sou · GQB391d1 · 2003-01-01 00:00:00 — Som nämnts ovan kan källans trovärdighet klart ifrågasättas vilket dock inte innebär att uppgifterna kan avvi- sas utan en närmare undersökning. Någon sådan har dock av tids- 266Kvartalsöversikt nr 1/78. Akt 5:721d 1-28 löpnr 16. Subversiv verksamhet rörande försvarsmakten. Fst/Säk HPM nr 215, 3/10 1983. skäl inte varit möjlig att genomföra inom ramen för detta arbete. I en kvartalsrapport ifrågasattes om en koppling fanns mellan dessa kontakter och de misslyckade försöken att spränga och två som ägt rum. skulle det dock visa sig att bakom dessa stod en grupp anarkister med anknytning till 2.7.6Infiltration av andra organisationer Att en del av KFML/SKP:s verksamhet bedrevs genom enhets- fronter som FNL-rörelsen är välkänt. I säkerhetstjänsternas hot- bild ingick dock även att KFML/SKP verkade på ett mera dolt sätt genom att infiltrera andra organisationer. SKP antogs av säkerhets- polisen i allmänhet agera på följande sätt vid infiltration: Till en början döljer man gärna den politiska hem- visten. Avsikten är att genom gradvis bearbetning vinna sympatisörer och medlemmar till den egna organisationen.269 En typ av organisationer som SKP ansågs dölja sin verksamhet bakom var de många föreningar med ordet centrum i som flore- rade , t.ex. Filmcentrum. Enligt säkerhetspoli- sen var det i det närmaste omöjligt att se gränsen mellan centrum- bildningens och partiets verksamhet.270 I en kvartalsrapport från en av säkerhetspolisens sektioner daterad framhölls vidare att SKP strävade efter att få in partimedlemmar på ledande poster inom olika sektorer av samhällslivet. På lång sikt skulle detta möjliggöra att partiet i en revolutionär situation hade tillgång till kompetenta personer som kunde ta över viktiga sam- hällsfunktioner. I rapporten hävdades också att SKP systematiskt ägnat sig åt att infiltrera (). En- ligt sektionen skulle två ledande SKP-are avdelats för att särskilt ägna sig åt detta. Den ene skulle också ha deltagit i utarbetandet av ett programförslag som lades fram under kongressen av CUF- medlemmar från . 268Kvartalsrapport nr 3/1975. Akt 5:721d 1-28 löpnr 13. 269Kvartalsrapport nr 2/75. Akt 5:721d/1-28 löpnr 13. På varje ort i landet, där SKP har avdelning eller ar- betsgrupp, söker man kontakt med medlemmar och lokala ledare inom CUF. Denna kontaktverksamhet har även lett till avhopp och rekrytering av CUF- medlemmar och sympatisörer. Denna systematiska påverkan har även givit andra resultat, vilket framgår av CUF:s nya program, som tillkom efter kongress- en. Inom CUF har man börjat skönja ett ökande in- tresse för . Aktivitet är på gång för att bereda CUF-are möjligheter att såsom kultur- stipendiater besöka . hade några CUF-are i deltagit i en resa till banien med SKP-are som guider. Efter denna resa var deltagarna inbjudna till cocktailparty på albanska am- bassaden i Stockholm.271 Att SKP framgångsrikt infiltrerat CUF var även säkerhetspolisens uppfattning på central nivå. Infiltrationen ansågs ha underlättats av att de båda organisationerna uppgavs ha liknande uppfattning i en del frågor, t.ex. inom miljöområdet.272 Uppgifterna om infiltration- en av CUF kom främst från källa C33. Ytterligare ett område där SKP ansågs ha nått framgångar var hyresgäströrelsen. Flera av sä- kerhetspolisens sektioner rapporterade, framför allt 1978, om in- terna bråk inom den regionala och lokala hyresgäströrelsen. Sek- tionen i gjorde i en rapport daterad följan- de bedömning av läget: XG:s [sektionen i ] undersökning har visat att SKP:are troligen lyckats infiltrera föreningenDet är helt klart att SKP är verksamt inom hyresgäströrelsen i , och att partiet söker attrahera medlemmarna genom att framhålla hyresstoppet som ett användbart medel i kampen mot hyresvärdarna. söker man utmåla hyresgästföreningens ledning som upp- blåsta pampar, lydiga redskap för hyresvärdarna och det socialdemokratiska partiet. Delvis har man lyck- ats. Opponenterna är inte enbart SKP:are och väns- 271Kvartalsrapport angående SKP 3:e kvartalet 1974 WF-SH 287-75, 25/9 1975. Akt 15:4/5a löpnr 26. 272Kvartalsrapport nr 3/75. Akt 5:721d/1-28 löpnr 13. terextremister utan många av dem sympatiserar med partier till höger om VPK.273 Säkerligen hade säkerhetspolisen rätt i påståendet att SKP är verk- samt inom hyresgäströrelsen i . Det kan dock ifrågasättas om detta verkligen var en form av infiltration. För den som läste Gnistan torde i alla fall partiets arbete inom hyresgäströrelsen inte kommit som någon överraskning. förekom artiklar om hyreskampen i stor mängd.274 Sedan kan man ju alltid fundera över om de inre stridigheterna inom hyresgäströrelsen verkligen var något för säkerhetspolisen att syssla med. Kring 1980 intresserade sig säkerhetspolisen för SKP:s och and- ra kommunistiska organisationers arbete mot kärnkraft. Sektionen i menade i en rapport daterad att kampan- jen i hade lagts upp enligt folkfrontstaktiken med ett starkt kommunistiskt inslag. Tankegången utvecklades av sä- kerhetspolisen i på följande sätt: Folkfronterna bildar ramarna för den omstörtande verksamheten i revolutionära processer i de ut- vecklade kapitalistiska staterna. Om vi ser på folk- kampanjen nej till kärnkraft, har vi en koalition Cen- ter-VPK-SKP-KAF-miljörörelsen med flera. Så snart kampanjen startade riktades mot den ett tryck i form av massaktiviteter, demonstrationer och möten. Kommunistiska organisationer sökte leda och dirigera folkfrontsrörelsen på fältetEnhetsfronten är en snävare form av folkfronten, men ofta vandrar dessa former hand i hand. Enhetsfronten är en av kommu- nisterna, på massornas nivå, ledd verksamhet. I mot- sats till folkfronten skall enhetsfronten alltid klart bekänna de politiska ambitionerna. Den riktar sig all- tid mot den kapitalistiska ordningen. XG-SH 84-78, 21/3 1978. Akt 15:4/5a löpnr 33. Se även Extremistisk verksamhet i W län. WF-SH 67-78, 20/3 1978. Akt 15:4/5a löpnr 33.SÄPO samt Redovisning av SKP:s verksamhet i och , fjärde kvar- talet. 15/1 1975. Akt 15:4/5a löpnr 23. 274Se t.ex. artiklar i Gnistan nr 4/1977, 6/1977, 8/1977, 10/1977, 14/1977, 1/1978, 3/1978 och 4/1978. I Partistyrelsens politiska rapport till SKPs 3:e kongress 1980 beskrevs det hela på föl- jande sätt: Hyreskampen utvecklades språngartat 1977 och 1978 som en följd av våldsamma hyreshöjningskrav. Kampen riktades också mot den byråkratiska hyresgästledningen som fick utstå omfattande och välgrundad kritik för passivitet i kampen. Opinionen ledde till kraftfulla krav på hyresstopp och i flera avdelningsstyrelser tog kämpande hyresgäster mak- ten. enhetsfronten är också att den riktar sig mot den re- formistiska arbetarklassens ledare. Påtryckningar rik- tas mot det socialdemokratiska partiet och den av so- cialdemokraterna ledda fackföreningsrörelsen.275 Sektionen i var inne på samma linje och hänvisade i en rapport till den socialdemokratiska tidningen som beteck- nade Folkkampanjen mot kärnkraft som en tvärkommunistisk sammanslutning med centerpartistiskt inslag. Säkerhetspolisen i gav stöd åt tidningen analys och menade att de insändare som förekom i lokalpressen för nejsidan ofta gjorts av personer med kommunistisk anknytning.276 2.7.7Det illojala SKP? Till skillnad från många andra politiska grupper till vänster om VPK kom SKP att ivra för ett starkt svenskt försvar och även ut- tryckligen förorda ett hårdnackat försvar i alla lägen, oavsett vem angriparen var. uttryckte det på följande sätt i en intervju i Soldatfront : Vi gör lumpen för att kunna ställa upp och försvara landet mot yttre angrepp, oavsett varifrån det kom- mer. Vi får ofta frågan: Skulle ni försvara landet om det angreps av ett socialistiskt land? Svaret är själv- klart, naturligtvis skulle vi försvara landet.277 Denna inställning skulle SKP aldrig lämna.278 Frågan för säkerhets- tjänsterna var snarare: Vad skulle SKP-arna ta sig till i händelse av att en ockupationsmakt drivits ut ur landet? Skulle SKP då med- verka till fria och öppna val med risk för att den kapitalistiska sam- hällsordningen återuppstod eller med vapen i hand försöka vända försvarskriget till en socialistisk revolution. I SKP:s studiebrev nr 2 275Anti-kärnkraftskampanjen – Kommunistisk folkfront. WF-SH 111-80, 31/3 1980. Akt 15:4/5a löpnr 38. Se även Kampanj mot kärnkraft, kommunistisk styrning. 80.6/3 1980. Akt 15:4/5a löpnr 38. 276Redogörelse för verksamhet enl HT 19 . Akt 15:4/5a löpnr 37. 277Soldatfront nr 5/1973. 278Se t.ex. broschyren Ett väpnat folk. Försvaret mot supermakterna, utgiven av SKP:s militär- politiska utskott (, 1975). Här framhölls bl.a. nödvändigheten av att ekonomiskt, politiskt och militärt försvara mot varje angrepp. med titeln en kommunistisk försvars- politik diskuterades frågan med följande ord: Vad anser vi om detta? Är vår målsättning att under ett långvarigt försvarskrigs gång, skapa förutsätt- ningar för att leda det nationella kriget över i en so- cialistisk revolution? Eller ska vi redan på förhand gå in för att krigsslutet ska leda till ett återupprättande av det kapitalistiska samhällssystemet? Vägledning för att besvara frågan hämtade SKP från ord 1945 om vad som borde ske när kriget mot förts till seger och önskade bygga upp landet. Enligt var det inget annat än opportunism att avstå från att kämpa hårt och i stället skänka de frukter som bör tillfalla fol- ket.279 Enligt SKP:s tolkning stod valet för arbetarklassen mellan att i förbund med patriotiska grupper och skikt, lyckas säkerställa det nationella oberoendet och bygga upp ett fritt, demokratiskt och blomstrande, socialistiskt och att låta monopolkapitalet återupprätta sin diktatur, steg för steg återigen undergräva och sätta nationella oberoende på spel och förtrycka folket. Något mellanting fanns inte enligt SKP. Resonemanget avslutades på följande sätt: Är det inte glasklart? Politisk makt växer ur gevärs- pipan. Om borgerskapet och inte vi kontrollerar de väpnade styrkorna kommer folkets frihetskamp att slås ned med våld.280 Som nämnts ovan diskuterades frågan också på ett sommarläger 1981 varvid meningarna var delade. Ett klart avståndstagande från tanken att låta ett nationellt försvarskrig övergå i en socialistisk re- volution kom först i Solidaritetspartiets första partiprogram 1986. framträdde inom det gamla SKP flera sins- emellan stridande åsiktsriktningar. 279Tsetung, : Läget och vår politik efter segern i försvarskriget mot . Citerad ef- ter SKP:s studiebrev nr : Utveckla en kommunistisk försvarspolitik. 280SKP:s studiebrev nr : Utveckla en kommunistisk försvarspolitik. modernister sökte förnya partiet medan traditionalister försök- te bevara partiets gamla politiska linjer. Därtill fanns en vänster- opposition som riktade kritik mot partiets, i deras ögon, allt mer opportunistiska och revisionistiska hållning. En mera fast bas fick vänsteroppositionen inom SKP med tidskriften samt de bildade marxistiska sällskapen. När SKP ändrade namn till VPK samt antog ett partiprogram där det leninistiska arvet i hög grad rensats bort valde den marxist-leninistiska oppositionen att bilda (). Förutom vänsteroppositionen inom SKP kom det nya förbundet i hög grad att hämta sina medlemmar från och . KFML:s huvudsyfte var redan från första början att återskapa SKP på marxist-leninistisk grund. Programmatiskt var förbundet revolutionärt och såg den fredliga vägen till socialismen som önskvärd men i praktiken omöjlig. drabbades KFML svårt av den s.k. rebellrörelsens framväxt. Rebellrörelsen började dock falla samman och var dess politiska kraft bruten. Ytterligare problem uppstod då en oppositionell grupp med förankring främst i bröt sig ur för att bilda KFML(r). En mindre utbrytning ägde också rum men KFML kunde ändå genomföra den partibildning som varit målet och anta namnet SKP. Det nya partiet kom med tiden att bli alltmer antisovjetiskt och försvarsvänligt. Förändringar i den inter- nationella politiken gjorde dock partiet villrådigt och var SKP hårt drabbat av avhopp och uteslut- ningar. utvecklades ett mycket strikt säkerhetstänkande där medlemmarna uppmanades att använda täcknamn. inledde SKP en ideologisk omprövning vilket skulle leda till att partiet tog avstånd från begreppet proletariatets dikta- tur och kominterntraditionen för att i stället bejaka flerpartisy- stemet och den representativa, formella demokratin. om- bildades SKP till Solidaritetspartiet som dock lades ned som riks- organisation . Säkerhetspolisen intresserade sig för de olika fraktionerna inom det gamla SKP - dock utan att göra nå- gon egentlig analys av de ideologiska skiljelinjerna. Informations- källorna var telefonavlyssning både i och , öppna källor, förtroliga meddelare samt yttre spaning. Även Grupp B/IB följde efter bästa förmåga inre strider. KFML:s första kongress var föremål för en omfattande spaningsinsats från säkerhetspolisens sida. Kongressen buggades vilket resulterade i en mycket detaljerad uppteckning av de diskussioner som fördes. Vidare fotograferades alla deltagare. Detta är det enda kända fallet av buggning riktad mot KFML/SKP. Den kanske viktigaste informationskällan för säkerhetspolisen var telefonavlyssning. Avlyssning bedrevs i och omfattade , Gnistans redak- tion, , Clartésektion och förbunds- expeditionen. I pågick avlyssningen och 1977-1978 och omfattade bokhandeln ber, flera FNL-kontor, , förbundsexpeditionen i Häger- sten samt partiexpeditionen på . Avlyssningen avbröts efter att den avslöjats i pressen. Den återupptogs dock men omfattade då bara den misstänktes hem- telefon samt partiexpeditionen i . Telefonavlyssningen synes inte i första hand ha syftat till att få fram bevisning mot de personer som avlyssningen avsåg. Syftet torde i högre grad ha varit att få in överskottsinformation om verk- samheten i stort, dvs. om nätverk och kontakter, om planerade mö- ten, aktiviteter och resor samt namn på medlemmar och sympatisö- rer. I flera fall tycks inte de avlyssnade personerna i sig ha varit in- tressanta utan det var deras position inom förbundet/partiet som gjorde dem intressanta att avlyssna. Några belägg för brottslig verksamhet förefaller inte ha inkommit genom telefonavlyssning bortsett från en del samtal som gav stöd åt misstanken att KFML/SKP fick ekonomiskt stöd från . Beträffande andra arbetsmetoder kan nämnas öppna källor i form av främst press, flygblad och broschyrer från KFML/SKP. Yttre spaning bedrevs i stor omfattning mot 1 majdemonstrationer, möten och sammanträden. Intressanta spaningsobjekt var också Oktoberboklådorna som ofta utgjorde samlingspunkter för med- lemmar och sympatisörer. Den sista spaningsinsats som har kunnat konstateras avsåg Solidaritetspartiets 1 majdemonstration i 1987. Säkerhetstjänsterna hade också tillgång till förtroliga meddelare som verkade inom eller nära KFML/SKP. En av dessa var IB-agenten som infiltrerade KFML, FNL- rörelsen och Palestinarörelsen i . rapporter gick även vidare till säkerhetspolisen. Förutom dessa metoder förekom att säkerhetspolisen kopierade handlingar som på olika sätt kommit i polisens händer t.ex. som hittegods. Övervakningen av SKP andra hälft är en god illustration av det som kallats den konspirativa spiralen. avslöjanden som gjordes (värnpliktskonferensen, IB, telefonavlyssningen och sjukhusaffären) ökade SKP sin inre sä- kerhet kraftigt och utvecklade starkt konspirativa beteenden med täcknamn och hemliga partiexpeditioner. Detta medförde i sin tur att partiet framstod som än mer farligt vilket naturligtvis krävde yt- terligare övervakning osv. Säkerhetspolisens övervakning av KFML/SKP utsträcktes i många fall till att omfatta andra organisationer i vilka KFML/SKP bedömdes ha ett stort inflytande. Det gäller t.ex. Clarté, FNL- rörelsen, musikrörelsen och hyresgäströrelsen. Även organisationer som bildades efter utbrytningar från SKP, såsom Kommu- nistiska Arbetarparti och i överva- kades. Medlemmar och sympatisörer till KFML/SKP registrerades i sä- kerhetspolisens centralregister . Även aktivitet inom närstående organisationer som kunde föranleda registre- ring. Förutom registrering i centralregistret förekom registrering i arbetsanteckningar. Här infördes dels personer som inte var full- ständigt identifierade, dels personer vars rapporterade aktiviteter inte nådde upp till den nivå som krävdes för registrering i central- registret. Det kunde exempelvis röra sig om personer som skrivit en insändare i Gnistan, efterfrågat adressen till bokhandeln ber eller var anställda inom musikrörelsen. KFML/SKP som hotbild kom att variera i in- tensitet. I hotbilden ingick främst att KFML/SKP arbetade för en revolution sannolikt med våldsanvändning, infiltrerade försvaret samt styrdes och finansierades av . bedöm- des förbundet utgöra ett stort hot, framför allt i kraft av dess infly- tande över FNL-rörelsen. ansågs hotet mindre och det diskuterades om inte övervakningen av KFML kunde upphöra. bedömdes SKP ånyo vara landets farligaste vänsterorganisation och det ansågs inte otänkbart att par- tiet skulle kunna komma in i . baserades hotbilden i stort sett enbart på rapporter från en och samma källa som rapporterade mot betalning. Enligt källan bedrev SKP underrättel- severksamhet för räkning, samarbetade med terrorister och planerade vålds- och sabotagehandlingar. Källans uppgifter kritise- rades dock internt inom säkerhetspolisens kontraterroristrotel där flera av rapporterna bedömdes vara felaktiga. Detta hindrade dock inte att samma rapporter kunde användas för att motivera telefon- avlyssning i eller, som i och rapport, motivera den s.k. sjukhusspionens verksamhet. kom säkerhetspolisen i fram till att källan inte var pålitlig. Hellre än att släppa källan helt överlät man den i stället till IB:s efterföljare, GBU. Källan kom sedan att under ett tiotal år rapportera till GBU och lämnade även då rappor- ter av samma karaktär som . började dock källans kontakt inom GBU att misstänkta att rapporterna delvis var fabricerade varför kontakten upphörde. SKP som hotbild började att dala och rapporterades mest om sviktande medlemsantal och inre strider. Så sent som framhöll dock säker- hetspolisen att partiet, som hette Solidaritetspartiet, fortfarande måste övervakas, närmast med motiveringen att partiet inte tagit klart avstånd från kommunismen. hade säkerhetspo- lisen emellertid korrigerat sin bedömning och menade att SKP re- dan fyra första år slagit in på en de- mokratisk väg. avförde regeringen partiet från den hemliga förteckningen över organisationer som skulle övervakas. Att verka inom KFML torde ha varit registreringsgrundande re- dan vid förbundets bildande. I och med tjänsteföreskriften HT 19 kom det dock att krävas ytterligare omständigheter såsom ledande ställning, vilket ofta gavs en mycket vid definition, eller genom- gången marxistisk grundcirkel. Att organisationer som säger sig arbeta för en revolution, sannolikt med våldsinslag, har nära kontakter med främmande makt, tar emot visst understöd från denna samt verkar inom försvarsmakten i syfte att förbereda sig för en revolutionär situation övervakas av säkerhetspolisen är i sig rimligt.281 Det framstår därför som välmotiverat att säkerhetspolisen försökte utröna i vilken mån förberedelser för en revolution vidtogs eller hur kontakterna med främmande makt såg ut. Att övervakning bedrevs torde heller inte ha varit obekant för de övervakade. Det finns gott om belägg för att man i många fall räknade med att telefonavlyssning och spaning förekom. I det av regeringen utfärdade öppna brevet talades om 281 Jfr , : Lägg ned !. 2001: Skulle då inte kommunisterna övervakas? Jo, det fanns skäl, menar jag. Om man hävdar att man vill omstörta samhälls- skicket med våld får man finna sig i att demokratin gör motstånd. Om man hyllar den po- tentiella ockupanten, tar emot pengar från , eller låter eller påverka partiets politik, är det rimligt att det får konsekvenser. grupper som använde eller kunde komma att använda våld, hot el- ler tvångför att uppnå de politiska syftena. Redan parla- mentariska nämnden i Wennerströmaffären uppmärksammade i sin utredning att det genom utbrytning ur VPK bildats en grupp, som öppet deklarerade sig vilja med våld taga makten i lan- det. Nämnden framhöll att det i en sådan organisation, dvs. KFML, torde vara en utomordentligt svår och ibland omöjlig uppgift att i och för registrering skilja på dem som verkligen var beredda att begå våldshandlingar och dem som bara sympatiserade med tanken på en radikal samhällsförändring.282 Att verksamhet inom KFML/SKP kunde föranleda övervakning och kanske registrering torde därmed ha varit känt för många som verkade inom förbundet/partiet. Det kan alltså sägas att systemet innehöll ett visst mått av förutsägbarhet trots att arten och omfatt- ningen av övervakningen måste ha framstått som oklar. Säkerhetspolisens övervakning av KFML/SKP innebar emeller- tid också i många fall att organisationer utan revolutionärt pro- gram, utan relation till och utan ambitioner att infiltrera för- svaret kom att övervakas. Här brast systemet på ett ganska uppen- bart sätt i förutsägbarhet. För dem som verkade inom musikrörel- sen, , FiB/Kulturfront eller i någon av de fria teatergrup- perna var det knappast rimligt att förvänta sig att detta skulle vara något som säkerhetspolisen ägnade uppmärksamhet åt. Det torde dock inte vara möjligt att hävda att säkerhetspolisen i detta avseende gått utanför sina befogenheter eller instruktioner. De av regeringen utfärdade direktiven var mycket allmänt hållna. De särskilda registreringsgrunderna liksom den av säkerhetspolisen fastlagda modellen för sektionernas rapportering möjliggjorde att övervakningssystemet utsträcktes till flertalet av samhällets vinklar och vrår. Någon egentlig insyn i hur övervak- ningen bedrevs torde varken regeringen, JO eller JK ha erhållit eller skaffat sig. Av de spaningsmetoder som kom till användning framstår tele- fonavlyssningen som den mest integritetskränkande. Dag och natt, utan hänsyn till vem som använder telefonen avlyssnas in- kommande och utgående samtal. Det framstår som uppenbart att ett sådant tvångsmedel bör vara omgärdat av rigorös prövning och stor rättssäkerhet. Så har det emellertid inte varit. Telefonavlyss- ning har inte primärt använts för att utreda brott utan som ett spa- ningsinstrument. Detta innebär att det faktum att det genom tele- 282 Handläggningen av säkerhetsfrågor. Utlåtande av parlamentariska nämnden i Wenner- strömaffären. SOU 1968:4 s. 63. fonavlyssningen inte framkommer något som kan styrka eller av- styrka brottsmisstankarna inte är av avgörande betydelse. Syftet med avlyssningen är ju inte att den ska leda fram till åtal utan att generera s.k. överskottsinformation. Därför pågår avlyssningen så länge den är ett verksamt spaningshjälpmedel och så länge brotts- misstankarna inte framstår som uppenbart oriktiga. Detta kom att medföra rutinmässigt förlängda avlyssningsperioder som därigen- om kunde bli mycket långa. Sju - telefonavlyssning har konstaterats i flera fall. När det gäller registrering kan i likhet med konstateras att registrering enligt de hemliga föreskrifterna ofta kunde komma i strid med det s.k. åsiktsregistreringsförbud som fanns personalkontrollkungörelse och senare infogades i regeringsformen. Detta gäller i än högre grad systemet med regi- strering i arbetsanteckningar. Med tanke på regeringens uttalanden , den utfärdade personalkontrollkungörelsen samt öppna kungliga brev torde det för samtiden ha framstått som att enbart medlemskap eller vanlig föreningsverksamhet inte skulle leda till registrering. Detta var emellertid en felaktig bild och även här brast alltså systemet i förutsägbarhet. Beträffande hotbildsanalyserna kan konstateras att sådana ofta inte alls utfördes. Det torde därför inom säkerhetspolisen ha fun- nits viss intern osäkerhet rörande på vilka grunder en organisation kunde anses utgöra ett hot.