sou · GQB352 · 2003-01-01 00:00:00 — Aktier och andelar i svenska dotterföretag (som inte är handels- bolag) skall tas upp till ett värde motsvarande så stor del av kapital- underlaget i dotterföretaget som svarar mot moderföretagets andel av antalet aktier eller andelar i företaget (5 § KapUL). Om kapital- underlaget i ett dotterföretag är negativt kommer värdet på dotter- bolagsaktierna att utgöra en avdragspost vid beräkning av kapital- underlaget i moderbolaget (prop. 1993/94:234 s. 124). Andra aktier och andra finansiella instrument som inte är omsättningstillgångar skall tas upp till anskaffningsvärdet beräknat enligt genomsnitts- metoden (6 § 5 KapUL). Andel i handelsbolag skall tas upp till justerat ingångsvärde (6 § 7 KapUL). Omsättningsfastigheter tas upp till värdet enligt räkenskaperna minskat med värdeminskningsavdrag och liknande avdrag som inte gjorts i räkenskaperna (6 § 1 KapUL). Att denna regel behövs hänger samman med att avdrag för värdeminskning kan få göras för sådana fastigheter trots att de utgör lager. Andra fastigheter än omsättningsfastigheter tas upp till anskaffningsvärdet minskat med gjorda värdeminskningsavdrag och liknande avdrag (6 § 8 KapUL). För annan fastighet än omsättningsfastighet som förvärvats före finns en alternativ värderingsregel baserad på taxeringsvärdet . Detta är för småhus , hyreshus , industrienheter och lantbruksenheter av taxeringsvär- det. Värdet minskas med värdeminskningsavdrag och liknande avdrag vid taxeringar om avdragen för år räknat upp- gått till sammanlagt av värdet (7 § KapUL). , kundfordringar och fordringar i utländsk valuta tas upp till de värden som gäller vid inkomsttaxeringen (6 § 2 och 6 KapUL). Inventarier tas upp till skattemässigt restvärde (6 § 3 KapUL). Som skuld skall tas upp av avsättning till skatteutjämnings- reserv (survavsättning) enligt 3 § 1 KapUL. Har sådan avsättning gjorts även vid taxering får i stället en alternativ regel, 9 § KapUL, tillämpas (se nästföljande avsnitt). Skatteskuld ingående i ej ännu återfört uppskovsbelopp beräknas till (3 § 2 KapUL) liksom avsatta belopp till ersättningsfond och liknande fond (3 § 3 KapUL). Som skuld räknas även en skuldreservering i den mån avdrag för reserveringen gjorts vid inkomsttaxeringen (4 § KapUL). Det kan vara fråga om exempelvis avdragsgilla pensions- eller garantiavsätt- ningar. Det kapitalunderlag som räknats fram enligt de regler som beskri- vits i föregående stycke bildar utgångspunkt för beräkning av de kapitalinkomstbeskattade utrymmet . Dock skall vid taxeringar efter denna beräkningstidpunkt hänsyn tas till omstän- digheter som inträffat efter utgången av det beskattningsår då kapitalunderlaget beräknats. Således skall kapitalunderlaget justeras i följande situationer. Om den skattskyldige gjort survavsättning vid taxering fick han enligt 9 § KapUL i dess lydelse enligt SFS 1994:775 till- lämpa denna paragraf i stället för 3 § 1 samma lag. Vid taxeringarna för –2000 skulle hälften av ett avdrag för survavsättning återföras till beskattning. Återstående del fick återföras utan beskattning. I de fall då avdraget för avsättning vid taxe- ring översteg avdraget vid taxering skulle dock den över- skjutande delen återföras till beskattning vid, normalt, tax- ering. Av det belopp som skulle återföras vid 1995–taxe- ringar fick enligt 9 § KapUL tas upp som skuld. Om avsätt- ningen vid taxering understeg den avsättning som gjorts vid taxering skulle emellertid av mellanskillnaden minska kapitalunderlaget. Vidare skall kapitalunderlaget minskas vid utbetalning från bola- get i samband med nedsättning av aktiekapitalet eller reservfonden som gjorts efter utgången av det räkenskapsår vid vilket kapitalun- derlaget beräknats. Detsamma gäller vissa utbetalningar från en ekonomisk förening (10 § KapUL). För att undvika dubbelräkning skall kapitalunderlaget även minskas med vinstutdelning som företaget lämnat för det räken- skapsår vid vilket kapitalunderlaget beräknats. skall vinstutdelning beaktas endast i den mån utdelat belopp överstiger årsvinsten enligt fastställd balansräkning. i en kon- cern skall jämförelsen avse fastställd koncernbalansräkning (11 § KapUL). Minskningen av kapitalunderlaget gäller endast utdelning som lämnas av det företag i vilket kapitalunderlaget skall beräknas. Utdelning från dotterföretag skall alltså inte minska underlaget (prop. 1993/94:234 s. 126). I allmänmotiveringen (a. prop. s. 87) framfördes synpunkten att underlaget bör reduceras endast i den mån lämnad utdelning överstiger redovisad vinst och fonderade vinstmedel. Regeringen anförde i denna del följande (a. prop. a. st.). Detta påpekande är i och för sig riktigt. En korrekt bestämmelse ford- rar dock att hänsyn tas till såväl vinstutdelning som andra utbetal- ningar i samband med nedsättning av aktiekapitalet eller reservfonden. Vidare måste redovisade underskott och andra värdenedgångar beak- tas. Med hänsyn till de komplikationer som en sådan utformning skulle medföra anser regeringen att underlaget bör justeras på det sätt som föreslås Alternativregeln och tillhörande lagstiftning – utvecklingen efter ikraftträdandet ändrades KapUL (prop. 1994/95:25, bet. 1995/95:FiU1, SFS 1994:1894). Ändringen avsåg bestämmelserna om justering av kapitalunderlaget. 9 § KapUL ändrades som en konsekvens av att reglerna om återföring av avdrag för survavsätt- ning ändrats på så sätt att av ett avdrag vid taxering skulle återföras till beskattning (taxe- ringar). Den relativa fördelen av att i vissa fall tillämpa 9 § KapUL minskade genom denna ändring. Enligt punkt 6 av övergångsbe- stämmelserna till SIL (SFS 1994:1859) får – vid beräkning av det sparade utrymmet enligt 3 § 12 mom. SIL till och med utgången av – äldre bestämmelser i 9 § KapUL tillämpas. Det innebär i princip att endast hälften av en survavsättning behöver beaktas vid beräkningen av kapitalunderlaget. Vid samma tillfälle omarbetades 10 och 11 §§ KapUL samt sam- manfördes i en paragraf. I paragrafen infördes även en ny bestäm- melse (femte stycket) som anger kapitalunder- laget skall justeras för sådana utbetalningar som avses i paragrafen. Justering skall göras först sedan det utbetalade beloppet har förde- lats enligt bestämmelserna i 3 § 12 mom. Enligt förarbetena avses med en sådan fördelning givetvis också det fallet att hela det utbetalade beloppet skall tas upp som intäkt av kapital (a. prop. s. 101). Om den skattskyldige först får utdelning från bolaget och därefter under säljer aktierna skall eventuell justering av kapitalunderlaget till följd av vinstutdelningen ske innan kapital- vinsten beräknas enligt 3 § 12 mom. I samband med lagstiftning (prop. 1995/96:109, bet. 1995/96:SkU20, SFS 1995:1626) flyttades alternativregeln från 3 § 12 mom. fjärde stycket 1 SIL till 3 § 12 c mom. tredje stycket SIL. reglerades i lagrummets andra mening ett villkor för till- lämpning av kapitalunderlagsmetoden, nämligen att detta värde används för samtliga aktier i företaget som aktieägaren förvärvat före ingången av . Villkoret motiveras i förarbetena på föl- jande sätt (a. prop. s. 92). Vid beräkning av kapitalunderlaget kommer kapitaltillskott som gjorts fram till tidpunkten för beräkningen att ingå. Det innebär att endast kapitaltillskott som lämnats därefter får beaktas särskilt. Om den upp- räknade anskaffningskostnaden skulle användas för vissa aktier och värdet beräknat enligt kapitalunderlaget för andra skulle kapitaltill- skott som lämnats kunna räknas dubbelt. Även bestämmelsen i 3 § 12 c mom. tredje stycket sista meningen SIL att möjligheten att använda kapitalunderlaget är begränsad till svenska andelar infördes . I förarbetena motivera- des begränsningen med att kapitalunderlaget beräknas som skillna- den mellan skattemässiga värden på tillgångar och skulder i företa- get. Det är därför inte praktiskt möjligt att tillämpa metoden på utländska företag (a. prop. a. st.). I förarbetena till nu aktuell lagstiftning kommenteras alternativ- regelns koppling till genomsnittsmetoden enligt följande (a. prop. s. 91). Eftersom den alternativa anskaffningskostnaden används i stället för den faktiska anskaffningskostnaden gäller den koppling till genomsnittsmetoden som följer av allmänna reavinstregler. Det genomsnittliga anskaffningsvärdet beräknas alltså med utgångs- punkt i den alternativa anskaffningskostnaden för aktierna. KapUL var vid samma tillfälle endast föremål för smärre redak- ändringar (prop. 1995/96:109, bet. 1995/96:SkU20, SFS 1995:1632). Vid IL:s tillkomst fick 3:12-reglerna en ny strukturell utform- ning. I 57 kap. 8 § andra stycket IL (utdelning) och i 57 kap. 12 § andra stycket IL (kapitalvinst) regleras numera möjligheten att vid beräkning av omkostnadsbeloppet använda den alternativa anskaff- ningsutgiften. I båda paragraferna hänvisas i denna del till 43 kap. 18 § IL. Av den paragrafen framgår att beräkning och justering av kapitalunderlaget görs enligt bestämmelserna i 19–27 §§. Nämnda paragrafer har således ersatt den genom SFS 1999:1230 upphävda kapitalunderlagslagen. Utformningen av de nya bestämmelserna är anpassad till strukturen i IL. I materiellt hänseende har tillämp- ningen av den alternativa värderingsregel som enligt 43 kap. 22 § IL (tidigare 7 § KapUL) får användas för vissa fastigheter som var kapitaltillgångar uttryckligen begränsats till att avse fastigheter i . Eftersom man i bestämmelsen utgår från taxeringsvärdet ligger det i sakens natur att det är fråga om svenska fastigheter (prop. 1999/2000:2 del 2 s. 516 f.). Övergångsbestämmelserna – punkt 6 av övergångsbestämmel- serna till SIL (SFS 1994:1859) – angående kapitalunderlaget vid beräkning av sparat utdelningsutrymme t.o.m. finns numera i 4 kap. 101 § ILP. I rättsfallet RÅ 2000 ref. 47 (I) har förbudet att tillämpa alternativ- regeln på andelar i utländska juridiska personer varit föremål för prövning. Omständigheterna i målet var följande. ingick i en familj som tillsammans ägde samtliga andelar i ett danskt bolag, X. X var moderbolag i en koncern med såväl svenska som utländska dotterföretag. I ansökan om förhandsbesked frågade och B om de fick utnyttja alternativregeln vid beräkningen av den del av mottagen utdelning, som a) skulle beskattas som inkomst av kapital enligt 3:12-reglerna och b) skulle undantas från svensk skatteplikt enligt lättnadsreglerna. Om svaret på någon eller båda delfrågorna var jakande önskade A och B även få veta hur de utländska dotterföretagen till X skulle beaktas vid beräkningen av kapitalunderlaget. som Regeringsrätten fann att bestämmelsen i dåvarande 3 § 12 c mom. tredje stycket SIL, numera 43 kap. 18 § sista stycket IL, är entydig; alternativ- regeln får inte tillämpas på andelar i utländsk juridisk person. Som svar på frågan om den aktuella bestämmelsen är förenlig med fann att svaret i huvudfrågan inte ändra- des vid en prövning enligt gemenskapsrättens regler om diskrimi- nering. Regeringsrätten ansåg emellertid att det förhållandet att A och B inte får använda alternativregeln vid beräkning av det kapi- talinkomstbeskattade utrymmet enligt 3:12-reglerna och vid beräk- ning av skattefri utdelning enligt lättnadsreglerna uppenbarligen är till nackdel för dem. Frågan är därmed om detta strider mot om etableringsfrihet m.m. Artikel 43 EG innehåller bestämmelser om rätt för medborgare i en medlemsstat att fritt etablera sig på en annan medlemsstats ter- ritorium. Etableringsfriheten innefattar en principiell rätt att starta och utöva verksamhet som egenföretagare samt rätt att bilda och driva företag i en annan medlemsstat på de villkor som etablerings- landets lagstiftning föreskriver för egna medborgare. Regerings- rätten hänvisade i sina domskäl till en dom från (dom i mål nr C-251/98, Baars). I detta mål behandlades frågan om förmögenhetsbeskattning i . Den nederländska lagstiftningen innehöll bl.a. bestämmelser om att företagsförmögenhet i form av aktier, som gav den skattskyldige ett betydande innehav i ett bolag som var etablerat i Nederlän- derna, fick tas upp till ett reducerat belopp. Den skattskyldige, Baars, ägde samtliga andelar i ett irländskt bolag. I domen uttalas bl.a. följande. Även om artikel 43 EG, i likhet med övriga bestäm- melser om etableringsfrihet, enligt sin ordalydelse särskilt syftar till att säkerställa nationell behandling i värdstaten, föreskriver den ett förbud mot att ursprungsstaten hindrar en av sina medborgare från att etablera sig i en annan medlemsstat. utgör på samma sätt ett hinder för att en medlemsstat försvårar för den där bosatta EG-medborgaren att etablera företag i en annan medlemsstat. fann att det enligt den nederländska lagstiftningen förelåg en skillnad i behandlingen av olika skattskyl- diga och att skillnaden hade sin grund i var sätet för de bolag som de skattskyldiga hade sina aktier i var beläget. Denna skillnad ansågs i princip strida mot artikel 43 EG. Eftersom domstolen inte fann att det förelåg några omständigheter som gjorde skillnaden berättigad, uttalade man att nämnda artikel utgjorde hinder för en lagstiftning av ifrågavarande slag. Mot denna bakgrund fann Regeringsrätten att det strider mot artikel 43 EG att inte ge A och B rätt att tillämpa alternativregeln. Motiveringen härtill var följande. Frågan i förevarande mål om rätt för A och B att tillämpa alternativre- geln överensstämmer i allt väsentligt med den som var föremål för EG- domstolens bedömning i nyssnämnda mål. Att alternativregeln inte får tillämpas beror på att det är fråga om ett danskt bolag och inte om ett svenskt. Regeringsrätten finner att förbudet att tillämpa alternativre- geln får anses försvåra etablering av företag utomlands och därmed stå i strid med etableringsfriheten, om det inte av särskilda skäl kan anses berättigat. Regeln infördes i samband med att 3:12-reglerna gjordes tillämpliga på andelar i utländska juridiska personer Som skäl för att alternativregeln inte skulle få tillämpas anfördes att detta inte var praktiskt möjligt, eftersom kapitalunderlaget beräknas som skillnaden mellan skattemässiga värden på tillgångar och skulder Denna motivering är enligt Regeringsrättens mening inte hållbar. Ett godtagande av en särbehandling på grund av att bestämmelser getts en utformning som anknyter till taxeringen i den egna staten skulle nämligen öppna betydande och svåröverskådliga möjligheter att in- skränka etableringsrätten. Det har inte heller framkommit någon annan omständighet som kan göra regeln berättigad. Eftersom inte haft anledning att pröva frågan hur X:s innehav av aktier i utländska dotterföretag skulle beaktas vid beräkningen av kapitalunderlaget återförvisades målet i denna del till nämnden. fann i beslut att vid beräk- ning av kapitalunderlaget enligt alternativregeln får A och B till- lämpa de regler som gäller för andelar i svenska dotterföretag även på utländska dotterföretag hemmahörande inom EES-området. Motiveringen härtill var följande. Enligt 43 kap 21 § IL gäller att andelar i svenska dotterföretag som inte är handelsbolag skall tas upp till ett värde motsvarande så stor del av kapitalunderlaget i dotterföretaget som svarar mot moderföretagets andel av antalet andelar i dotterföretaget. Vid värdering av andra tillgångar än som avses i 43 kap. 21 § IL gäller enligt 43 kap. 20 § IL att dessa skall tas upp till skattemässiga anskaffningsvärden. Tillämpningen av nämnda regler skulle emellertid kunna leda till att andelar i ett utländskt dotterföretag kommer att värderas lägre än vad som skulle bli fallet om dotterföretaget varit svenskt. I förlängningen skulle detta leda till ett högre skatteuttag hos en ägare av andelar i ett företag med utländska dotterföretag. Om A och B väljer att till- lämpa 43 kap. 21 § IL får anses följa att värderingen av andelarna i dotterföretagen skall ske på motsvarande sätt som gäller för andelar i svenska dotterföretag. Detta innebär bl.a. att någon rätt att för vissa dotterföretag i stället använda värderingsregeln i 43 kap. 20 § IL inte föreligger. Värderingen skall ske med tillämpning av svenska regler (jfr RÅ 1992 ref. 94). Det förhållandet att svenska regler skall tillämpas strider, enligt , inte mot EG-rätten. Förhandsbeskedet har inte överklagats. Vid 3:12-reglernas tillkomst infördes i 3 § 12 mom. andra stycket SIL en bestämmelse om sparad utdelning. Om utdelningen visst år är mindre än utrymmet för kapitalinkomstbeskattad utdelning får outnyttjat utrymme sparas för att öka det belopp som senare år får tas upp som inkomst av kapital. Enligt lagtexten får den sparade utdelningen även läggas till anskaffningskostnaden vid beräkning av det kapitalbeskattade utrymmet. Förfarandet kan ses som en ränte- uppräkning som får göras med ränta på ränta (prop. 1989/90:110 s. 703). I den fortsatta reformeringen av inkomst- och företagsbeskatt- ningen (prop. 1990/91:54, bet. 1990/91:SkU10, SFS 1990:1422) kompletterades 3 § 12 mom. andra stycket SIL med en regel för att klargöra vem som får tillgodoräkna sig sparad utdelning för det fall att andelarna bytt ägare under beskattningsåret. Om således utdel- ning lämnats får den som äger andelarna vid utdelningstillfället till- godoräkna sig sparad utdelning. Lämnas däremot inte någon utdel- ning är det i stället den som äger andelarna vid beskattningsårets utgång som får tillgodoräkna sig sparad utdelning. Om det lämnats utdelning , vilket kan förekomma bl.a. för konvertibla skuldebrev, skall enligt förarbetena den som äger instrumentet vid det första betalningstillfället tillgodoräkna sig spa- rad utdelning (a. prop. s. 310). Genom lagstiftning (prop. 1995/96:109, bet. 1995/96:SkU20, SFS 1995:1626) flyttades bestämmelserna om spa- rad utdelning till 3 § 12 b mom. tredje stycket SIL. inför- des det nya begreppet gränsbelopp (se avsnitt 8.2.2) varför bestämmelserna om sparad utdelning anpassades redaktionellt till detta begrepp. Sparad utdelning uppkommer således om den läm- nade utdelningen på en andel är lägre än det beräknade gränsbelop- pet. Skillnaden förs vidare till nästföljande år och ökar därmed det gränsbelopp som då beräknas. Gränsbeloppet är avgörande för hur stor del av en lämnad utdelning som skall kapitalinkomstbeskattas och det beräknas då bolaget lämnar utdelningen. Eftersom gränsbeloppet också ligger till grund för sparad utdelning beräknas denna . Av detta följer enligt förar- betena också att sparad utdelning skall tillgodoföras den som äger aktien vid den aktuella tidpunkten, dvs. utdelningstidpunkten (a. prop. s. 90). Enligt förarbetena kunde den då gällande bestämmel- sen, dvs. att den som ägde andelarna vid utdelningstillfället var den som fick tillgodoräkna sig sparad utdelning, innebära att viss tve- kan uppkommer på denna punkt (a. prop. a. st.). Bestämmelsen slopades därför. Bestämmelsen i 3 § 12 b mom. tredje stycket sista meningen SIL – att sparad utdelning skall beräknas vid beskatt- ningsårets utgång om företaget inte lämnat utdelning – komplette- rades med att sådan beräkning även gäller för gränsbe- loppet. infördes genom SFS 1996:1611 lättnadsreglerna för onoterade företag (se kapitel 9). De placerades i 3 § 1 a-d mom. Bestämmelserna om sparad utdelning i 3 § 12 b mom. tredje stycket SIL anpassades till dessa nya regler. Bestämmel- sen om beräkning av gränsbelopp och sparad utdelning i de situa- tioner då företaget inte lämnat någon utdelning placerades i ett nytt fjärde stycke som utformades på samma sätt som 3 § 1 d mom. I förtydligande syfte angavs i 3 § 12 b mom. tredje stycket sista meningen SIL att sparad utdelning får övertas vid benefika förvärv. De övergripande bestämmelserna om sparad utdelning, vilket begrepp i IL har ersatts av begreppet sparat utdelningsutrymme, finns numera i 57 kap. 10 och 11 §§ IL. Att sparat utdelningsut- rymme ingår i gränsbeloppet och underlaget för detsamma framgår av 57 kap. 7 § respektive 8 § IL. När det gäller regleringen av sparat utdelningsutrymme vid kapitalvinst finns bestämmelsen i 57 kap. 12 § IL (se avsnitt 8.3). Sparat utdelningsutrymme beräknas med utgångs- punkt från de regler som gällde det aktuella beskattningsåret. Såle- des framgår av redovisningen av alternativregel att skatt- skyldiga som vid 1995 och senare års taxeringar skall beräkna sparat utdelningsutrymme för tiden års taxering – och därvid väljer att utgå från alternativregeln – måste tillämpa den äldre regeln, dvs. alternativregel (4 kap. 100 § ILP). Enligt denna är anskaffningsutgiften kopplad till andelarnas förmögen- hetsvärde vid utgången av . Den sparade utdelningen får sedan läggas till anskaffningsvärdet beräknat enligt alter- nativregel som skall tillämpas vid beräkning av det kapitalbeskat- tade utrymmet års taxering. I rättsfallet RÅ 1999 ref. 70 har Regeringsrätten tagit ställning till hur sparat utdelningsutrymme skall behandlas i samband med del- försäljningar. Omständigheterna i målet var följande. B hade under ett beskattningsår sålt 357 av sina totalt 637 andelar i fåmansföreta- get SAB. Vid fördelningen av kapitalvinsten mellan inkomst av tjänst och inkomst av kapital uppgav hon sparad utdelning till och tillgodoförde sig hela beloppet varvid någon vinst att deklarera under inkomst av tjänst inte uppkom. uppfattning var att av den sparade utdel- ningen fick vid fördelningen utnyttjas endast så mycket som belöpte på de avyttrade andelarna. Samtliga instanser fann att den sparade utdelningen skulle proportioneras på hela andelsinnehavet. I sin motivering konstaterade inledningsvis att lagtexten inte ger någon säker ledning för bedömningen av hur stor del av den sparade utdelningen som får användas när en del av ett andelsinnehav avyttras. Frågan har inte heller berörts i förarbetena. Där har endast uttalats att minskning av den del av utdelning eller realisationsvinst som skall tas upp som intäkt av tjänst skall ske även utan yrkande (prop. 1989/90:110 s. 703). tyder uttalandet på att avsikten varit att den skattskyldige inte skall ha någon valrätt. När det gäller den i målet aktuella frågan hänvisade Regerings- rätten till förarbetena till de ändringar i 3:12-reglerna som föreslogs i den fortsatta reformeringen av inkomst- och företagsbeskatt- ningen (prop. 1990/91:54), bl.a. rörande uppräkning av anskaff- ningskostnaden för aktierna vid beräkning av den del av en realisa- tionsvinst som skall tas upp i inkomstslaget tjänst. I samband där- med uttalades att det uppräknade anskaffningsvärdet liksom sparat utrymme för kapitalbeskattad inkomst vid delförsäljningar skall proportioneras mellan aktierna på samma sätt som anskaffnings- kostnaden proportioneras vid realisationsvinstberäkningen samt att även i övriga avseenden samma principer som vid övrig realisa- tionsvinstbeskattning skall tillämpas (a. prop. s. 221). Någon änd- ring i bestämmelserna i 3 § 12 mom. tredje stycket SIL gjordes inte i det sammanhanget. Enligt Regeringsrätten kan uttalandet därför inte anses ha karaktär av förarbetsuttalande till dessa bestämmelser, även om förslagen i nyssnämnda proposition närmast utgjorde en komplettering av de ändringar som föreslagits i prop. 1989/90:110 och de lagändringar som beslöts genom de båda propositionerna trädde i tillämpning . Mot bakgrund av det sagda ansåg Regeringsrätten att tolkningen skulle göras med utgångspunkt i 3:12-reglernas allmänna uppbygg- nad och syfte samt med beaktande av de olika situationer där frågan om fördelningen av sparad utdelning på olika delar av ett aktiein- nehav kan uppkomma. Enligt rätten finns det flera tänkbara lös- ningar på problemet, nämligen 1.den sparade utdelningen ses som en till hela aktieinnehavet knuten, ofördelad klumpsumma som skall användas (B:s inställning), 2.den sparade utdelningen ses som en klumpsumma som skall fördelas på de innehavda aktierna (RSV:s inställning) eller 3.den sparade utdelningen ses som helt knuten till en enskild aktie. Beträffande det tredje alternativet skulle detta dock enligt Reger- ingsrätten dels medföra omotiverade och troligen inte avsedda materiella effekter, dels komplicera det redan invecklade systemet ytterligare. Det alternativet borde därför inte komma i fråga.