sou · GQB353d2 · 2003-01-01 00:00:00 — Utredningen föreslår att det inrättas en nationell tandsköterske- utbildning som påbyggnadsutbildning inom den kommunala vuxenutbildningen. Utredningen har i tidigare avsnitt uttalat att det finns ett behov av kompetenta tandsköterskor inom tandvården. Enligt de prognoser som utredningen gjort kommer 3 100 tandsköterskor att pensio- Eftersom det i princip inte finns någon formell utbildning kommer dessa inte att kunna ersättas. Behovet av tandhygienister tillåter inte heller att tandhygienister ersätter tandsköterskor annat än i ringa omfattning. Utredningens bedömning är att nuvarande tandsköterskor med formell utbildning fortsätter med assisterande uppgifter och pati- entverksamhet på delegation från tandläkare eller tandhygienist. Röntgenfotografering och information/instruktion i munhygien- åtgärder ligger kvar inom dessa tandsköterskors formella kom- petens. Utredningen anser att det finns behov av tandsköterskor . Utredningen bedömer inte att de arbetsuppgifter som eller framgent kommer att ligga inom tandsköterskans område kräver legitimation eller högskoleutbildning. En del tand- sköterskeuppgifter kommer att minska på grund av teknik- utvecklingen. IT-utvecklingen kan reducera andelen dokumenta- tionsuppgifter och digital röntgen tar bort mörkrumsarbete och arkivering av röntgenfilmer. Utredningen har i andra sammanhang påpekat vikten av att teamtandvård blir vanligare än . Utredningen anser att möjligheterna att få till stånd en ändrad arbetsfördelning för att uppnå större effektivitet skulle omöjliggöras om delegeringsmöjlig- heterna till tandsköterskor upphävs. Utredningen anser att en formaliserad tandsköterskeutbildning skall komma till stånd. Utredningen har haft kontakter med Social- styrelsen avseende delegeringsföreskrifter samt fört diskussioner med gymnasieenhet och med Skol- verket angående en formaliserad utbildning. Utredningen förut- sätter att i samråd med tar fram en kursplan för utbildning av tandsköterskor som möjliggör fortsatt delegering, som en påbyggnadsutbildning inom ramen för den kommunala vuxenutbildningen. I samband med framtagandet av kursplanen får det avgöras hur lång utbildningen bör vara. Utbild- ningen skall också ge behörighet för vidare högskolestudier. Utredningen anser att bör all tandvårdspersonal ha den grundläggande behörighet som krävs för att studera vid hög- skola. Vidare skall det finnas möjlighet att få sin reella kompetens prövad för att utröna om man har kunskaper som motsvarar be- hörighetskraven i enlighet med förslagen i regeringens proposition (prop. 2001/02:15) Den öppna högskolan. Likaså bör man ha möj- lighet att få sin utbildning validerad för att om möjligt kunna få tillgodoräkna sig delar om man vill gå vidare till en högskoleutbild- ning, t.ex. tandhygienistutbildning. Efterfrågan på tandhygienister varierar i olika delar av landet. Behovet av tandhygienister förväntas öka när tyngdpunkten för- skjuts från reparativ till förebyggande tandvård. Under förutsätt- ning att utbildningsvolymen förblir densamma som och att de tandhygienister som utbildas i också kommer att vara yrkesverksamma här, kommer antalet tandhygienister i relation till tandläkare att öka. Att döma av de senaste årens utveckling är emellertid ingen av dessa förutsättningar givna. Antalet utexamin- erade tandhygienister har minskat och alltfler söker sig utomlands, dock ännu inte i samma utsträckning som tandläkarna. Tandhygienistyrket har förändrats genomgripande sedan det etablerades i . Då arbetade tandhygienisten främst med borttagning av tandsten vid tandlossningssjukdom. är yrkesrollen betydligt bredare och omfattar flera arbets- uppgifter. Det är främst inom barn- och ungdomstandvården som en breddning av arbetsuppgifterna skett och en liknande utveckling är på väg inom äldretandvården. Det kan också ingå i arbets- uppgifterna att utbilda och handleda vårdpersonal i munhälsovård eller annan rådgivande verksamhet till enskilda individer och olika målgrupper. har rökavvänjning blivit en allt viktigare uppgift för många tandhygienister. Tandhygienistprogrammet finns på åtta högskolor och universitet i landet. Utbildningsorterna är , , , , , /, och . Vid i och högskolan i utbildas även tandhygienister på distans. Den ökade satsningen på folkhälsoarbete, omvårdnadsaspekter och utvärdering har också inneburit en förändrad inriktning på utbildningen av tandhygienister. I kurs- och utbildningsplaner framhålls att en ökad del av arbetsuppgifterna kommer att inrikta sig på äldre och personer med särskilt omsorgsbehov samt på tand- hälsovårdsinsatser inom barn- och ungdomstandvården. De bliv- ande tandhygienisterna förväntas också arbeta mer med utbildning, information och hälsoupplysning. I beskrivningarna av den fram- tida yrkesrollen betonas sådana faktorer som självständigt arbete, hälsoupplysning och större möjlighet till forskning. Enligt hög- skoleförordningen (1993:100) skall tandhygienistutbildningen om- fatta 80 poäng, dvs. Sedan vårdhögskoleutbildningarna omorganiserades och överfördes till den statliga högskolans verksamhet, genom avtal med de enskilda landstingen, har tandhygienist- utbildningen försvunnit från flera orter i landet. påbörjade 186 studenter tandhygienistutbildningen. Det var en liten minskning jämfört med året innan då antalet nybörjare var 198. sjönk antalet ytterligare och endast 150 studenter började på utbildningen. Ett minskat intresse för utbildningen kan även avläsas av antalet som söker utbildningen i första hand. sökte totalt 258 studenter tandhygienistutbildningen i första hand. Det är en halvering då utbildningen var ett förstahandsval för närmare 500. Tandhygienisterna är den yngsta personalkategorin inom tand- vården. Pensionsavgångarna är därför små de närmast kommande tio åren. Utredningen beräknar att endast drygt 400 tandhygien- ister kommer att uppnå fram . Med nuvar- ande utbildningsvolym, ungefär 195 tandhygienister , kom- mer antalet tandhygienister därför att öka med drygt 1 500 t.o.m. , dvs. antalet yrkesverksamma tandhygienister kan komma att uppgå till cirka 3 700. Relationen tandläkare – tandhygienist blir då 2:1. Målen för utbildningen enligt högskoleförordningen (1993:100) Tandhygienistexamen uppnås efter fullgjorda kursfordringar om sammanlagt 80 poäng. För att erhålla tandhygienistexamen skall studenten ha N förvärvat kunskaper om munhålans betydelse för det all- männa välbefinnandet och allmäntillståndets inverkan på munhälsan, N tillägnat sig förmågan att svara för regelbundna undersök- ningar av munstatus samt att analysera, utreda och dokumen- tera behov av munhälsovårdande insatser och utvärdera insatta åtgärder, N utvecklat sin självkännedom och förmåga till inlevelse och därigenom, med beaktande av en helhetsbild av människan, N utvecklat sin förmåga till goda relationer med patienter och deras närstående. Härutöver gäller de mål respektive högskola bestämmer. N grundutbildningen av tandhygienister bör omfatta 80 poäng och att det därutöver skall finnas olika påbyggnadsutbildningar på högskolenivå , N vidareutbildningen av tandhygienister i första hand är ett arbetsgivaransvar och N utredningen bedömer att arbetsuppgifter kan ut- vecklas eller nya arbetsuppgifter tillkomma som medför behov av påbyggnadsutbildning eller att grundutbildningen förlängs. I kapitel 4, Tandvårdens struktur, har utredningen berört de arbets- organisatoriska förändringar som måste komma till stånd för att en större effektivitet skall uppnås i tandvården. Tandhygienisten har därvid en nyckelroll förutsatt att tandläkaren som arbetsledare låter tandhygienisten arbeta utifrån sin fulla kompetens. Emellertid är det många som inte får möjlighet att arbeta med de allsidiga uppgifter som en tandhygienist har formell kompetens för. I det framtida tandvårdsteamet kommer de ingående yrkeskom- petenserna att komplettera varandra och personalen samverkar och lär av varandra. har det vanligtvis handlat om team där var och en svarar för en viss kompetens och ansvarar för en avgränsad del av det totala uppdraget till skillnad mot det kompletterande teamets laginsats gentemot tandvårdspatienten. Utredningen har tidigare poängterat behovet av klinisk utbild- ning utanför utbildningsinstitutionerna för tandläkarstudenter bl.a. för att utveckla deras förmåga till samarbete med övrig personal och träna den arbetsledande rollen i tandvårdsteamet. Utan att föreslå ändring av målen för tandhygienistutbildningen anser utred- ningen att det är viktigt att även tandhygieniststudenten ges möjlighet till teamsamarbete. har haft regeringens uppdrag att efter samråd med berörda myndigheter, organisationer m.m. utreda vissa frågor rörande tandhygienisternas framtida uppgifter och kompetens för dessa uppgifter. redovisade sina förslag i rapporten Tandhygienisternas framtida uppgifter och kompetens (1997). I rapporten, som har remissbehandlats, läggs ett förslag till kom- petensområde för tandhygienister. Förslaget bygger på grund- tanken att enbart legitimerade tandläkare och tandhygienister skall vara de personalkategorier som behandlar patienter. I tandhygienistens arbetsuppgifter föreslås också ingå arbete med olika assisterande arbetsuppgifter och administrativa göromål inom en tandvårdspraktik. Utbildningen av tandhygienister föreslås bli treårig. Därutöver förutser utredningen ett behov av tandsköter- skor med arbetsuppgifter som inte innefattar arbete direkt på patienten och där det anses räcka med en arbetsplatsrelaterad färdighetsträning för tandsköterskeuppgifterna. Vid remissbehandlingen av rapporten var remissinstanserna i huvudsak positiva till utredningens förslag till kompetensområde för tandhygienister. delade dock inte utredningens uppfattning avseende förlängning av utbildningen till . Hög- skoleverket bedömde det som troligt att förbättringar avseende lärarkompetens och utbildningens organisation kan göras inom den befintliga utbildningens längd, dvs. I propositionen Reformerat tandvårdsstöd (prop. 1997/98:112) tog regeringen inte ställning till utbildningens innehåll, längd eller förläggning men angav sin avsikt att ge i uppdrag att bedöma de utbildningsmässiga och ekonomiska konsekvenserna av förslag. Något sådant uppdrag har dock inte givits. I kompetensfördelning och ut- bildningskapacitet för olika yrkeskategorier inom tandvården (1999) redovisas en enkät som riktat sig till ett förhållandevis litet antal tandläkare och tandhygienister och som behandlat uppfattningen om hygienisternas yrkeskunnande. att båda yrkesgrupperna värderade tandhygienisternas kompetens högt när det gäller att diagnostisera karies och parodontit (tand- lossning), att ge sjukdomsinformation och att instruera i mun- hygien. framförde dock i rapporten synpunkten att utbildningen av tandhygienister bör bli treårig. För arbetsuppgifter inom tandvården som inte kräver legitimation anser man att med- arbetare med allmänmedicinsk gymnasieutbildning kan rekryteras. har några interpellationer inkommit till utbild- ningsdepartementet som tar upp frågor om tandhygienistutbild- ningens längd med avseende bl.a. på möjlighet till forskarutbild- ning. Interpellationerna har besvarats av utbildningsministern i , varvid ministern anfört att om framtida kompetensfördelning m.m. bereds inom regeringskanliet och att det kan bli möjligt att ges ett uppdrag som kan omfatta en översyn av såväl utbildningens innehåll som längd och att därest en förlängning av utbildningen anses nödvändig, kommer regeringen att efterfråga vilka konsekvenser detta kan få för tandhygienistutbildningens dimensionering. Något sådant uppdrag gavs emellertid inte utan frågan överfördes till utredningen om en samlad utvärdering av tandvårdsreformen m.m. har till utredningen överlämnat kopia av den skrivelse som överlämnats till utbildningsministern vid en uppvaktning . Här framhålls att nuvarande utbildning måste anpassas och stärkas för att bättre svara mot de krav som ställs på den yrkesverksamma tandhygienisten. Man påtalar också att den tvååriga tandhygienistutbildningen på 80 poäng försvårar möjligheten för tandhygienister till vidare studier eller forskarutbildning inom sitt ämnesområde och hämmar därmed utvecklingen av ämnet munhälsa. Man anser att en ökad möjlighet för tandhygienister att utveckla sitt ämnesområde genom egen forskning, skulle stärka det preventiva munhälsoarbetet och därmed utveckla folkhälsoperspektivet inom tandvården. Det har även inkommit skrivelser från de utbildningsansvariga för tandhygienistprogrammen samt från tandhygieniststudenter, med önskemål om att utbildningen skall förlängas från två till . Utredningen har i kapitel 3, Mål och principer, poängterat att de personalkategorier som finns i tandvården kommer att behövas också i framtidens tandvård. Utredningen gör också den samman- fattande bedömningen att det framtida vårdbehovet kommer att innebära att det finns stort behov av insatser från tandhygienister. Dessutom anser utredningen, till skillnad från vad som fram- kommit i bl.a. rapporter, att det finns behov av kompetenta tandsköterskor för arbetsuppgifter som inte i större utsträckning avviker från dagens. Utredningen förslår också att en formaliserad utbildning som leder fram till kompetens att arbeta som tandsköterska inrättas. Vidare anser utredningen att dele- geringsmöjligheterna till tandsköterskorna skall finna kvar. I kapitel 4, Tandvårdens struktur, framhåller utredningen att svensk tandvård står inför sin kanske största utmaning, nämligen att optimalt utnyttja den befintliga personalens kompetens så att det inte uppstår brist på den mest utbildade arbetskraften om det finns personal med kortare utbildning som skulle kunna fullfölja vissa av dennas arbetsuppgifter. Utredningen poängterar också att med en förändrad arbetsorganisation kan en stor del arbetsupp- gifter, som redan ligger inom tandhygienistens kompetensområde med eget legitimationsansvar, kunna överföras från tandläkare till tandhygienister. Utredningen ser detta som en förutsättning för utveckling av svensk tandvård. Emellertid verkar det som om tandhygienistens kompetens i stor utsträckning inte utnyttjas fullt ut . Dock kan man inte kräva av en nyutexaminerad tandhygienist att denne skall kunna fungera så som en person med ett eller inskolning. Det måste anses vara en naturlig uppgift för en arbetsgivare att ta detta ansvar. Utredningen ser utbildningens längd som en kostnadsfråga inte bara för samhället utan också för den enskilde studenten som, om utbildningen förlängs med , tvingas att ta studielån under ytterligare två terminer. Förlängning av utbildningen inom nuvarande ekonomisk ram riskerar att antalet utbildningsplatser måste reduceras. Det skulle i sin tur medföra att den årliga examinationsvolymen av tand- hygienister minskar och därmed möjligheten att trygga tillgången på kompetent tandvårdspersonal som de arbetsorganisa- toriska förändringar som utredningen ser som nödvändiga för att främja effektivitet och samarbete i tandvården försenas eller uteblir. I skrivelsen från de utbildningsansvariga från tandhygienist- programmen, som nämnts ovan, framförs bl.a. som skäl för en förlängning av utbildningen att i sina utvärderingar ansett att nuvarande 80-poängsutbildning inte motsvarar de krav som bör ställas på en högskoleutbildning. Utredningen vill här erinra om att regeringen låtit utreda möjligheterna att anordna fler kortare yrkesinriktade utbildningar i högskolan (SOU 2001:107). Enligt regeringens direktiv till utredaren har de korta högskole- utbildningarna en viktig plats inom högskolan och att det inom högskolan ryms utbildningar med mycket olika inriktningar och krav. Utredningen anser, med utgångspunkt i beslut om grundutbildningens längd, 80 poäng, som krav för legitimation, att grundutbildningen av tandhygienister också fortsättningsvis bör omfatta 80 poäng. kan dock arbetsuppgifter utvecklas eller nya arbetsuppgifter tillkomma som medför behov av utökad utbildning. Kompetenshöjning kan antingen tillgodoses genom påbyggnadsutbildningar eller genom en förlängning av grundut- bildningen. Påbyggnadsutbildningarna kan vara olika långa beroende på in- riktning. Den som önskar förkovra sig för att kunna gå vidare till forskarutbildning och en forskarkarriär kan t.ex. genomgå en på- byggnadsutbildning om 40 poäng, som leder fram till kandidat- examen i oral hälsa. Utredningen ser också ett antal möjligheter för den som önskar fördjupning i någon klinisk del. Exempel på sådan kan vara äldre- tandvård, barn- och ungdomstandvård, parodontologi med inrikt- ning på arbete vid en specialistklinik m.m. Därutöver bör det finnas möjligheter till rent administrativa utbildningar och utbildningar t.ex. i hälsopedagogik och folkhälsovetenskap. Vidare bör en tand- hygienist kunna utbilda sig till ortodontiassistent genom en formaliserad ettårig utbildning. En sådan utbildning bör också stå öppen för den som genomgått en formaliserad gymnasial tand- sköterskeutbildning som gett behörighet till vidare högskole- studier. Utredningen vill betona att de olika utbildningsvägar som står till buds efter genomgången grundutbildning till tandhygienist bör ligga på högskolenivå. Vidare anser utredningen att det är arbets- givarens ansvar att vidareutveckla sin personal och utbilda den personal som avses få arbetsuppgifter som vederbörande inte har kompetens för genom sin grundutbildning. För att underlätta för tandhygienister att delta i påbyggnadsutbildningar vill utredningen peka på möjligheter att bedriva dessa som distandsutbildningar. Genom grundutbildning och möjlighet till fördjupning via på- byggnadsutbildningar anser utredningen att tandhygienisterna ges samma utvecklingsmöjligheter som allmäntandläkarna. I en fram- tida arbetsorganisation torde en sådan modell kunna utvecklas till gagn såväl för den enskilde individen som för arbetsgivaren, som med utgångspunkt i en diversifierad verksamhet kan anpassa de spetskompetenser som behövs inom tandhygienistens verksam- hetsområde. Arbetsmarknaden för tandtekniker har varit instabil under 1990- talets senare hälft och arbetslösheten relativt hög. Förändringar i tandvårdsförsäkringen har lett till en dyrare tandvård och minskad efterfrågan på tandtekniska arbeten, vilket i sin tur lett till en relativt hög arbetslöshet inom tandteknikerkåren. De flesta lands- ting har avvecklat sin tandtekniska verksamhet och nästan alla tandtekniker arbetar inom den privata sektorn som anställda på ett tandtekniskt laboratorium eller som egna företagare. Behovet av avancerade tandtekniska konstruktioner förväntas emellertid öka genom förändringarna i tandvårdsförsäkringen och framtidsutsikterna för tandtekniker bedöms som goda. har också efterfrågan på tandtekniker ökat markant och många varnar för att det kan uppstå brist på utbildad och yrkeskompetent personal inom tandteknik- området. Tandtekniker utbildas vid universiteten i och , vid i och vid . Sam- mantaget finns utrymme att utbilda 60 tandtekniker . har antalet examinerade tandtekniker dock inte uppgått till fler än i genomsnitt 45 . Av dessa blir endast ett drygt trettiotal från varje årskull yrkesverksamma som tand- tekniker i . Det innebär att endast varannan utbildningsplats leder fram till en i yrkesverksam tandtekniker. Tandteknikeryrket är ett internationellt gångbart yrke och i många länder råder stor brist på tandtekniker. Den svenska utbild- ningen, som delvis är integrerad med tandläkarutbildningen, bedöms hålla hög internationell klass och tandtekniker utbildade i har därför stora möjligheter till arbete utomlands. Trots en instabil arbetsmarknad är tandteknikerutbildningen relativt populär och det går i genomsnitt tre förstahandssökande på varje utbildningsplats. Många studenter avbryter dock utbildningen under första eller andra terminen, i vissa fall en så hög andel som . Skälen anges främst vara okunnighet om yrkets villkor eller att man saknar praktisk fallenhet. På de orter där en stor andel av platserna tillsätts via lokal antagning är avhoppen färre. En majoritet av studenterna är kvinnor och många har utländsk bak- grund. Ämnen som ingår i utbildningen är anatomi och tandanatomi, histologi med cellbiologi, klinisk oral fysiologi, dentala material, kron- och broprotetik, implantat, käk- och ansiktsprotetik, ortodonti, tandhälsovård, laboratoriepraktik, vetenskapliga metod- er och samhällsorienterande kurser. Teori varvas med praktik vid tandtekniska laboratorier. Examensarbete ingår också i utbild- ningen. Utbildningen skiljer sig något mellan de olika utbildningsort- erna, men generellt ger tandteknikerprogrammet kunskap om de olika material och arbetssätt som tillämpas i tandteknisk verk- samhet och om sådana biologiska och fysiologiska faktorer som kan påverka funktionen av ett tandtekniskt arbete i munnen. Den vetenskapliga grunden för odontologiska beslut och kliniskt hand- lande utvecklas och förändras snabbt. Därför betonas att förmågan till livslångt, självständigt kunskapssökande och inlärning är viktiga mål för tandteknikerutbildningen. Tandteknikerutbildningen, som var en utbildning på gymnasienivå, har varit en högskoleutbildning . Tand- teknikerexamen inrättades av regeringen . Året därpå gav de odontologiska fakulteterna rätt att utfärda examensbevis. Vid samtliga fakulteter fanns en yrkesförberedande tandteknikerutbildning. Innan högskolorna beviljades examinationsrätt granskade Hög- skoleverket utbildningarna och konstaterade bl.a. att utbildningen i sin helhet höll god kvalitet men att den forskningsmässiga förank- ringen var bristfällig och att lärarkompetensen måste höjas för att stärka den akademiska utvecklingen inom området. Lärarna ansågs generellt vara för orienterade mot den hantverksmässiga delen av tandteknikeryrket och fakulteterna kritiserades för att inte till- godose deras behov av vidareutbildning. För att skapa intresse för vidareutbildning och forskning bland studenterna föreslog Hög- skoleverket bl.a. att korta laboratoriepraktiken till förmån för Fakulteterna uppmanades också att i högre grad försöka integrera tandtekniker- och tandläkarutbildningarna. En större integration mellan utbildningarna bedöms vara viktig för det framtida samarbetet inom tandvårdsteamet. Slutligen ansåg Hög- skoleverket att en uppföljande utvärdering av alla tandtekniker- utbildningar i landet bör göras . Målen för tandteknikerutbildningen enligt högskoleförord- ningen (1993:100) Tandteknikerexamen uppnås efter fullgjorda kursfordringar om sammanlagt 120 poäng. Studenten skall då enligt gällande över- gripande bestämmelser i högskoleförordningen ha N de kunskaper och färdigheter som krävs för att kunna arbeta som tandtekniker, N de kunskaper och färdigheter som krävs för att framställa olika typer av tandtekniska arbeten som används inom tand- vården, liksom förmåga att bedöma och utvärdera kvaliteten på tandtekniska arbeten, N kunskaper om dentala material och deras påverkan såväl i munhålan som på miljön, allmänna odontologiska behand- lingsprinciper, bettfysiologi samt hygien, N insikt i yrkesrollen som förbereder för samverkan med andra yrkesgrupper, förmåga att inom ramen för yrkesverksam- heten värna om och respektera patientens behov. Härutöver gäller de mål som respektive högskola bestämmer . N antalet utbildningsplatser bör vara oförändrat, N behov av s.k. kliniska tandtekniker inte finns. I kapitel 4, Tandvårdens struktur, har behovet av tandtekniker diskuterats mera ingående. Ett flertal faktorer lyfts fram som medför att bedömningen av det framtida behovet av tandtekniker försvåras. Dock anser utredningen att antalet utbildningsplatser på tand- teknikerutbildningen är tillräckligt för att förse de svenska tand- tekniska laboratorierna med personal. Nytillskottet i form av nyut- examinerade täcker de prognostiserade pensionsavgångarna fram . Utredningen anser inte att det finns behov av att utbilda s.k. kliniska tandtekniker i . Kliniska tandtekniker, som bl.a. finns i , har rätt att självständigt utprova och framställa avtagbara proteser.