sou · GQB395d1 · 2003-01-01 00:00:00 — Det är uppenbart att säkerhetspolisen i det avseendet brast med avseende på intellektuell öppenhet och förmåga att hantera förändringar i omvärlden. Upp- slutningen bakom den israeliska verklighetsbeskrivningen vilar tung i stora delar av materialet. För det andra uppvisar säkerhetspolisen i flera avseenden oför- måga att hantera och kritiskt analysera den mängd tips som strömmar in om palestinska terrorplaner, där svenska medborgare påstås vara delaktiga. Någon enstaka gång finner man marginalan- teckningar som antyder skepsis. Jag vill här göra reservationen att det skulle kunna förhålla sig så att de inkomna tipsen visserligen registrerades, men att säkerhetspolisen inte vidtog några åtgärder eftersom de uppfattades som uppenbart oseriösa. Men spår av den typen av överväganden syns alltför sällan i materialet för att den tolkningen skall kännas trovärdig. I stället uppfattar jag det som att säkerhetspolisen uppvisade stor osäkerhet gentemot de enskilda tipsen och inte förmådde att självständigt förhålla sig till dem. Ett undantag utgörs av , som vid olika tillfällen markera- de misstroende mot de rapporter som hade sitt ursprung i olika IB- källor. För det tredje menar jag att post- och telefonkontrollen visserli- gen användes endast vid ett fåtal tillfällen, men att när den användes fick den i flera fall pågå slentrianmässigt utan att den gav någon ut- delning (se kapitel åtta). Inte i något fall ledde avlyssningen till att det framkom uppgifter som styrkte brottsmisstankarna. För det fjärde avbryts polisundersökningen av brevbomben mot utan att alla spår har följts upp fullt ut. Som framgick av avsnittet om bombdådet mot i kapitel nio vägras polisen att använda uppgifterna om den person som tidigare lämnat sannolikt falska uppgifter om ett samband mellan och den person - här kallad Per - som stod som avsändare på brevet med bomben i utredningen. Och detta trots att Per namn vid båda tillfällena varit felstavat på samma sätt, vilket indike- rar att uppgiftslämnaren om samröre mellan och var samma person som skrev Per namn som av- Övervakningen av den svenska Palestinarörelsen sändare på brevbomben. Säkerhetspolisen vägrade också att ge poli- sen tillstånd att skugga Per . Ett särskilt inslag i säkerhetspolisens verksamhet var personliga kontakt med de Palestinagrupper han var satt att hålla ett öga på. Hans personliga besök och överhuvudtaget säker- hetspolisens linje att direkt kontakta misstänkta personer för att få dem att avhålla sig från verksamhet som skulle innebära lagbrott tycks – enligt min uppfattning – ha fallit väl ut. IB:s verksamhet gentemot den svenska Palestinarörelsen handlar mycket om . Effektiviteten i hans arbete kan kriti- seras i åtminstone två avseenden. För det första inrapporterade han en så stor mängd detaljuppgifter och lägenhetsskisser att det för en läsare eller bedömare blev svårt att skilja det väsentliga från det oväsentliga. Flera av hans inrapporterade uppgifter var också up- penbart felaktiga. För det andra valde vid olika till- fällen att spela provokatörens roll. Provokationsviljan framgår dels av hans egen rapport som tidigare refererats (se t.ex. kapitel sju), där han explicit säger att han skall eftersträva att få den svenska Pa- lestinarörelsen att misskreditera sig själv inför allmänhetens ögon. Dels av hans direkta delaktighet och initiativtagande i två bombhot mot flygplan, varav ett var i förväg känt och förankrat hos IB:s led- ning.85 Hur skall då säkerhetstjänsternas agerande bedömas utifrån ett rättssäkerhetsperspektiv? Jag ser här skäl att rikta kritik mot säkerhets- tjänsternas agerande i åtminstone tre avseenden. För det första innebär verksamhet på flera sätt en svår kränkning av enskilda människors integritet och rättssäker- het. rapportering var - som påpekats på flera stäl- len i denna rapport - oerhört omfattande. Den absolut övervägande delen av hans uppgifter rör förhållanden varifrån det är utomor- dentligt svårt att spåra någon relevans för terroristskydd. I stället rör det sig om en detaljerad beskrivning av enskilda människors po- litiska åsikter och i flera fall också personliga egenskaper. har också varit IB behjälplig med att ta sig in i olika lokaler, under former som förefaller juridiskt tvivelaktiga. Flera av de uppgifter han överlämnat har varit felaktiga. Ansvaret vilar tungt på IB:s led- ning som lät fortsätta sin verksamhet och på sådant sätt . För det andra har säkerhetspolisens ansökningar - som visades i kapitel åtta - om post- och telefonkontroll brustit på flera viktiga 85 I vilken utsträckning agerande styrdes av ett behov att dramatisera för att legiti- mera sin egen verksamhet är en öppen fråga. Övervakningen av den svenska Palestinarörelsen Ansökningarna har inte givit någon allsidig bild av miss- tankarna mot de berörda personerna. De har varit vinklade på ett sådant sätt att de grovt försvårat för domstolen att fatta beslut på saklig grund. har de också innehållit sakligt felaktiga uppgif- ter om enskilda personer eller utelämnat uppgifter som talat till den misstänktes fördel. Säkerhetspolisen tycks också ha använt tele- fonkontroll som ett allmänt spaningsinstrument, i stället för att an- vända det som ett medel i en brottsutredning, vilket telefonkon- troll enligt lagen är tänkt att vara. Som en följd därav har flera en- skilda personer utsatts för det integritetsintrång som post- och te- lefonkontroll medför, utan att domstolarna haft ett fullgott under- lag för sitt beslut. För det tredje har jag hittat enskilda fall där säkerhetspolisen age- rat på ett sätt som inte varit förenligt med rättssäkerheten i någon rimlig mening. Jag har i kapitel nio under rubrikerna Registrering av deltagare i TV-programmet samt Registrering av delta- gare i ungdomsledarutbildningsresa redogjort för två sådana fall. I det första fallet registrerade en enskild person en- dast för att han som inbjuden deltagare i TV-programmet uttryckt åsikter som av säkerhetspolisen uppfattades som pro- palestinska (med tillägget att han hade kontakt med , vilket flertalet av de i boende palestinierna hade, eftersom Kaloti var chef för i ). I det andra fallet registrerades 1978 ett tiotal elever vid Carlforsska skolan i eftersom de valde att - mot skolledningens vilja - förlägga sin ung- domsledarpraktik till ett flyktingläger i . Huruvida dessa händelser är olycksfall i arbetet eller en del av ett större mönster är något som får förhålla sig till i sitt huvudbetänkande, som bygger på studier av hur säkerhetstjänster- na agerat på flera olika områden. Det har funnits få spår i materialet av vilka uppgifter överlämnat till utländsk makt och i vilken utsträckning uppgifter om svenska medborgare lämnats ut överhuvudtaget. Intervjuupp- gifter tyder på att uppgifter om svenska medborgare endast lämnats ut vid mycket sällsynta tillfällen samt att informationsutbyte mel- lan olika länders underrättelse- eller säkerhetstjänster sällan doku- menteras. Jag har därför ingen möjlighet att på basis av befintligt material dra några övergripande slutsatser om och i så fall vid vilka tillfällen lämnade ut uppgifter om enskilda svenska med- borgare eller om palestinier bosatta i . Hur skall vi då förklara de misstag och tillkortakommanden som säkerhetstjänsterna till viss del uppvisat i sitt arbete med att över- Övervakningen av den svenska Palestinarörelsen vaka och kontrollera den svenska Palestinarörelsen? Min slutsats är att bristen på parlamentarisk och politisk insyn och kontroll av främst IB är den viktigaste enskilda förklaringsfaktorn. Utan något kontrollmaskineri tilläts IB utvecklas till en organisation vars verk- samhet gentemot Palestinarörelsen präglades av amatörism, miss- riktat nit och oförmåga att hantera sin egen agent i Palestinarörel- sen . En professionellt skött underrättelsetjänst skulle ha uppvisat betydligt större skepsis mot rapporter och aldrig accepterat t.ex. de bombhot mot flygplan som ägnade sig åt. Dessutom förefaller den politiska miljön - på både och IB - varit oerhört ensidig. Vare sig det beror på att en viss typ av män- niskor söker sig till dessa miljöer eller på att ett visst politiskt tän- kande tenderar att växa fram ur dessa miljöer är det olyckligt för det analysarbete som skall ligga till grund för hotbilder och ageran- de. Ett bredare politiskt tänkande hade sannolikt omöjliggjort den ensidighet som framkom i materialet med avseende på bilden av PLO samt det okritiska förhållningssättet till uppgifter med israe- lisk härkomst. Föreliggande studie utgör ett forskningsuppdrag utfört för Säker- hetstjänstkommissionen (dir. 1999:26, prop. 1998/99:140, 1999/ 2000:KU4), i syfte att utgöra en del av underlaget för kommissio- nens betänkande. Forskningsuppdraget består i att kartlägga och granska de svenska säkerhetstjänsternas verksamhet med avseende på övervakning av den svenska Palestinarörelsen, med särskild kon- centration på åren 1965-1980. Studien skall bl.a. beskriva övervak- ningens omfattning, vilka person- och sakuppgifter som bedömts vara relevanta samt vilka metoder som använts för insamling av uppgifterna. Därutöver syftar studien till att belysa frågor kring övervakarnas hotbild och prioriteringar, övervakningsorganens re- lationer till statsmakten samt huruvida uppgifter om svenska med- borgare utlämnats till främmande makt. Materialet har i första hand hämtats från samt från den militära underrättelse- och säkerhetstjänsten . I har materialet i huvudsak hämtats ur serien Kampen mellan araber och judar i för perioden 1965- 1980. Dessutom har ett hundratal personakter (i huvudsak rörande svenskar aktiva i Palestinarörelsen samt palestinier verkande i Sve- Övervakningen av den svenska Palestinarörelsen rige), s.k. månads- och kvartalsrapporter samt IB-mannen enskilda rapporter gåtts igenom. Ur MUST:s ar- kiv har materialet hämtats från den s.k. Ö . Avslutningsvis ingår Säker- hetstjänstkommissionens förhörs- och samtalsuppteckningar med bl.a. ledande politiker, militärer, poliser och aktivister i det under- sökta materialet. I kapitel tre beskrivs den palestinska terrorismen och de pales- tinska befrielserörelsernas framväxt och verksamhet i slutet av 1960- och . Under dessa år började olika pales- tinska grupper agera med betydligt större självständighet i förhål- lande till de arabiska staterna . Med terrorn som vapen försökte olika palestinska grupper vinna uppmärksamhet och stöd åt den palestinska saken. Avsnittet utgör en bakgrund till analysen av de svenska säkerhetstjänsternas hotbild med avseende på risken att den palestinska terrorismen spreds till eller på något an- nat sätt innebar ett hot mot nationella säkerhet. I kapitel fyra presenteras den svenska Mellanösternpolitikens ut- veckling , med särskild fokusering på åren 1965-1980. förändrades den svenska synen på Palestinafrågan så till vida att palestinierna, som dittills i huvudsak betraktats som en flyktinggrupp vars öde man på humanitära grun- der kunde beklaga, började ses som ett folk med legitima nationella rättigheter, inklusive rätten till egen statsbildning. Den palestinska organisationen tillskrevs också status av det palestinska fol- kets mest auktoritativa talesman. började kritise- ra i betydligt större utsträckning . De svenska sä- kerhetstjänsternas agerande gentemot Palestinarörelsen kan knap- past förstås utan att hänsyn tas till den starkt Israelvänliga svenska politiken som kännetecknade perioden fram till 1973-74. Kapitel fem skildrar den svenska Palestinarörelsens framväxt och utveckling, främst i slutet av 1960- och . I Sve- rige - liksom i andra europeiska stater - bildas stödrörelser för palestiniernas sak. Stödrörelserna blev aldrig sär- skilt starka. De hade få medlemmar, men var i allmänhet välorgani- serade. Rörelsens ansikte utåt blev i flera fall enskilda intellektuella, författare och journalister som i debatten argumenterade för pales- tiniernas sak. Palestinarörelsen stödde inte palestiniernas använ- dande av terrorvapnet, men delar av rörelsen undvek att entydigt fördöma användandet. Palestinarörelsens verksamhet bestod till övervägande delen av traditionellt politiskt arbete i form av opini- onsbildning samt kontakter med företrädare för de palestinska or- Övervakningen av den svenska Palestinarörelsen Palestinarörelsen lade också ned stort arbete på medicinsk hjälpverksamhet. Kapitel sex diskuterar de hotbilder som låg till grund för säker- hetstjänsternas agerande. Sammantaget kännetecknades de svenska säkerhetstjänsternas hotbild under de här aktuella åren av en genu- in rädsla för terrordåd, utförda av palestinier eller av svenskar som sympatiserade med palestiniernas sak, riktade mot israeliska eller judiska mål i . Oro för attentat mot palestinier i eller mot svenska mål i eller utomlands var betydligt mindre fö- rekommande. Säkerhetstjänsten var medveten om risken för att används som bunkringsplats för terrorister, men även om så skulle vara fallet blev de direkta konsekvenserna för inte så dramatiska. I hotbilden ingick också att det snarare var enskilda in- divider än organiserade grupper inom den svenska Palestinarörelsen som direkt eller indirekt skulle kunna tänkas ge stöd åt terrorak- tionerna. I kapitel sju redovisas den svenska övervakningens utformning med avseende på omfattning och metoder. I vilken utsträckning användes infiltration, post- och telefonkontroll, inrapportering från demonstrationer och offentliga möten, inbrott m m? Vilken typ av person- och sakuppgifter inrapporterades och registrerades? I vil- ken utsträckning skickades insamlade uppgifter vidare till främ- mande makt? I kapitel åtta görs en genomgång av beslut om att genomföra post- och telefonkontroll av enskilda personer verksamma i Pales- tinarörelsen. Resultaten visar att post- och telefonkontroll visserli- gen bara användes vid ett fåtal tillfällen, men att ansökningarna om post- och telefonkontroll oftast brast på flera viktiga punkter. An- sökningarna gav inte någon allsidig bild av misstankarna mot de be- rörda personerna. De var vinklade på ett sådant sätt att de grovt försvårade för domstolen att fatta beslut på saklig grund. in- nehöll de också sakligt felaktiga uppgifter om enskilda personer el- ler utelämnade uppgifter som talade till den misstänktes fördel. Som en följd därav utsattes flera enskilda personer för post- och te- lefonkontroll utan att domstolarna hade ett fullgott underlag för sitt beslut. I kapitel nio analyseras flera enskilda händelser i samband med säkerhetstjänsternas övervakning av den svenska Palestinarörelsen. Bland de tidigare uppmärksammade händelserna kan nämnas Gun- nar bombhot mot ett israeliskt El , brevbombattentatet mot den palestinske företrädaren och den påstådda sammansvärjningen mot Övervakningen av den svenska Palestinarörelsen Bland de tidigare ej uppmärksammade händelserna kan nämnas att IB-mannen bombhotade ytterligare ett flygplan och att det bombhotet var i förväg känt och väl förankrat hos IB:s ledning. Därutöver kommenteras några uppseendeväckande registreringar av enskilda personer på grund av deras deltagande i TV-programmet 1981 samt registreringen av deltagarna i en ungdomsledarutbild- ningsresa till 1978. Det har funnits få spår i materialet av vilka uppgifter överlämnat till utländsk makt och i vilken utsträckning uppgifter om svenska medborgare lämnats ut överhuvudtaget. Intervjuupp- gifter tyder på att uppgifter om svenska medborgare endast lämnats ut vid mycket sällsynta tillfällen samt att informationsutbyte mel- lan olika länders underrättelse- eller säkerhetstjänster sällan doku- menteras. Därför är det inte möjligt att på basis av befintligt mate- rial dra några övergripande slutsatser om och i så fall vid vilka till- fällen lämnade ut uppgifter om enskilda svenska medborga- re eller om palestinier bosatta i . I kapitel tio utvärderas de svenska säkerhetstjänsternas agerande gentemot Palestinarörelsen med avseende på effektivitet och rätts- säkerhet. Effektiviteten i säkerhetstjänsternas agerande kritiseras med avseende på att hotbildsanalyserna inte sällan baserades på ett material som hade stora likheter med den israeliska propagandabil- den, på oförmåga att kritiskt analysera den stora mängd tips om pa- lestinska terrorister som kom in och på att post- och telefonkon- trollen i flera fall fick pågå slentrianmässigt utan att brottsmisstan- kar stärktes samt att brevbombsattentaten mot inte utreddes fullt ut. verksamhet kritiseras ur ett ef- fektivitetsperspektiv genom att hans rapporter innehöll en så stor mängd detaljuppgifter att det var svårt att skilja väsentligheter från oväsentligheter samt att hans verksamhet i samband med bombho- ten mot flygplan gjorde mer skada än nytta. Ur ett rättssäkerhetsperspektiv kritiseras förmed- ling av personuppgifter i stor omfattning som inte har varit av re- levans för terroristbekämpningen. Säkerhetspolisens ansökningar om post- och telefonkontroll har uppvisat så stora brister att flera enskilda personer utsatts för tvångsåtgärder utan att domstolarna haft ett fullgott underlag för sitt beslut. Säkerhetspolisen tycks också ha använt telefonkontroll som ett allmänt spaningsinstru- ment, i stället för att använda det som ett medel i en brottsutred- ning, vilket telefonkontroll enligt lagen är tänkt att vara. I några fall har personer också registrerats enbart därför att de medverkat i Övervakningen av den svenska Palestinarörelsen TV-program eller genomgått en utbildning med inslag av praktikre- sa till . Bristerna bedöms ha sin grund i frånvaron av parlamentarisk in- syn och kontroll samt en politisk ensidighet i de bedömningar som legat till grund för delar av verksamheten. Utan något kontrollma- skineri tilläts IB utvecklas till en organisation vars verksamhet gentemot Palestinarörelsen präglades av amatörism, missriktat nit och oförmåga att hantera sin egen agent i Palestinarörelsen . En professionellt skött underrättelsetjänst skulle ha uppvi- sat betydligt större skepsis mot rapporter och aldrig ac- cepterat t.ex. de bombhot mot flygplan som ägnade sig åt. Ett bredare politiskt tänkande hade sannolikt omöjliggjort den en- sidighet som framkom i materialet med avseende på bilden av PLO samt det okritiska förhållningssättet till uppgifter med israe- lisk härkomst. Övervakningen av den svenska Palestinarörelsen (1962). Arabernas äganderätt till . , P., , och , E. (1970). Det hatade Is- rael. , S. och Grenholm, C-H. (1972). Palestinafrågan och den svenska opinionen. (1969 a). (1969 b). (1989). : Carls- sons bokförlag. (1992). Kritiker eller medlare? utrikespolitiska roller 1945-1990. : Nerenius & Santérus Förlag. (1973). IB och hotet mot vår säkerhet. : Gid- lunds. (1967). Von , C. (1966). (1964). (1980). Palestinier uten fedreland. : Gyldendal Norsk Forlag. Jureidini, P. A. och Hazen, W. E. (1976). The Palestinian Move- ment in Politics. , /: Books. Lampers, L. O. (1997). Granskningsmakten och sjukhusaffären i . En studie av kontrollorganen och utredningarna i en politisk affär. Statsvetenskapliga institu- tionen. (1982). (1971). (1996). Det förlorade landet. Shadid, M. (1981). The and the Palestinians. (1957). Övervakningen av den svenska Palestinarörelsen (1970). Attityder till några internationella problem och massmedier Psykologiskt Försvar No 47. (1974). Svenskarna och konflikten i Psykologiskt Försvar No 64. (1974). IB-affären - i vems intresse? Övervakningen av den svenska Palestinarörelsen Hemliga tjänster och det öppna samhället Hemliga tjänster och det öppna samhället Den förre underrättelsechefen berättar i sina memoa- rer (1999:96-98) att det på det så kallade T-kontoret inte fanns några skriftliga instruktioner eller regler för verksamhe- ten. Med undantag från de årliga budgetanslagen så förekom inte heller någon annan form av styrning eller kontroll från regerings- håll. För Palms del var det en god ordning. Han kunde ta sina be- fogenheter själv och på egen hand fatta beslut om vilka åtgärder som krävdes för att trygga rikets säkerhet. som utrikes- minister försökte skapa internationellt förtroende för den svenska neutralitetspolitiken arbetade den militära under- rättelsetjänsten därför i en delvis annan riktning. Under Palms led- ning inrättade ett nära samarbete med amerikanska CIA och brittiska MI6, ingick organiserad bytesverksamhet med den be- ryktade general , tidigare chef för östeuropa- spionage, och försökte aktivt bygga upp motståndsrörelser och agentnät i de baltiska . Den militära underrättelsetjänsten framstår på så vis som ett kor- rektiv mot en missriktad regeringspolitik. tolkar sitt upp- drag som att han utan direktiv och i största hemlighet skulle genomföra sådant som politikerna inte klarade av att försvara of- fentligt. Tanken att han skulle ha sökt politiskt stöd för åtgärderna beskriver han som alldeles främmande: Det skulle ju ha inneburit Hemliga tjänster och det öppna samhället att jag lagt över ansvaret för vårt handlande på regeringen, och det kom aldrig i fråga (1999:96). Enligt Palms uppfattning vilade ansvaret i stället på honom själv. När han på ålderns höst reflekte- rar över sina närmare två decennier som underrättelsechef så tycker han att det ofta kändes ensamt och betungande. Men han känner sig också nöjd över att det som måste göras faktiskt blev gjort. När det gäller relationen till statsminister , som var en gammal vän sedan studentåren i , konstaterar han att jag har rätt att säga att jag inte gjorde honom mycket besvär (1999:97). För demokratiskt sinnade personer kan Palms berättelse uppfattas som stötande. utgör den en god illustration av en mer allmän problematik för de stater som bekänner sig till demokrati i västerländsk mening. Å ena sidan förutsätter det demokratiska sty- relseskicket att statsapparaten skall styras och kontrolleras av fol- kets valda representanter. Det är ju de folkvalda som bär det ytters- ta ansvaret för den verksamhet som bedrivs i statens namn. Därtill kommer att den offentliga makten skall utövas under lagarna och vara öppen för insyn från allmänheten. Å andra sidan finns det vissa områden där principer av det slaget inte tillämpas fullt ut. Det handlar om demokratins självförsvar. För att skydda sig mot yttre och inre fiender anses även demokratiska stater ibland ha rätt att arbeta med odemokratiska metoder. De friheter och rättigheter som vanligtvis utmärker demokratin blir ju meningslösa om de kan användas av någon för att avskaffa det demokratiska styrelseskick- et. De säkerhets- och underrättelseorganisationer som har till upp- gift att skydda staten mot dess fiender betraktas således som un- dantag. Om samma krav ställdes på dem som på andra delar av den statliga förvaltningen så skulle deras arbete bli omöjligt. För att upprätthålla effektiviteten i verksamheten förutsätts att den hålls hemlig och skyddad från allmänhetens insyn. är det up- penbart att det även på det här området krävs någon typ av insyn och demokratisk kontroll. Om verksamheten pågår helt i det för- dolda finns annars risken att organisationerna inte bara agerar utan- för lagens råmärken, utan också följer en egen politisk linje som saknar stöd hos landets politiska ledning. I extremfallet kan en så- dan organisation utvecklas till en stat i staten som själv kommer att utgöra det hot den ursprungligen var satt att bevaka. Syftet med den föreliggande studien är att översiktligt diskutera hur säkerhets- och underrättelsetjänsternas speciella krav på hem- lighet och autonomi kan balanseras mot det demokratiska samhäl- lets krav på insyn och kontroll. Enligt en vanlig uppfattning så kan Hemliga tjänster och det öppna samhället en sådan balans knappast uppnås. En anonym före detta chef för en europeisk säkerhetstjänst påstås exempelvis ha sagt att det är svårt att kontrollera en säkerhetstjänst inifrån, att göra det utifrån är omöjligt (citerad i Laqueur 1994:338). Samma tonläge präglar många andra bedömares syn på problematiken.