sou · GQB33d2 · 2003-01-01 00:00:00 — Frågan om psykisk störning förelåg vid gärningstillfället är också av betydelse i mål om utdömande av samhällsskyddsåtgärd enligt 32 kap. 4 § BrB. Enligt paragrafen skall en ansvarsutredning ha gjorts i målet innan rätten beslutar om ansvarsfrihet. En sådan utredning behöver dock inte inhämtas, om det underlag som behövs ändå finns tillgängligt för rätten. En sådan situation kan föreligga om den misstänkte redan är föremål för vård enligt LRV och den för vården ansvarige läkaren intygar otillräknelighet. Har en ansvarsutredning genomförts beträffande ett annat brott och har man i den utredningen konstaterat otillräknelighet kan den tillsammans med ett mindre omfattande läkarintyg som tar sikte på den aktuella gärningen också utgöra tillräck- ligt beslutsunderlag för domstolen. I undantagsfall, t.ex. vid tillfällig sinnesförvirring, kan man även tänka sig att den misstänkte själv ger in ett läkarintyg om sitt sinnestillstånd vid gärningstillfället. (Jfr vad som sägs i författningskommentaren till 1 kap. 2 a § BrB om bevisfrågor.) I de mål frågan om en samhällsskyddsåtgärd enligt 32 kap. 2 eller 4 § BrB aktualiseras behöver domstolen ett rättspsykiatriskt beslutsunder- lag för att kunna ta ställning till om förutsättningarna för en sådan åtgärd är uppfyllda. Denna typ av utredning kallas samhällsskyddsut- redning. I första stycket finns en bestämmelse om att rätten får besluta om en sådan utredning. Ett beslut om ansvarsutredning kan behöva kombineras med ett beslut om samhällsskyddsutredning. Så är fallet om rätten behöver ta ställning både till frågan om ansvarsfrihet och frågan om samhällsskyddsåtgärd. I andra fall kan det räcka med att enbart besluta om en samhällsskyddsutredning. En sådan situation föreligger i de fall frågan om en samhällsskyddsåtgärd är uppe men det redan står klart, t.ex. genom en mindre rättspsykiatrisk utredning enligt 8 §, att den psykiska störning som förelåg vid gärningstillfället inte var så allvarlig att ansvarsfrihetsregeln kan komma i fråga. I andra stycket anges att det av en samhällsskyddsutredning skall framgå om det föreligger en påtaglig risk för återfall i allvarliga gär- ningar mot någon annans liv eller hälsa. Angående den närmare inne- börden av uttrycken påtaglig risk och allvarliga gärningar mot liv eller hälsa, se författningskommentaren till 32 kap. 2 och 4 §§ BrB. Det är angeläget att ett beslut om en samhällsskyddsåtgärd inte fattas utan att en omfattande och noggrann utredning har gjorts. Rätten får därför inte besluta om en samhällsskyddsåtgärd utan att en samhälls- skyddsutredning har gjorts i målet. En bestämmelse med detta innehåll har tagits in i 5 §. I paragrafen regleras förutsättningarna för ett beslut om en ansvarsut- redning. Bestämmelsen har behandlats i avsnitt 11.3.4. En ansvarsut- redning får bara beslutas om den misstänkte har erkänt gärningen eller allmänt åtal har väckts i målet. Härutöver krävs att ett läkarintyg enligt 8 § utvisar ett behov av en större undersökning. Om särskilda skäl talar mot en ansvarsutredning får en sådan dock inte beslutas. Ett exempel på en situation då särskilda skäl kan sägas tala mot en ansvarsutredning är då gärningen inte kan anses tillräckligt klarlagd när åtal väcks (den misstänkte gör t.ex. gällande att han inte varit på brottsplatsen). I ett sådant fall får man i stället precis som vänta med beslutet om utredning och fatta det först i samband med huvudförhandlingen. Ytterligare ett exempel på en situation då särskil- da skäl kan sägas tala mot en ansvarsutredning är då den aktuella brottsligheten är bagatellartad. I möjligaste mån bör rätten i ett sådant fall använda sig av den medicinska utredning som redan finns i målet. I paragrafen behandlas förutsättningarna för ett beslut om en samhälls- skyddsutredning. Punkterna 1 och 3 i första stycket motsvarar de förutsättningar som gäller för rättspsykiatrisk undersökning, se 2 § första stycket lagen (1991:1137) om rättspsykiatrisk undersökning. I punkten 2 har härutöver tagits in ett krav på att det finns ett läkarintyg enligt 8 § som utvisar att en samhällsskyddsutredning behövs. I andra stycket finns ett undantag. Har beslut om en ansvarsutred- ning fattats enligt 6 § får också beslut om en samhällsskyddsutredning meddelas även om förutsättningarna i 7 § första stycket inte är uppfyll- da. Bakgrunden till denna bestämmelse har behandlats i avsnitt 11.3.4. För att domstolen skall kunna bedöma om en större rättspsykiatrisk utredning behöver göras får den först, precis som , besluta om en läkarundersökning som inte är så omfattande. Denna typ av utredning kallas mindre rättspsykiatrisk utredning. Bestämmelsen härom har tagits in i första stycket. Exempel på situationer då det kan bli aktuellt att besluta om en mindre rättspsykiatrisk utredning är då det rör sig om brott mot liv eller hälsa, t.ex. misshandels- och sexualbrott, eller då den misstänkte uppträtt bisarrt och avvikande vid gärningstillfället. Dom- stolen kan också behöva en mindre rättspsykiatrisk utredning för att kunna ta ställning till om strafflindringsregeln i 29 kap. 3 § första stycket 6 p BrB skall tillämpas. Enligt andra stycket skall det av läkarintyget framgå om den miss- tänkte vid gärningstillfället led av en psykisk störning och om det finns skäl att besluta om en ansvars- eller samhällsskyddsutredning. I tredje stycket anges förutsättningarna för att få besluta om en un- dersökning enligt första stycket. Dessa motsvarar gällande krav för att få besluta om en § 7-undersökning enligt lagen (1991:2041) om sär- skild personutredning i brottmål, m.m. I de fall domstolen har förordnat om en samhällsskyddsåtgärd skall denna omprövas kontinuerligt av rätten enligt bestämmelserna i lagen (2002:000) om verkställighet av samhällsskyddsåtgärder. Prövningen gäller om samhällsskyddsåtgärden skall förlängas eller upphävas. Dom- stolen skall vid den förnyade prövningen ta ställning till om grunden för samhällsskyddsåtgärden kvarstår. För denna prövning krävs ett färskt rättspsykiatriskt underlag beträffande återfallsrisken. Enligt paragrafen kan därför rätten inför omprövningen besluta om en ny samhällsskyddsutredning. En ansvars- eller samhällsskyddsutredning skall enligt första stycket alltid innehålla en bedömning av om förutsättningarna för vård eller omsorg föreligger enligt 4 § LRV, 4 § lagen (1988:870) om vård av missbrukare i vissa fall eller 2 § lagen (2002:000) om slutet boende för vissa funktionshindrade lagöverträdare. Är förutsättningarna för vård eller omsorg uppfyllda enligt någon av lagarna skall den för undersökningen ansvarige läkaren enligt andra stycket meddela ett vård- eller omsorgsbeslut. Om den misstänkte senare ådöms en samhällsskyddsåtgärd avgör vård- eller omsorgsbeslu- tet i vilken form verkställigheten skall inledas. Om det t.ex. finns ett omsorgsbeslut avseende slutet boende skall samhällsskyddsåtgärden verkställas enligt lagen om slutet boende för vissa funktionshindrade lagöverträdare. Avser läkarens beslut rättspsykiatrisk vård eller slutet boende gäller det inte bara vid verkställighet av en samhällsskyddsåt- gärd utan även vid verkställighet av ett fängelsestraff. Är den misstänkte anhållen eller häktad och avser vårdbeslutet rättspsykiatrisk vård skall sådan vård påbörjas med en gång. Detta framgår av tredje stycket. Normalt krävs i en sådan situation dels att ett vårdintyg utfärdas av en läkare, dels att ett intagningsbeslut fattas av en annan läkare. Har man efter en omfattande ansvars- eller samhälls- skyddsutredning fattat ett vårdbeslut behövs emellertid inte den vanliga gången med två läkarintyg. Också en mindre rättspsykiatrisk utredning skall enligt första stycket innehålla en bedömning av om förutsättningarna för vård eller omsorg föreligger enligt 4 § LRV, 4 § lagen (1988:870) om vård av missbruka- re i vissa fall eller 2 § lagen (2002:000) om slutet boende för vissa funktionshindrade lagöverträdare. Vid en sådan läkarundersökning har dock inte läkaren rätt att meddela ett vård- eller omsorgsbeslut (jfr 10 §). Döms den misstänkte senare till fängelse kan läkarens uttalande emellertid ge vägledning vid verkställigheten. Är den misstänkte anhållen eller häktad och finns sannolika skäl för att förutsättningarna för rättspsykiatrisk vård är uppfyllda, skall den för undersökningen ansvarige läkaren enligt andra stycket utfärda ett vårdintyg som får ligga till grund för ett beslut om intagning för rätts- psykiatrisk vård enligt reglerna i LRV. Ett stort antal av de personer som kommer att genomgå en utredning enligt denna lag kommer att vara anhållna eller häktade och kan därför ges rättspsykiatrisk vård redan före domen med stöd av reglerna i LRV. Vissa personer kommer dock att vara på fri fot. Flera av dessa kommer att vara i stort behov av vård. Om förutsättningarna för vård enligt LPT är uppfyllda kan deras vårdbehov tillgodoses enligt den lagen i avvak- tan på domen. Den läkare som utför en undersökning enligt lagen om rättspsykiatrisk utredning skall därför utfärda ett vårdintyg enligt LPT om det finns sannolika skäl för att förutsättningarna för tvångsvård enligt den lagen är uppfyllda. Paragrafen motsvarar 5 § lagen om rättspsykiatrisk undersökning. Ett tillägg har gjorts beträffande samhällsskyddsutredningar enligt 9 §, dvs. sådana utredningar som görs under verkställigheten av en samhälls- skyddsåtgärd. En sådan utredning skall göras på den inrättning där den dömde befinner sig. Detta kan vara en rättspsykiatrisk klinik, en kri- minalvårdsanstalt, ett slutet boende, ett LVM-hem eller ett särskilt ungdomshem. Bestämmelsen motsvarar 6 § lagen om rättspsykiatrisk undersökning. Regeln om tidsfristerna i andra stycket innebär att en samhällsskydds- utredning enligt 9 § skall ges in till rätten . Paragrafen motsvarar 7 § lagen om rättspsykiatrisk undersökning. Bestämmelsen innebär att samhällsskyddsutredningar enligt 9 § skall utföras av en läkare vid den inrättning där den dömde vistas eller av någon annan läkare som huvudmannen för inrättningen utser. Läkaren måste uppfylla de kompetenskrav som ställs i tredje stycket. 16–19 §§ Bestämmelserna motsvarar 8–11 §§ lagen om rättspsykiatrisk under- sökning. Innehållet i paragrafen motsvarar i huvudsak 7 § lagen om särskild personutredning i brottmål, m. m. Paragrafen motsvarar 12 § lagen om rättspsykiatrisk undersökning. Denna bestämmelse har sin motsvarighet dels i 13 § lagen om rätts- psykiatrisk undersökning, dels i 7 § tredje stycket lagen om särskild personutredning i brottmål, m. m. Paragrafen har sin motsvarighet dels i 14 § lagen om rättspsykiatrisk undersökning, dels i 8 § lagen om särskild personutredning i brottmål, m. m. 24–25 §§ Bestämmelserna motsvarar 9 och 10 §§ lagen om särskild personutred- ning i brottmål, m. m. 26–28 §§ Dessa paragrafen motsvarar 15–17 §§ lagen om rättspsykiatrisk under- sökning. Övergångsbestämmelserna har behandlats i avsnitt 14.2.2. 16.6Förslaget till lag om slutet boende för vissa funktionshindrade lagöverträdare I paragrafen anges att lagen är tillämplig då funktionshindrade personer som avses i 1 § 1 och 2 LSS skall undergå ett fängelsestraff. ligheten av fängelsestraffet skall i dessa fall ske enligt den nya lagen i stället för enligt KvaL. De funktionshindrade som avses i paragrafen motsvarar alltså per- sonkrets ett och två i 1 § LSS. I den första personkretsen ingår personer med utvecklingsstörning, autism eller autismliknande tillstånd. Med utvecklingsstörning avses en intellektuell funktionsnedsättning som beroende på grad och miljö utgör ett handikapp. Den sammanhänger med en under individens utvecklingsperiod inträffad brist eller skada som i många fall är så betydande att personen behöver stöd och hjälp i sin livsföring genom olika insatser. Orsaken till bristen eller skadan saknar betydelse. Vid bedömningen av den intellektuella förmågan skall psykologiska, sociala och pedagogiska faktorer vägas samman. Med autism och autismliknande tillstånd avses sådana djupgående störningar i fråga om social förmåga, kommunikation och beteende som medför allvarligt funktionshinder i fråga om psykosocial eller pedagogisk anpassning. I den andra personkretsen ingår personer som erhållit ett begåv- ningshandikapp i vuxen ålder. Det är fråga om personer som efter utvecklingsåren har fått en hjärnskada och till följd härav ett betydande och bestående begåvningsmässigt funktionshinder. Utlösande faktorer skall vara sjukdomar av kroppslig art – tumörer, hjärnblödningar, inflammationer osv. – eller skador som föranletts av yttre våld, t.ex. trafikolyckor. Däremot avses inte personer med olika psykiska sjukdomstillstånd som också kan medföra begåvningshandikapp, t.ex. demenser, och inte heller personer med sjukdomar som är en följd av missbruk av beroendeframkallande medel. Paragrafen reglerar de närmare förutsättningarna för lagens tillämp- ning. Den första förutsättningen är att den dömde på grund av sitt funktionshinder är i behov av stöd och service. Med behov av stöd och service avses bl.a. att den dömde på egen hand har svårt att klara vardagsrutiner som hygien, mathållning, kommunikation (t.ex. direkta samtal med andra) förflyttning, sysselsättning, nödvändig träning eller behandling. Den andra förutsättningen är att omsorgsbehovet inte kan tillgodoses i en vanlig kriminalvårdsanstalt. Är båda förutsättningarna uppfyllda skall fängelsestraffet verkstäl- las i ett särskilt boende för funktionshindrade lagöverträdare, ett s.k. slutet boende. Beslut om att verkställigheten skall ske i ett slutet boende kan ha fattats i ett omsorgsbeslut enligt 10 § lagen (2002:000) om rättspsykiatrisk utredning. Det kan också finnas en rekommenda- tion i en mindre rättspsykiatrisk utredning att verkställigheten bör ske i ett slutet boende. I sistnämnda fall får kriminalvården ta slutlig ställ- ning till var verkställigheten skall ske (se 20 §). Paragrafen innehåller den grundläggande bestämmelsen om målsätt- ningarna för verkställigheten i slutet boende. Ett slutet boende skall vara uppbyggt efter principerna i LSS, små enheter där personalen har särskilda kunskaper om aktuella funktions- hinder. De funktionshindrade skall erbjudas adekvata habiliterings- och rehabiliteringsåtgärder. Insatserna skall ske utifrån individuella planer (se 6 §). Den stora skillnaden i förhållande till LSS är att vistelsen i ett slutet boende inte bygger på frivillighet. Av denna paragraf följer att SiS ansvarar för verkställigheten av ett fängelsestraff i slutet boende. Efter den villkorliga frigivningen svarar den lokala för övervakning och kriminal- vård i frihet enligt de vanliga reglerna i . I paragrafen har tagits in en hänvisning till reglerna i lagen (1974:202) om beräkning av strafftid m.m. Paragrafen innehåller bestämmelser om att det skall upprättas en individuell plan för den dömde. Enligt första stycket skall den upprättas i samråd med den dömde och, om det inte är olämpligt, med hans närstående. Planen är till för att klargöra den enskildes behov av insatser. Den skall följas upp och omprövas kontinuerligt. I andra stycket sägs att om förverkligandet av den individuella pla- nen kräver insatser av andra samhällsorgan skall samverkan ske med företrädare för sådana organ. Det kan här röra sig om företrädare för psykiatrin, , skolan m.fl. Av paragrafen framgår att den dömde skall beredas stöd och service i anledning av sitt funktionshinder. Vidare anges att den dömde skall ges tillfälle till utbildning, aktiviteter, förströelse, fysisk träning och vistelse utomhus. Av paragrafen följer att den dömdes rörelsefrihet får inskränkas. Slutet boende är en verkställighetsform av ett fängelsestraff och det ligger i sakens natur att den dömde inte får röra sig fritt. Enligt paragrafen får den dömde hindras att lämna det slutna boendet och i övrigt underkas- tas den begränsning av rörelsefriheten som är nödvändig för att verk- ställigheten skall kunna genomföras. Paragrafen innehåller en bestämmelse om att den dömde inte får inneha narkotika, alkoholhaltiga drycker m.m. Av paragrafen följer att den dömde får kroppsvisiteras och ytligt kroppsbesiktigas för kontroll av att han inte bär på sig något som han inte får inneha vid det slutna boendet. Den dömde får enligt paragrafen under vissa förutsättningar underkas- tas övervakning av sina brev och andra försändelser. Paragrafen innehåller bestämmelser som gör det möjlighet att inskrän- ka den dömdes möjligheter till besök och rätt att ringa och ta emot telefonsamtal. De skäl som kan motivera en inskränkning är att säker- heten vid det slutna boendet äventyras eller vägande behandlingsskäl. En inskränkning kan även vara motiverad av att den aktuella kontakten bedöms vara till skada för den dömde. Paragrafen innehåller en bestämmelse om avskiljande. Den innebär att den dömde kan hållas avskild från övriga vid hemmet om han uppträder våldsamt eller är så påverkad av berusningsmedel att han inte kan hållas till ordningen. Ett sådant avskiljande förutsätter att han står under fortlöpande uppsikt av personalen. Ett avskiljande får inte fortgå än som är absolut nödvändigt och inte i något fall än . Av första stycket följer att den dömde skall ges tillåtelse att vistas utanför det slutna boendet i den utsträckning kravet på samhällsskydd medger det, om det bedöms lämpligt för att främja hans anpassning i samhället. En form av permission som bedöms kunna bli vanlig är boende i den dömdes ordinarie LSS-bostad. Det är emellertid i sam- manhanget viktigt att framhålla att det är fråga om verkställighet av ett fängelsestraff. Det är därför av största vikt att verkställighetsformen inte urholkas så att den får en annan innebörd genom att möjligheterna enligt denna paragraf till vistelse utanför boendet kommer till använd- ning i alltför stor utsträckning. Av första stycket framgår vidare att vistelse utanför det slutna boen- det kan medges om det annars finns särskilda skäl. Med särskilda skäl avses situationer i vilka den dömde bör medges vistelse utanför det slutna boendet på annan grund än främjandet av hans anpassning i samhället, exempelvis för att inställa sig inför domstol eller gå på begravning. Av första stycket andra meningen följer att ett medgivande om vis- telse utanför det slutna boendet kan förenas med särskilda villkor. Det innebär att den dömde exempelvis kan åläggas att underkasta sig erforderlig vård och behandling, att hålla kontakt med en viss person eller att delta i utbildning (jämför de villkor som kan ställas enligt 25 a § LPT). Den som bryter mot ett villkor eller på annat sätt misskö- ter sig skall snabbt kunna återföras till det slutna boendet. Beslut om utevistelse fattas av vårdgivaren (). Eftersom vistelsen i det slutna boendet utgör verkställighet av ett fängelsestraff skall vårdgivaren dock innan beslutet fattas inhämta yttrande från Kriminal- vårdsstyrelsen. Detta framgår av första stycket tredje meningen. Av andra stycket framgår att tid för vistelse utanför det slutna boen- det skall inräknas i verkställighetstiden. Paragrafen reglerar den dömdes skyldighet att lämna blod-, urin- eller utandningsprov för kontroll om han är påverkad av narkotika, alkohol- haltiga drycker m.m. Paragrafen innehåller bestämmelser om hälso- och sjukvård. Av första stycket följer att en dömd som behöver hälso- och sjukvård skall vårdas enligt de anvisningar som ges av läkare. Om nödvändig undersökning och behandling inte kan ske vid det slutna boendet skall den allmänna sjukvården anlitas. Den dömde får även föras över till ett allmänt sjukhus om det behövs. Första stycket innehåller även en underrättelse- skyldighet för hälso- och sjukvårdspersonal som är verksam vid ett slutet boende i fråga om sådana smittsamma sjukdomar som avses i smittskyddslagen. Första stycket avslutas med en erinran om att före- skrifter om psykiatrisk vård ges i lagen (1991:1129) om rättspsykiatrisk vård. Av andra stycket följer att en dömd som vistas utanför det slutna boendet med stöd av denna paragraf får stå under bevakning eller vara underkastad särskilda föreskrifter. Av detta stycke följer vidare att tid för vistelse utanför det slutna boendet med stöd av denna paragraf skall räknas in i verkställighetstiden. Av tredje stycket följer att de föreskrifter som reglerar frågor om användning av olika former av tvångsåtgärder mot en intagen som genomgår psykiatrisk tvångsvård skall tillämpas även beträffande en dömd som har gett sitt samtycke till psykiatrisk vård och som har först över till en sådan sjukvårdsinrättning som efter regeringens godkän- nande får ge psykiatrisk vård åt intagna m.fl. frihetsberövade. Paragrafen innehåller en erinran om att det i finns regler om villkorlig frigivning av fängelsedömda. Vidare sägs i paragrafen att bestämmelserna i 26 kap. 7 § BrB och 49–51 §§ KvaL om intagna i anstalt skall gälla också intagna i slutet boende. Paragrafen innehåller en bestämmelse som gör det möjligt för den som förestår vården vid ett slutet boende att begära polishandräckning då det är nödvändigt. Paragrafen reglerar underrättelseskyldighet till målsäganden. Av första stycket följer att om den intagne är dömd för ett brott som riktat sig mot någons liv, hälsa, frihet eller frid, skall målsäganden tillfrågas om han eller hon vill bli underrättad om vid vilket slutet boende den dömde befinner sig samt om han förflyttas, vistas utanför det slutna boendet, friges eller avviker. Av andra stycket följer att det är möjligt att göra undantag från skyldigheten att underrätta målsäganden. Undantagen är avsedda att tillämpas restriktivt. En underrättelse behöver inte lämnas om en sådan framstår som uppenbart obehövlig. En underrättelse behöver inte heller lämnas om en sådan på goda grunder kan antas allvarligt äventyra den dömdes säkerhet. Av tredje stycket följer att en underrättelse angående frigivning skall lämnas i lämplig tid före frigivningen. I andra fall skall underrät- telsen lämnas . Vidare följer att informationen till målsäganden, t.ex. om tid och plats för vistelsen utanför det slutna boendet, får modifieras med hänsyn till omständigheterna i det särskil- da fallet. Paragrafen innehåller bestämmelser om när intagning skall ske i slutet boende. Sådan intagning skall ske om ett omsorgsbeslut har fattats enligt 10 § lagen om rättspsykiatrisk utredning. Har en ansvars- eller samhällsskyddsutredning gjorts kan den för undersökningen ansvarige läkaren vid bedömningen av vård- och omsorgsbehovet ha fattat ett beslut om att ett eventuellt fängelsesstraff skall verkställas i ett slutet boende. Finns inte något omsorgsbeslut men framgår av personutredningen avseende den dömde att förutsättningarna för slutet boende är uppfyll- da, får besluta att verkställigheten av ett fängelsestraff skall ske i slutet boende. Vad som sagts om fängelse- straff gäller även en samhällsskyddsåtgärd. Övriga beslut enligt lagen om slutet boende för vissa funktionshind- rade lagöverträdare fattas av SiS. Den dömde har rätt att överklaga alla beslut av inskränkande karaktär. Allmänna ordningsregler inom hem- met får dock inte överklagas. Prövningstillstånd krävs vid överklagande till kammarrätt. Paragrafen innehåller bestämmelser som ger den som förestår ett slutet boende rätt att förstöra och försälja narkotika, alkoholhaltiga drycker och liknande egendom som omhändertagits med stöd av lagen eller som påträffats inom det slutna boendet utan att det finns någon känd ägare till egendomen. 16.7Förslaget till lag om ändring i lagen om rättspsykiatrisk vård I paragrafen anges lagens tillämpningsområde. I andra stycket finns bestämmelser om vilka som omfattas av lagen. Den ena av ändringarna i detta stycke har föranletts av att rättspsykiatrisk vård upphör som särskild påföljd. Den andra ändringen beror på att lagen skall vara tillämplig också på den som skall förpassas till eller är intagen i ett slutet boende. Paragrafen innehåller förutsättningarna för rättspsykiatrisk vård. Ändringen i första stycket föranleds av att samma förutsättningar i fortsättningen skall gälla alla som omfattas av lagen.