senare gjordes ett sista, lika resultatlöst, försök att få till stånd ett ändrat beslut. beklagade att diskvalificerats men också att den agerat så sent.102 100Hunter, och SU-7. hade begärt att få köpa A-7 . 101Ambassaden i till UD, , dnr. 415, HP 24 V1 , . 102Ambassaden i till UD, , dnr. 449, HP 24 V1 , . Svensk utrikes- och säkerhetspolitik Både den europeiska och indiska flygplansaffären avgjordes delvis på andra grunder än de erbjudna flygplanens pris och prestanda. Eurofighteraffären avgjordes till amerikansk förmån efter starka påtryckningar och visar hur litet små länder har att sätta emot när en stormakt agerar. utkonkurrerades bl.a. på politiska grunder. Medan den socialdemokratiska regeringen stödde export- ansträngningarna i Eurofighterfallet förhöll den sig ambivalent i Indienaffären. Å ena sidan lämnades tillstånd att förhandla med . Att statsminister var personligen bekant med premiärminister , som betraktades som en stabiliserande kraft, torde ha inverkat på beslutet. Å andra sidan hade utkämpat ett krig mot och läget var allmänt oroligt som provsprängt en kärnladdning . Kriget föranledde svenskt exportförbud avseende krigsmateriel till men det hävdes . Regeringen ville därför inte lämna en ansökan om reexport- tillstånd till vilket överläts till . Med besked till att leveransgarantier inte kunde lämnas, var regeringens förhoppning i realiteten att det indiska intresset skulle svalna.103 Indierna å sin sida uttryckte sin förvåning över den passivitet och det fanns flera tecken på indierna verkligen önskade köpa . uttalande i Pentagon stärkte knappast aktier utan gav istället chansen att utan större betänkligheter neka reexport. Den borgerliga regering som tillträdde var mera aktiv i sina försök att få till stånd en uppgörelse, men hade bestämt sig. En Viggenexport till förutsatte ett amerikanskt godkännande, något som skulle stå i strid mot president politik. Amerikanerna var sannolikt medvetna om att istället skulle köpa flygplan på annat håll. En sådan ordning passade dock bra: Sådana affärer kunde amerikanerna inte påverka och därmed kunde de heller inte utgöra någon politisk belastning. Det gällde därför att eliminera som alternativ, med den gamla, i grunden civila motorn, som angivet skäl. 103 UD PM Hjertonson , HP 24 V1 , . Svensk utrikes- och säkerhetspolitik satsade många av världens teleindustrier på att sälja även teknisk utbildning. Det statliga företaget i beslutade därför att utöver den tidigare verksamheten, som främst bestod av underhåll av försvarsmateriel, också försöka sälja teknisk utbildning. kontaktades företaget av en repre- sentant för den libyska försvarsmakten rörande möjligheterna att köpa viss utbildning. Denna avsåg utbildning av teletekniker och -ingenjörer på gymnasienivå, syftande till kompetens för hög- skolestudier. Utbildningens längd varierade mellan tre och . Eleverna förväntades ha kunskaper ungefärligen motsvarande genomgången grundskola. Under de fortsatta förhandlingarna hade TELUB vid olika till- fällen orienterat och Krigsmaterielinspektionen (KMI). Ärendet hade föredragits för utrikesminister . Inom Utrikes- departementet ansåg man att även om frågan var olustig, regeringen saknade formell möjlighet att stoppa den. Från den svenska ambassaden i hade fått varnings- signaler. I hård konkurrens med flera stora internationella företag lyckades TELUB efter långa förhandlingar skriva kontrakt med om utbildning av 96 ungdomar i . När företaget gav offentlighet åt att man fått kontraktet i hård utländsk konkurrens, lovordades detta i pressen. För genomförandet av utbildningen iordningställdes särskilda för verksamheten anpassade lokaler liksom förläggningar m.m. i direkt anslutning till TELUB:s anläggningar i . När eleverna från hade anlänt visade det sig att deras grund- kunskaper var betydligt lägre än vad som uppgivits vid kontrakts- förhandlingarna. TELUB fick därför bedriva viss grundläggande utbildning innan den kontrakterade utbildningen kunde inledas. Frågan tog en ny vändning när tidningen i en artikel hävdade att TELUB utbildade blivande terrorister från i . Det framkom senare att, vilket TELUB inte hade klargjort kontraktet var på libysk begäran top secret – att den tekniska utbildningen också hade vissa militära applikationer. Eleverna hade genomfört en kortare tids militär tjänstgöring och avsågs efter utbildningen tjänstgöra i den libyska luftförsvarsorga- nisationen. Några svenska försvarshemligheter avslöjades dock inte. Svensk utrikes- och säkerhetspolitik Bland annat genom presskampanjen kom ärendet att tas upp i och även behandlas av (1980/81:25). De socialdemokratiska reservanterna ansåg att Telubärendet ej handlagts med tillräcklig omsorg av statsråden , och . Rege- ringen tillsatte också under ordförandeskap av för att närmare granska affären. Utredningen redovisade sina slutsatser i betänkandet Telubaffären.104 Företaget framförde inledningsvis att verksamheten hade stöd i det avtal som slöts mellan och med syftet att bistå med viss utbildning. Även om det inte fanns någon laglig grund för att tvinga TELUB att avbryta verksamheten blev pressen mot företaget och emellertid sådan att såväl TELUB som ansåg det vara bäst att avbryta verksamheten varefter eleverna återvände till . Ett tyskt företag övertog därefter kontraktet. Den svenska utrikespolitiken genomgick en betydelsefull utveckling. Från att ha präglats av återhållsamhet blev den gradvis alltmer aktiv och inriktad på förändring av omvärlden. utökades dess aktionsradie från det nordiska och nordeuropeiska närområdet till stora delar av världen, och inte minst till de fattiga länderna.105 skrev utrikesminister i en artikel: Ett litet land som med dess begränsade resurser kan inte ta något ansvar för världspolitiken. Vi har inte någon uppgift som maktfaktor i den världsomfattande jämviktspolitik som alltjämt präglar det inter- nationella läget.106 inleddes regeringens deklara- tion vid utrikesdebatten (utrikesdeklarationen) på följande vis: I av ökat internationellt beroende är det naturligt att i sin utrikespolitik i allt högre grad tar ställning till vad som sker i vår omvärld. Inte minst har kampen för politisk frigörelse och de fattiga folkens krav på likställdhet engagerat en bred svensk opinion. Insikten har ökat om alla folks gemensamma ansvar för de frågor som i sista hand gäller mänsklighetens fortbestånd – kontroll av kärnvapnen, 105Hans Lödén, För säkerhets skull – Ideologi och säkerhet i svensk utrikespolitik, 1950-1975 (Nerénius & Santérus, , 1999), s. 20. 106Lödén, För säkerhets skull, s. 19. Svensk utrikes- och säkerhetspolitik hejdande av kapprustningen, hushållning med naturresurserna, jäm- nare fördelning av jordens rikedomar och skydd av miljön. Det är bakgrunden till vårt omfattande engagemang i FN och andra inter- nationella organisationer, där vi deltar i arbetet för fred och en rättvis världsordning. Vi har tagit ställning mot förtryck och starkt reagerat mot sociala och ekonomiska orättvisor. Vi har gett stöd åt strävandena till nationell frigörelse från kolonialt förtryck. Vi har hävdat de små staternas rätt till oberoende gentemot stormakterna. En förutsättning för att denna aktiva utrikespolitik skall vinna respekt och få tyngd är att vi konsekvent fullföljer den svenska neutralitetspolitiken. Vår obundna position i förhållande till maktblocken i världen underlättar för oss att självständigt ta ställning i internationella frågor. En aktiv utrikespolitik kan understryka vårt oberoende och på så sätt stärka tilltron till neutralitetspolitiken.107 som förflutit mellan dessa två uttalanden hade den koloniala och nationella frigörelsen skjutit fart – en av de mest genomgripande internationellt politiska utvecklingarna under 1900- talets senare hälft – och ett stort antal nya, och nästan undan- tagslöst fattiga stater bildats främst i och . Politiskt formade dessa den alliansfria rörelsen. som en alliansfri stat förhöll sig sympatisk till den nya rörelsen men markerade en tydlig distans till denna. Utrikesminister exempelvis betonade detta i en intervju () genom att deklarera att den svenska alliansfriheten innebar att inte identifiera sig politiskt med någon politisk gruppering av stater, inte ens de alliansfria. Den internationella omvälvningen i tredje världen inspirerade , att liksom och , i betydande politisk enighet besluta om långtgående program för utvecklingsbistånd. De skandinaviska länderna jämte kom att som enda stater uppfylla FN:s och målsättning om att avsätta av BNP för internationella biståndsändamål. Den mot de alliansfria staterna sympatiska hållningen och det växande biståndet stärkte avsevärt den svenska profilen och i viss mån också inflytande i FN. Den aktiva utrikespolitiken gjorde sig gällande på en rad olika områden. Det gällde i första hand tidens stora ödesfrågor som i sista hand rörde mänsklighetens fortbestånd, som kontroll av kärn- vapnen och hejdande av kapprustningen, hushållning med natur- resurserna, jämnare fördelning av jordens rikedomar och skyddet av miljön. Men det gällde också kampen för politisk frigörelse och 107 Utrikesfrågor, 1977, s. 18. Svensk utrikes- och säkerhetspolitik de fattiga folkens krav på likställdhet, kampen mot förtryck och mot sociala och ekonomiska orättvisor samt också frigörelse från kolonialt förtryck och de små staternas rätt till oberoende gente- mot stormakterna. Regeringen inledde utrikesdeklaration med att förklara det då snart tilländalupna som de snabba föränd- ringarnas tidevarv. Detta hade lett till att det nationella intresset med logisk nödvändighet fått en vidare mening, förklarade rege- ringen: Det gäller inte bara att skydda de egna gränserna och att förbättra den egna handelsbalansen. I kärnvapenåldern måste ansträngningarna att skydda freden sträcka sig långt bortom våra gränser. Till detta kom med växande styrka ett nytt element, nämligen nödvändigheten att minska klyftan mellan rika och fattiga länder.108 Den utrikespolitiska kursen skulle dock inte förändras, kon- staterades det vidare deklaration. Den utrikespolitiska grundlinjen – neutralitetspolitik definierad som alliansfrihet i fred syftande till neutralitet i krig – låg lika fast som någonsin förut. Men neutralitetspolitiken fick inte förväxlas med åsiktsneutralitet. "Demokratins ideal och värderingar har en fast förankring hos vårt folk." Därför reagerade med styrka när andra små nationer utsattes för övervåld eller när sociala rättvisekrav slogs ned med vapenmakt. Att konsekvent hävda dessa grundläggande värderingar var en angelägen uppgift för utrikespolitiken. I denna riktning har vårt utrikespolitiska handlande aktiverats, konstaterade rege- ringen. Den aktiva utrikespolitiken skulle alltså på sätt och vis utgöra den andra sidan av neutralitetspolitiken, den andra sidan av myntet. Dessa båda sidor kompletterade varandra och förstärkte varandra. Neutralitetspolitiken skapade unika förutsättningar för en aktiv utrikespolitik, och denna fyllde i sin tur en funktion som en slags neutralitetspolitikens moraliska dimension. Neutraliteten betydde inte åsiktsneutralitet, utan var fast rotad i de grundläggande demo- kratiska värderingarna. När dessa hotades, som i , i , i , i och i , var den svenska rösten tydligare och skarpare än många andras. 108 Ibid, 1969, s. 10. Svensk utrikes- och säkerhetspolitik utrikesdeklaration förklarade regeringen den aktiva utrikespolitiken på följande vis: Det har ofta och med rätta framhållits att den svenska utrikespolitiken blivit mera aktiv. Denna utveckling återspeglar det svenska folkets starkare engagemang i det internationella skeendet. Man har blivit medveten om det ökande ömsesidiga beroendet mellan alla folk. Det är för en överväldigande majoritet självklart att rege- ringen redovisar sin ståndpunkt i de stora internationella frågorna, särskilt när dessa berör småstaternas berättigade krav och respekten för grundläggande mänskliga rättigheter. Våra meningsyttringar i olika skeden styrs enbart av våra egna värderingar. De kan omöjligen upp- fattas som en önskan att gå ettdera maktblockets ärenden eller vara uttryck för en vilja till politiskt och militärt samarbete med det ena eller det andra blocket. De tjänar att understryka vår egen beslutsam- het att bevara vårt oberoende. De står i samklang med vår bestämda föresats att fortsätta en fast och konsekvent neutralitetspolitik, stödd av ett efter våra förhållanden starkt försvar.109 Att den aktiva utrikespolitiken inte bara omfattade avlägsnare delar av världen framgår också av följande ord ur utrikesdekla- ration: neutralitetspolitik utgör intet hinder för aktiva svenska bidrag till lösning av problem i vår omvärld. Neutralitetspolitiken tjänar inte endast våra omedelbara nationella intressen utan också en fortsatt stabilisering av läget i . Den kommer att konsekvent fullföljas. Stundom har spekulationer avhörts att politiken skulle behöva om- prövas till följd av exempelvis EG:s utveckling eller en förändring i förhållandet mellan stormaktsblocken. Sådana spekulationer saknar grund. Om avspänningssträvandena skulle leda till nya framsteg, kan få nya handlingsmöjligheter inom neutralitetspolitikens ram. Skulle avspänningsprocessen avbrytas, kvarstår argumenten för vår politik med samma styrka som tidigare.110 Men mycket av fokus för den aktiva utrikespolitiken inriktades på tredje världen och de fattigare länderna. Vissa har t.o.m. talat om en svensk internationell ideologisk vision, formulerad under in- flytande av socialdemokratisk ideologi och utrikespolitisk tradi- tion.111 Denna vision utmärktes av att centrala socialdemo- kratiska värden som social rättvisa och jämlikhet i ökad utsträckning präglade svensk utrikespolitik. Enligt detta tänkesätt skulle den svenska modellen verka som ett internationellt 109Ibid, 1973, s. 32. 110Ibid, 1974, s. 20. 111Lödén, För säkerhets skull, s. 38. Svensk utrikes- och säkerhetspolitik föredöme, och därmed bidra till att skapa en bättre och därmed säkrare värld också för Sverige.112 Den svenska modellen skulle innebära en slags tredje väg och ha både ideologiska och säker- hetspolitiska implikationer: Modellens demokratiska socialism erbjuder ett ideologiskt alternativ till kapitalism och kommunism. Alliansfrihet och neutralitetspolitik erbjuder ett säkerhetspolitiskt alternativ till supermakternas militär- allianser. Alternativet riktas framförallt mot tredje världenländer.113 De egna nationella säkerhetsmotiven blev jämte det mer ideo- logiskt präglade kravet på internationell solidaritet ett viktigt motiv till att ställde sig bakom de krav i FN på en ny ekonomisk världsordning som framfördes av de fattiga länderna, organiserade i den s.k. 77-gruppen, vilken på handels- och eko- nomisidan motsvarade den politiska alliansfria rörelsen. I utrikes- deklarationen uttrycktes detta på följande vis: För de rika staterna gäller det nu att visa att de har viljan att gripa sig an de problem som en förändring av det internationella ekonomiska systemet kommer att medföra. Den industrialiserade världen står inför kravet på en omställning till en rad nya ekonomiska och politiska faktorer i den internationella politiken av betydelse såväl för inter- nationell stabilitet som för möjligheten att rättvisare fördela jordens resurser. En sådan anpassning kommer att ställa stora krav på solida- ritet och på förmågan att finna nya lösningar.114 1976 från socialdemokratiskt till borgerligt ledd regering fortsatte politiken att till stora delar vara densamma, men utan den ideologiska överbyggnad av demokratisk socialism som den föregående socialdemokratiska tidigare introducerat. utrikesdeklaration inleddes sålunda med konstaterandet: Vi måste aktivt försöka påverka världsutvecklingen därför att det som händer i andra delar av världen bestämmer så mycket av vår egen framtid; men också därför att vi inte bara är svenskar utan världsmed- borgare, vilkas solidaritet inte får stanna vid våra gränser.115 113Ibid, s. 335. 114Utrikesfrågor, 1975, s. 22. 115Ibid, 1977, s. 19. Svensk utrikes- och säkerhetspolitik refererades också till mycket aktiva ned- rustningspolitik i följande ordalag: en väsentlig uppgift för vår utrikespolitik att söka förändra rådande politiska och militära förhållanden i fredlig riktning. mycket aktiva deltagande i det internationella nedrustningsarbetet är ett sätt att angripa denna uppgift.116 uttryckte sig regeringen på följande vis: "vi tjänar vitala nationella intressen också genom att söka utjämna spänningar mellan öst och väst, genom att arbeta för nedrustning och genom att hävda krav på att internationella motsättningar skall lösas med förhandlingar och inte med vapen.117 Efter återkomsten till regeringsmakten fortsatte den socialdemo- kratiska regeringen politiken från den borgerliga regeringsperioden. utrikesdeklaration anfördes sålunda: Vårt engagemang för den tredje världen är ännu ett led i vår aktiva utrikespolitik; ett värn för vår och andras rätt att utvecklas i fred och frihet. En konsekvent hållning och därmed förtroendet för vår poli- tiska vilja, kräver att vi tillerkänner alla folk samma rätt. Dessutom har risken vuxit för att konflikter i andra världsdelar kan överföras till vår egen via existerande allianser och bindningar av ekonomiskt, politiskt och militärt slag. Vår uppslutning kring staters suveränitet och mänsk- liga rättigheter är således fast grundad i vår demokratiska grundsyn, folkrätten och säkerhetspolitiska överväganden. Vad som av vissa stater uppfattas som inblandning i inre angelägenheter, ser vi som respekt för överordnade internationella principer som fastlagts i FN:s stadga, i den europeiska säkerhetskonferensens slutakt och i andra folkrättsliga dokument. För att åstadkomma en dräglig internationell ordning måste vi påtala kränkningar av dessa grundläggande principer och rättsregler.118 Det är notabelt att den ideologiska överbyggnaden av demokratisk socialism inte återkommer lika tydligt som på 1970- talet. 116Ibid, 1979, s. 37. 117Ibid, 1981, s. 9. 118Ibid, 1983, s. 15. Svensk utrikes- och säkerhetspolitik Ett element i den aktiva utrikespolitiken blev den s.k. småstats- doktrinen som också blev något av en svensk specialitet. Denna är av ett visst intresse för innevarande utredning eftersom den inte var helt utan säkerhetspolitiska dimensioner. I såväl de socialdemo- kratiska som borgerliga regeringarnas tredjevärldendoktrin fanns en spets riktad mot stormakterna. Utgångspunkten var att den aktiva utrikespolitiken inte skulle vara enbart ett resultat av altruistiska och moraliska överväganden. Den skulle också vara ett uttryck för ett mer nationellt intresse. Därmed introducerades något som kunde kallas småstatsdoktrinen som ett motiv i den svenska utrikespolitiken. Enligt denna var , som en relativt liten stat berört av skeenden där små stater blev utsatta för övergrepp från stormakternas sida. Kränkningar av små länder, även i fjärran regioner, kunde om de inte påtalades, bidra till att skapa ett mönster där småstaters rätt ingenstans skulle respekteras. En särskild aspekt av småstatsdoktrinen blev värnet om folkrätten, vars grundläggande principer i många fall var av särskild betydelse för mindre stater. Hoten mot de mindre staterna var också hot mot världsfreden som sådan. Risken var att kon- flikter på andra håll i världen skulle sprida sig till . Därför var det även för och andra småstater i ett egen- intresse att påtala angrepp och påtryckningar mot småstater var de än ägde rum. Småstatsdoktrinen fick ett pregnant uttryck utrikes- deklaration. Det är vår förhoppning att avspänningspolitiken skall fullföljas. Men man måste också vara medveten om att denna politik rymmer problem och risker. Den kan innebära att de små nationernas intressen kommer i kläm. Frågor som direkt angår småstaterna får inte avgöras över deras huvuden. Samförståndet mellan stormakterna kan också leda till att grundläggande politiska problem inte angrips . Konflikter mellan stater eller inom stater som har sitt ursprung i förtryck eller orättvisa kan få vänta på sin lösning just för att samförståndet inte skall äventyras. Det är viktigt att ge uttryck åt sådana synpunkter och söka medverka till att avspänningspolitiken utformas så att den tjänar alla folks intressen och får stöd i folkmeningen runt om i världen.119 119 Ibid, 1975, s. 19. Svensk utrikes- och säkerhetspolitik I synnerhet , under sin första period som statsminister , gjorde sig till tolk för denna småstatsdoktrin. Detta hindrade inte att de borgerliga regeringarna åren därefter frekvent och internationellt argumenterade för småstaternas intressen både i samband med invasion av och gentemot Centralamerikapolitik (se avsnitt 4.8. Småstatsdoktrinen skapade både politiska och logiska problem för utrikespolitikens utformning i så måtto att supermakternas såväl rivalitet som samexistens blev problematisk i doktrinens be- märkelse. Ett centralt element i den svenska säkerhets- och utrikes- politiken under senare delen av det var sålunda stödet för avspänning mellan öst och väst (kap. 5). Avspänningen skapade utrymme för de små staterna men riskerade avspännings- politiken att befästa stormakternas gemensamma intressen på småstaternas bekostnad.120 Kritiken mot supermaktsduopolet blev särskilt tydligt på ned- rustningsområdet med bok om Nedrust- ningen.121 Som titeln antydde blev boken en hård uppgörelse med de båda supermakternas förmenta förhalning av de multilaterala nedrustningsförhandlingarna om avveckling av massförstörelse- vapen. Kritiken fullföljdes energiskt av de borgerliga regeringarna och särskilde nedrustningsförhandlare, statssekreteraren (ordförande för nedrustningsdelegationen åren 1974 1982). Föga överraskande rönte småstatsdoktrinen ingen uppskattning vare sig i eller . Svenska regeringar tvekade inte att i tydliga ordalag kritisera de båda supermakternas agerande såväl geopolitiskt (i och respektive Tjeckoslo- vakien och ) som institutionellt (nedrustningsförhand- lingarna). En finsk diplomat formulerade synen på aktiva utrikespolitik i jämförelse med neutralitetspolitik i för- hållande till stormakterna så, att skillnaden låg i att medan försökte upprätthålla lika goda förbindelser med båda sidor, sökte förolämpa båda sidor lika mycket.122 Det är nog riktigt att både och irriterades av den svenska kritiken. I en annan del av denna utredning 120Magnus , – en internationell propagandist, i /, Socialdemokratin och den svenska utrikespolitiken (UI, , 1990), s. 121 142. 121Alva , Spelet om Nedrustning, utkommen först på engelska, The Game of Disarmament (Pantheon Books, 1976). 122Max , in the New Europe (Praeger, 1998), s. 96. Svensk utrikes- och säkerhetspolitik redovisas de svensk-amerikanska kontroverserna vilka torde ha varit internationellt sett unika i sin fränhet (kap. 4). Men som utförligt beskrivits fanns en underliggande säkerhetspolitisk intressegemenskap som i praktiken mildrade eller nullifierade even- tuella konsekvenser för säkerhetspolitiken länderna emellan. En sådan gemenskap fanns inte i förhållande till . Den svenska kritiken mot enskilda övergrepp av mot Tjecko- , och , var hårdnär det gällde Tjeckoslovakieninvasionen hårdare än något annat lands – medan kommunistsystemets strukturella förtryck ansågs svårt att påtala på politisk nivå eftersom en sådan systemkritik ansågs kunna motverka stabiliserings- och lågspänningssträvandena i den svenska utrikespolitiken. Småstatsdoktrinen däremot kunde tjäna syftet att möjliggöra avståndstaganden mot utan medföljande negativa säkerhetspolitiska effekter. Det är dock tydligt att referenserna till och entusiasmen för småstatsdoktrinen avtog med den allvarliga försämringen av stormaktsrelationerna och framåt. Alla misstankar om ett stormakts- condominium måste begravas.