sou · GQB345 · 2003-01-01 00:00:00 — På grund härav skulle det med hänsyn till rättssäkerhetskraven antagligen bli nödvändigt att begränsa jourdomstolarnas målunderlag till lättutredda, framför allt erkända, och lindrigare brott. Även det faktum att vårt diffe- rentierade påföljdssystem ställer stora krav på utredningen om den tilltalades personliga förhållanden sätter ganska snäva gränser för vilka mål som skulle kunna handläggas av jour- domstolar. De målkategorier som mot denna bakgrund skul- le kunna bli aktuella i ett jourdomstolsförfarande överens- stämmer ganska väl med dem för vilka vi redan har enkla och snabba former för beivrande, t.ex. strafföreläggandeinstitu- tet. Även om ett regelrätt jourdomstolsförfarande således kanske inte ter sig motiverat från processekonomiska och andra synpunkter, är det enligt min mening uppenbart att man i vissa fall skulle kunna uppnå avsevärda kriminalpolitis- ka fördelar med en ordning där gärningsmannen ställs inför domstol avsevärt snabbare än vad som ofta blir fallet med nuvarande regler. Jag tänker då framför allt på ungdomar som grips på bar gärning. Jag avser att närmare under- söka om man inte kan finna metoder för att åstadkomma en snabbare reaktion från samhällets sida i bl.a. dessa fall. I detta sammanhang lägger jag emellertid inte fram några förslag med anknytning till jourdomstolstanken. Även gjorde uttalanden om tanken på jour- domstol i sitt betänkande (SOU 1992:61 del A s. 365 ff.) Ett re- formerat åklagarväsende. Där diskuterade utredningen på i huvud- sak följande sätt. har vikten av en snabb reaktion på brott kommit alltmer i förgrunden. Sambandet mellan brott och straff har understrukits. En tanke som allt mer har kommit att debatteras är att införa någon form av jourdomstolar, allt- så domstolar som skulle kunna döma för brott i mycket nära anslutning till händelsen. Möjligheten att få ett system med jourdomstolar att fungera i praktiken är i hög grad beroende på utformningen av förundersökningsförfarandet. Det som gör att handläggningen av brottmål drar ut är i all- mänhet inte att målen blir liggande i domstol, utan att det förberedande utredningsförfarandet tar . Vi har ett fungerande jourdomstolssystem för prövning av frå- ga om häktning. Det torde i och för sig inte vara förenat med några större svårigheter att utveckla detta system så att dessa domstolar får formell rätt att pröva målet i hela dess vidd, när förutsättningar i övrigt för detta föreligger. Vad som i prak- tiken skulle erfordras är egentligen inte mer än att antingen nämndemän tjänstgör också eller att domförhets- reglerna ändras så att det möjliggörs att döma med ensam- domare i större utsträckning än . Möjligen skulle ut- rymmet för kortare straffprocessuella frihetsberövanden också behöva utvidgas något. Om något förundersöknings- förfarande således inte skulle bedömas vara erforderligt skul- le det inte vara förenat med några större svårigheter att åstadkomma en formell ordning där förhandlingen i domstol skulle kunna följa mycket snart på brottet, även om vissa praktiska svårigheter, exempelvis vad avser att få tag på mål- sägande och vittnen med kort varsel och att utreda den miss- tänktes personliga förhållanden, kan föreligga. I de fall den misstänkte var häktad skulle målet, särskilt om någon munt- lig bevisning inte var erforderlig, i sin helhet ofta kunna av- göras redan vid häktningsförhandlingen. Svårigheten ligger i stället, som vi ser det, i att det brister i förutsättningarna för att i någon större utsträckning slopa kravet på förundersökning. Jourdomstolstanken, som vi har uppfattat den, bygger på att man närmast direkt från brotts- platsen skall kunna inställa en misstänkt vid domstol. Även om det skulle kunna fungera i vissa mål synes det i flertalet fall vara svårt att förena ett sådant system med de krav på rättssäkerhet som vi ställer på förfarandet. arbetsgrupp för processrättsliga frågor överläm- nade till promemori- an Ett snabbförfarande för notariebrottmål, Kallelser till den tillta- lade. I promemorian föreslog gruppen bl.a. ett snabbförfarande som skulle omfatta majoriteten av de s.k. notariebrottmålen, dvs. brott för vilka ordningsbot får utfärdas. Förfarandet innebar att poliser skulle få möjlighet att i dessa fall besluta om åtal, utfärda stämning och kalla till huvudförhandling i den misstänktes närvaro direkt vid vägkanten. Vid huvudförhandlingen var det enligt för- slaget tänkt att talan skulle föras av åklagare. För tingsrätternas hantering av målen föreslogs inga ändringar, förutom att huvud- förhandlingsdagar skulle finnas reserverade får sådana mål som kal- lats av polis. har överlämnat arbetsgruppens promemo- ria till oss för beaktande. 2.2.5Jourdomstol för unga lagöverträdare Den senaste debatten har främst rört inrättandet av särskilda jour- domstolar för unga. Krav på sådana domstolar har framförts , exempelvis i riksdagsmotioner. uttalade bl.a. att det finns mycket som talar för en ordning med särskilda jourdomstolar för unga. Utskottet ville dock inte föregripa Ungdomsbrottskommit- téns arbete och avstyrkte bifall till olika motioner (se t.ex. bet. 1989/90:JuU29, 1990/91:JuU19, 1991/92:JuU24 och 1992/93:JuU24). I betänkande (SOU 1993:35) Re- aktion mot ungdomsbrott övervägde kommittén en ordning med jourdomstolar i syfte att åstadkomma snabba och resoluta ingri- panden mot unga lagöverträdare men också med det intresset för ögonen att den unge inte skulle behöva vänta på att bli lagförd och få veta vilka konsekvenserna blir av ett brott. anförde bl.a. följande. Om man med jourdomstol menar att den unge efter det att han förövat ett brott skall inställas inför en dom- stol och genast få sin dom, reser sig dock en rad invändningar mot förfarandet: brottet måste utredas, uppgifter måste in- hämtas angående den unges personliga förhållanden, målsä- gande måste ges möjlighet att framställa sina anspråk osv. Härtill kommer att det från rättssäkerhetssynpunkt är nöd- vändigt att den unge får tid att förbereda sitt försvar. Visser- ligen kan man säga att det finns en hel del mindre brott som inte kräver någon längre förberedelsetid, men det är inte så- dana brott som i första hand är av intresse för en verksamhet med jourdomstol. Vår slutsats är sålunda att det, även om man kan uppnå vissa kriminalpolitiska fördelar med sådana särskilda jourdomstolar i ungdomsmål, föreligger så stora nackdelar ur såväl rättssäkerhetssynpunkt som processeko- nomiska och rent praktiska synpunkter att ett system med särskilda jourdomstolar inte bör genomföras. Däremot anser vi att fördelarna med ett system med jour- domstolar väl kan uppnås genom de förslag vi lämnar om snabbare förfarande under brottsutredningen och kortare handläggningstider vid de allmänna domstolarna. Regeringen tog ställning till förslag i propositionen (prop. 1994/95:12) Handläggning av ungdomsmål och instämde då i kommitténs bedömning att syftet med ett sy- stem med ungdoms- eller jourdomstolar skulle tillgodoses på annat sätt än genom att sådana domstolar inrättades (s. 34 ff.). Departe- mentschefen uttalade sig på följande sätt. När man talar om en jourdomstol är det önskemålet om en förkortning av tiden mellan brott och dom som är grunden för resonemangen. De vinster som avses i sådana sammanhang är främst av en annan natur än de processekonomiska. Man har mest talat om det kriminalpolitiska behovet av att avståndet i tiden mel- lan brott och dom blir så kort att sambandet mellan brott och straff markeras tydligt. Man har nog också menat att brottsligheten skulle minska om det fanns ett snabbt verkan- Jourdomstolsfrågan har också setts från den misstänktes utgångspunkt. Man har sagt att ju som förflyter från gärningstillfället, desto större är risken att påföljden framstår som uppenbart obehövlig eller orättfärdig. Med jourdomstol måste avses en domstol som tjänstgör även under icke-ordinarie arbetstid för att möjliggöra att domstolsförhandlingen hålls i mycket nära anslutning till brottet. Utgångspunkten måste då vara att målet skall kunna avgöras vid ett enda rättegångstillfälle, vilket skall ligga i omedelbar anslutning till brottet eller brottsupptäckten. Ett system med jourdomstolar innebär stora kostnader. Ett jourdomstolssystem förutsätter bl.a. jourtjänstgöring för de inblandade. Jourdomstolar som dömer för brott som de begåtts eller påföljande morgon torde inte kunna få tillräcklig sysselsättning annat än på vissa platser och kan- ske bara under vissa tider. Det skulle förmodligen bli mycket svårt att utnyttja jourdomstolens resurser helt och hållet ef- tersom måltillströmningen inte kan bli jämn och variationer- na inte kan förutses. Det finns också en rad praktiska problem med ett sådant jourdomstolssystem. Bland annat skulle det innebära vissa svårigheter med att kräva att målsägande och vittnen skall inställa sig mellan och . Detta minskar ytterligare möjligheterna att handlägga mål om ansvar för förnekade gärningar. Man torde vidare ha anled- ning att räkna med att de misstänkta ofta är påverkade av al- kohol eller narkotika när de grips för ett brott som i sig pas- sat för jourdomstolshantering. Särskilt om det är första gången de grips befinner sig många i ett slags chocktillstånd. De kan ha svårt att sätta sig in i brottet i ett större orsaks- sammanhang och redogöra för motiven till sitt handlande och ange eventuella förmildrande omständigheter. Deras för- utsättningar för att själv ta tillvara sin rätt är långtifrån de bästa. Målsägandes hälsotillstånd kan också hindra att denne kan inställa sig och höras i målet. Vidare gäller enligt 32 kap. 1 § att, om en part eller annan enligt rättens beslut skall infinna sig vid rätten eller eljest fullgöra något i rättegången, skall han erhålla skäligt rådrum därtill. Den misstänkte måste därför kunna välja att rättegången skall ske först vid senare tillfälle. Man kan vidare misstänka att offent- liga förvarare kommer att behöva uppskov för att undersöka möjligheterna till vidare utredning. behöver försvararen ytterligare tid för att gå igenom målet tillsammans med den misstänkte. Risken är därför stor att man i många fall skulle uppnå en mycket snabb första instäl- lelse inför rätten, men förhandlingen skulle sedan behöva skjutas upp. Att dela upp handläggningen på flera förhand- lingar skulle också strida mot den s.k. koncentrationsprinci- pen och motverka själva syftet med att inrätta jourdomstolar. Till detta skall läggas svårigheterna att genast få fram en förundersökning och en personutredning. Risken är också stor att målsägande regelmässigt inte kan få sin skadestånds- talan prövad i samband med brottmålet. Regeringen anser att man i och för sig kan uppnå vissa kriminalpolitiska fördelar med ett jourdomstolsförfarande i ungdomsmål. Bl.a. kan sambandet mellan brott och straff markeras tydligare än vad som sker . Frågan är emeller- tid om de kriminalpolitiska vinster som kan göras väger tyngre än de nackdelar som otvivelaktigt finns med jourdom- stolar. Målunderlaget för en jourdomstol som skall döma i ome- delbar eller i mycket nära anslutning till brottet kan inte bli särskilt stort. Beträffande bötesbrott kan man i och för sig tänka sig ett enkelt och snabbt förfarande, butikssnattaren som grips kan t.ex. inställas vid rätten och lagfö- ras omgående. När det gäller sådana brott finns det emeller- tid ett snabbt förfarande, nämligen strafföreläg- gande. Vidare finns föreläggande av ordningsbot som ju in- nebär att brottet kan lagföras på platsen. De brott som skulle vara av intresse för ett jourdomstolssystem för ungdomar är sådana av högre svårighetsgrad. 2.3Vårt tidigare förslag till förenklad brottsutredning (SOU 2001:93) För att polismyndigheten eller åklagaren skall ha möjlighet att inle- da en förenklad brottsutredning i stället för en förundersökning föreslog vi i vårt betänkande, som en allmän förutsättning, att det skulle finnas anledning att anta att brottet kommer att bli enkelt att Till skillnad från den nu gällande generella förutsättningen att tillräckliga skäl för åtal skall finnas (23 kap. 22 § RB) innebär förslaget att begränsningen och rum för utredningsåtgärderna har tagits bort. Brottet måste dock framstå som enkelt att utreda och utgången vara tämligen given. De faktiska omständigheterna skall med andra ord vara lättutredda och skuldfrågan juridiskt en- kel. Det förenklade förfarandet skall enligt förslaget få användas om den misstänkte erkänner gärningen och erkännandet framstår som materiellt riktigt alternativt när det för brottet inte är föreskrivet svårare straff än fängelse . Ett sådant tillämpningsområde inne- bär att enklare vardagsbrott ofta kommer att kunna utredas i den förenklade formen även om erkännande inte föreligger. Det gäller t.ex. enklare former av misshandel, olaga hot och ofredande. Det gäller även stöld, snatteri, tillgrepp av fortskaffningsmedel, olovligt brukande, enklare bedrägerier och hälerier, skadegörelse samt våld, hot och förgripelse mot tjänsteman, olovlig körning, trafiknykter- hetsbrott, narkotikabrott upp till och med den s.k. normalgraden, brott mot knivlagen, ringa vapenbrott och olika former av bötes- förseelser. När det gäller unga lagöverträdare skall den förenklade brottsut- redningen kunna användas i de fall där den misstänkte vid brottets begående var och det för brottet inte är föreskrivet fängelse . Tillämpningen av det förenklade förfarandet skall vara fakultativ. Om det finns skäl för det, skall polismyndigheten eller åklagaren när som helst under förfarandet kunna besluta att den förenklade brottsutredningen skall övergå i en förundersökning. Förunder- sökning skall alltid genomföras om den misstänktes rättssäkerhets- intressen kräver det. Dessutom skall en inledd förundersökning kunna övergå i en förenklad brottsutredning, om det finns skäl för det. Den nuvarande ordningen med s.k. förundersökningsanteckning- ar, dvs. fall då brottsutredningen genomförs som förundersökning men där vissa lättnader i dokumentationsskyldigheten gäller, av- skaffas enligt förslaget (23 kap. 21 § tredje stycket RB). Förslaget innebär också att vissa tvångsmedel skall få användas även under en förenklad brottsutredning. Den enskilde skall ha samma skyldighet under en förenklad brottsutredning som under förundersökning att följa med till förhör och att stanna kvar för förhör. Det skall även finnas samma möjlighet för polisen att an- vända hämtning och medtagande till förhör. Vidare skall det finnas möjlighet att använda gripande, beslag, husrannsakan eller annan sådan undersökning (28 kap. 10 § RB), kroppsvisitation och kroppsbesiktning inom ramen för förenklad brottsutredning. Den misstänkte skall alltid underrättas om brottsmisstanken även under en förenklad brottsutredning. När det gäller dokumentationen får det föras kortfattade anteck- ningar över det väsentliga som förekommit i utredningen. En redo- görelse för vad som har kommit fram under förhör bör som huvud- regel granskas av den hörde. Den misstänkte och hans försvarare skall inte behöva underrättas om den verkställda utredningen när brottsutredningen har skett i det förenklade förfarandet. Däremot skall den misstänkte ha rätt att bl.a. på egen begäran ta del av vad som förekommit vid utred- ningen och ange den utredning han anser önskvärd. Som en rättssäkerhetsgaranti skall den misstänkte erhålla ett in- formationsblad under den förenklade brottsutredningen där hans rättigheter i olika avseenden beskrivs. Förfarandet skall regleras så att det framgår av bl.a. 23 kap. RB vilka bestämmelser om förfarandet vid förundersökning som skall tillämpas under den förenklade brottsutredningen. 3 Ett nytt snabbförfarande Förslag: Ett snabbförfarande för brottmål skall införas på försök. Som anfördes i bl.a. avsnitt 1.7 är det av många skäl viktigt att ett straffrättsligt avgörande kommer så snabbt som möjligt. Att mins- ka den passiva tiden, dvs. den tid då inga aktiva åtgärder vidtas i ärendet eller målet, medför ofta vinster från effektivitets-, kvalitets- och rättssäkerhetssynpunkt. Detta har vi på olika sätt skapat förut- sättningar för genom våra tidigare förslag. Den onödiga vänteti- den kan i många fall begränsas ytterligare. Det kan exempelvis ske genom att åstadkomma en författningsreglerad möjlighet att snabbt föra ett mål till huvudförhandling. Vi menar alltså att det finns goda förutsättningar att utöver vad som följer av våra tidigare förslag ytterligare effektivisera brottsut- rednings- och domstolsförfarandena utan att rättssäkerhetsförlus- ter uppstår. Bakgrunden är bl.a. de problem med långa passiva tider som RRV har redogjort för (se avsnitt 1.5). I vårt huvudalternativ för snabb genomströmning har vi räknat med att tiden från det att ett brott med utpekad gärningsman kommer till polisens kännedom till att en utredning påbörjas och dom faller i tingsrätt i de flesta fall inte kommer att överstiga (SOU 2001:59 s. 76). I ett ännu snabbare förfarande kan tiderna hos de olika leden i förfarandet förkortas ytterligare och t.o.m. bli kortare än i de fall det finns särskilda tidsfrister angivna i lagstiftningen, alltså främst för mål med frihetsberövade personer och unga lagöverträ- dare. Ett snabbförfarande kan givetvis vara utformat på en mängd oli- ka sätt. Vi har bl.a. övervägt ett förslag där tiden från polisens in- gripande till huvudförhandlingens början som huvudregel skulle vara mellan tolv och . Ett sådant förslag har stora likheter med den ordning med jourdomstol som har disku- terats (se avsnitt 2.2). Mycket av den kritik som då framfördes har enligt vår mening fog för sig. Det gäller såväl de stora kostnaderna som ett jourdomstolssystem skulle medföra som de många praktis- ka problem som har nämnts, främst svårigheten att förena process- formen med den enskildes krav på skäligt rådrum. Vi har liksom tidigare utredningar därför kommit fram till att ett sådant system inte uppfyller de krav på rättssäkerhet som måste ställas på ett brottmålsförfarande. En modell som bygger vidare på förslagen av Trafikmålskommit- tén (SOU 1967:59 s. 341) och arbetsgrupp för processrättsliga frågor (promemoria från ) skul- le kunna innebära att polisen fick möjlighet att kalla till huvudför- handling direkt vid ett ingripande, att åtal skulle väckas huvudsakli- gen utan stämning muntligen inför domstolen och att den tilltalade kunde dömas i utevaro på den grunden att han mottagit enbart en kallelse till förhandlingen. Vi anser emellertid att utgångspunkten bör vara att ett snabbför- farande skall utformas så att förfarandet hos polis, åklagare och domstol följer i huvudsak samma regler som den vanliga handlägg- ningen. Det bör alltså inte finnas några större formella skillnader i processen jämfört med vad som annars gäller. I de tidigare reformöverväganden som har gällt jourdomstol framkommer på flera ställen att klara kriminalpolitiska fördelar skulle uppnås med en sådan ordning. Vid sidan om detta förutser vi, bl.a. mot bakgrund av erfarenheterna från , att misstänkta och tilltalade kommer att uppleva en för- del med en snabbare handläggning. Saken blir avklarad snabbt och man behöver inte sväva i ovisshet om vilka följder brottet kommer att få. Genom en snabb reaktion från samhällets sida finns möjlig- het för tilltalade att klara ut problem och hitta vägar ur krissitua- tioner, t.ex. genom olika vårdalternativ. Dessutom kommer exem- pelvis all bevisning, även den som åberopas av den tilltalade, att vara av bättre kvalitet. Vi har alltså kommit fram till att klara fördelar när det gäller ef- fektivitet, kvalitet och rättssäkerhet skulle uppnås med ett särskilt snabbförfarande för brottmål som är mer långtgående än det för- slag vi tidigare lade fram. Fördelar skulle även uppkomma i krimi- Vi föreslår därför att ett snabbförfarande skall införas på försök med den utformning som anges i det följan- de. Vid våra överväganden har vi utgått från de förslag om snabbare lagföring som vi har presenterat (SOU 2001:59 och 2001:93). Vi har i första hand inriktat förslaget på att ge författ- ningsramen för förfarandet. Vår målsättning har varit att i så liten utsträckning som möjligt skapa särregler för handläggningen. Vi har i stället fört en dialog med de myndigheter som berörs och överlämnat åt myndigheterna att, sedan lagstiftningen har trätt i kraft, själva vidta de åtgärder som behövs för att förfarandet skall fungera. Detaljerna i handläggningen får med andra ord utformas av myndigheterna själva. Förslag: Snabbförfarandet skall kunna användas i större städer. Vi konstaterade tidigare i avsnitt 1.4 att det finns en del förhållan- den som förhindrar att vissa åtgärder som är generella för alla situa- tioner vidtas för att förkorta genomströmningstiderna. Möjligheten att skapa snabbare förfaranden varierar beroende på underlaget i form av brottsanmälningar, brottsutredningar, brottstyper och ut- redningsförhållanden. Lösningar måste sökas efter skilda vägar som är anpassade till sådana faktorer. Det finns klara skillnader mellan storstadsområden och övriga landet när det gäller möjligheten att åstadkomma ett snabbförfa- rande för brottmål. Det kan alltså bli fråga om olika lösningar be- roende på var i landet processen äger rum. I storstadsområdena finns helt andra och gynnsammare förutsättningar för att skapa ett förfarande med snabbare genomströmning. Skillnader i handläggning mellan olika delar av landet finns i många fall . Ett exempel på detta är de lokala överens- kommelser som träffas om snabbförfaranden i enlighet med nuva- rande regler. Överenskommelser av den typen kan förväntas bli betydligt vanligare genom förslagen i vårt tidigare betänkande (SOU 2001:59 och prop. 2001/02:147). Ytterligare exempel är det s.k. fördelningscirkuläret (Allmänna råd om ledningen av förundersökning i brottmål, RÅFS 1997:12, FAP 403-5). Enligt cirkuläret skall polisen vara förundersöknings- ledare i ärenden som gäller vardagsbrottslighet medan åklagarna skall koncentrera sig på de mer komplicerade ärendena. Den när- mare fördelningen mellan polis och åklagare om förundersöknings- ledning träffas genom lokala överenskommelser. Skillnader i handläggning förekommer också från resurssyn- punkt. Ett brott som polisen utreder på en ort blir av resursskäl inte utrett på en annan. De överväganden som har skett i fråga om jourdomstol har aldrig lett till att något förslag om en sådan ordning har presenterats. Istället ansåg såväl som att det inte fanns skäl att införa jourdom- stolar. Diskussionerna där och i de efterföljande propositionerna rörde till en del resursfrågor med utgångspunkt i hur rationellt rät- tens tid kan utnyttjas. Mot bakgrund av de tidigare diskussionerna i ämnet bedömer vi att ett snabbförfarande måste ha ett visst målunderlag för att kunna genomföras och att det inte skulle leda till ett bra resursutnyttjan- de, om snabbförfarandet infördes på andra platser än i större städer. Hur stort underlaget måste vara är svårt att yttra sig om . Det kan ske med större säkerhet sedan försöksverksamheten är ut- värderad. Vår nuvarande bedömning är dock att det bör kunna in- föras även på andra platser än i , och . Förslag: Snabbförfarandet skall omfatta handläggningen hos polis, åklagare och tingsrätt. Ett snabbförfarande för handläggning i hov- rätt skall inte införas. Snabbförfarandet skall tillämpas endast i så- dana fall som bedöms lämpliga för det förfarandet. Om man bortser från situationer där domstol har s.k. häktnings- jour (jfr 19 kap. 12 § RB) har begreppet jourdomstol i debatten kommit att bli i viss mån värdeladdat. I flera fall har tankarna gått till ett system där domstolen verkar utom ordinarie arbetstid eller vid särskilda tillfällen. nämnde som exem- pel någon återkommande marknad eller annan tillställning vid vilken det brukar förekomma olika former av brottslighet. Vi har även hört idén om att domstolen sitter i en buss vid i och dömer under vissa begränsade tider, exempel- vis helgnätter. Enligt vår mening bör några sådana särskilda arrangemang inte komma ifråga för ett snabbförfarande. Ett snabbförfarande bör i