sou · GQB3108d2 · 2003-01-01 00:00:00 — Slutsatsen i rapporten blev att den officiella hållningen ännu icke förändrats, men att risken fanns att så skulle ske , speciellt om inflytelserika representanter från den amerikanska kongressen börjar agera i frågan.80 kunde den svenska arméattachén rapportera till Försvarsstaben i att man arbetat i uppförsbacke när det gällde svensk- amerikanska affärer. Antalet Vietnamveteraner sades ha ökat i den amerikanska försvarsledningen, vilket varit till men för uppfatt- ningen om . Redeyeaffären tjänade här som en betydelse- full barometer. De Sverigevänliga krafterna inom Pentagon kämpade mot ett allt starkare motstånd. Flera försök att stjälpa uppgörelsen om hade gjorts av kongressmän såväl som av högt uppsatta chefer inom Pentagon efter det att den beslutade sig för att erkänna . Företrädare för State Department hade också gjort klart för den svenska armé- attachén att högre svenska militärer och andra chefer för tillfället inte var välkomna i . Ett undantag kunde dock göras för försvarsstabschefen längre fram och att besöket av chefen för den militära underrättelsetjänsten (C Fst/Sekt 2) tidigare , enligt State Department skulle betraktas som ett undantag. Svenskarna avråddes dessutom från att bjuda in höga amerikanska officerare till i rådande läge. Den amerikanska regeringen hade även tills vidare satt stopp för alla amerikanska örlogsbesök i , officiella såväl som inofficiella. Svenska representanter fick rådet att ligga lågt och inte ge sig in i diskussion angående de kontroversiella frågor som fanns i rela- tionerna länderna emellan. Den svenske arméattachén skrev att han fann det både besvärande och tråkigt att vi nått ett sådant lågvattenmärke i våra relationer med . Som tur var, konsta- terade han, fanns det fortfarande personer inom State Department och DoD som ville försöka överbrygga svårigheterna.81 80Skrivelse från , N. Grynning (M.att) och (F.att.) till C Fst, , dnr. H 810, , Fst/Sekt 2, Serie F2:1, , 1969, vol. 81Skrivelse från till C Fst, , dnr. Hbr nr H 9; och Skrivelse från till C Fst, , dnr. Hbr nr H 3, båda i , Fst/Sekt 2, Serie F2:1, Försvars- attachéarkiven, 1969, vol. Dessa restriktioner rörande militära kontakter och besöks- verksamhet stämde väl överens med de rekommendationer som den amerikanska ambassaden i framfört till State Department i och framåt. I syfte att markera amerikanskt missnöje inställdes bland annat alla amerikanska örlogsbesök. Politiken blev som ovan nämnts att inga högre militärer [no service officers of flag or general rank] skulle besöka om detta inte klart tjänade amerikanska intressen. Detsamma gällde för svenska representanters besök i . I praktiken fortsatte besöksutbytet nästan utan inskränkningar på lägre nivå även om en del amerikanska besök på generals- och amiralsnivå ställdes in fram . Inga amerikanska örlogs- besök till svenska hamnar ägde rum 1973. Utöver politiska överväganden kunde också farhågor om demon- strationer i göra sådana besök mindre attraktiva för den amerikanska flottan.82 Följderna av tillkännagivande av bistånd till och Palmes besök i Offentliggörandet om planerat svenskt bistånd till blev ännu en händelse som tenderade att spilla över på de militära förbindelserna. Flera kongressledamöter gjorde förfrågningar hos State Department och Pentagon om situationen rörande eventuellt amerikanskt bistånd till , inklusive militära leveranser, med ambitionen att i så fall stoppa detta flöde. Samtal med amerikanska företrädare hade också givit vid handen att samtliga försvarsgrenar såg över sina relationer med den svenska försvarsmakten vad gällde vapenleveranser och samarbete. De kraf- ter som tidigare dominerat inom State Department och Pentagon, och som menade att det långsiktiga militära samarbetet inte fick störas av tillfälliga irritationsmoment i Vietnamfrågan, fick allt svårare att driva sin linje mot mer Sverigekritiska grupper. väntade ett principbeslut på högsta nivå i dessa departement huruvida information om vissa komponenter till det svenska , främst en attackrobot, en jaktrobot och 82 to State, 11 1968, A-725; och to State, 13 1969, A-349, båda i SWE 1967 1969, Box 2506, Central Files, RG 59, 2. Rörande amerikanska flottbesök i svenska hamnar för perioden 1982, se HP 84/, doss. Som jämförelse kan nämnas att 1966 och 1967 besöktes av 12 respektive 7 amerikanska örlogsfartyg, medan tre stycken besökte . kameror till spaningsversionen av flygplanet, skulle frisläppas till . Denna övergripande prövning av de militära förbindelserna med hade, förutom meningsskiljaktigheterna i Vietnam- frågan, emellertid också föranletts av viljan att reducera kostnader för amerikanska militära åtaganden i utlandet. Washingtonambassa- dören, , såg sig därför föranledd att i ett telegram till utrikesministern ånyo understryka betydelsen av klara och entydiga deklarationer i beträffande Vietnamfrågan och neutraliteten.83 hade oron i de svensk-amerikanska rela- tionerna åter dämpats något. Till detta kan ha bidragit de besök som försvarsstabschefen ,84 doktor och LO-ordföranden, tillika ordföranden i utrikesutskottet, , hade genomfört i . Enligt försvarsavdelningen i var det speciellt och Synnergrens insatser som, enligt deras bedömning, i allt väsentligt återställde förtroendet för fastheten i svensk säkerhetspolitik bland amerikanska företrädare. En viss grad av avvaktande miss- tänksamhet kunde dock alltjämt spåras i kretsarna kring Vita Huset. Synnergren har i en tidigare intervju hävdat att det var hans egen insats tillsammans med som räddade Redeyeaffären och därmed bidragit till att återupprätta förtroendet för och landets försvar.85 Statsminister privata besök i kan ha haft en viss lugnande inverkan på de svensk- amerikanska förbindelserna i politiskt avseende, men sannolikt viktigare för de militära relationerna blev det USA-besök som statssekreteraren i Försvarsdepartementet, , genomförde . I samtal med amerikanska företrädare i försvarshögkvarteret hade Thunborg funnit förståelse för den svenska säkerhetspolitiken, medan man i State Department visat sig något mindre entusiastisk. I den amerikanska kongressen var ledamöterna i representanthuset betydligt mer negativa till den 83Chiffertelegram från , , dnr.75:B 168, HP1/, doss. 84Försvarsstabschefen genomförde ett längre besök i , 6 , och träffade då bland annat chefen för (Operations) Joint Staff, generallöjtnant general och Commander-in-Chief SAC, general . För vidare information se , Fst/Sekt 2, Serie F2:1, , 1970, vol. 85Brev från till Synnergren, , dnr. Hbr nr H1, , Fst/Sekt 2, Serie F2:1, , 1970, vol. Se också Intervjun med , , Arkiv. svenska hållningen än man var i senaten. Slutligen hade den attityd som Thunborg mötte i det nationella säkerhetsrådet varit synner- ligen businesslike vad gällde den svenska säkerhetspolitiken. , en av nationelle säkerhetsrådgivaren närmaste medarbetare, hade dock något ironiskt konsta- terat att vi är helt nöjda med den svenska neutraliteten så länge Ni inte är alltför neutrala åt ett håll.86 De militära relationerna åren 1971 1972 kunde försvarsavdelningen vid konsta- tera att relationer till blivit hyggligt återställda efter krisen . Försvarsavdelningen gjorde bedömningen att det hade varit stabiliteten i den svenska försvarspolitiken som varit den främsta tillgången, när det hade gällt att övertyga amerikanerna om att vår neutralitetspolitik låg fast och var värd att lita på. Man hade därmed anledning att med tillförsikt se fram emot de förestående förhandlingarna med amerikanerna om en uppgradering av luft- värnssystemet Hawk och inköp av , avsedd för de nya Viggenplanen. De svenska attachéerna menade vidare att det genomförts flera lyckade besök på ömse håll, där det viktigaste varit det Thunborgska besöket men också det som generalmajor från det amerikanska arméhögkvarteret (US ), genomfört i . Vidare hade den amerikanske flyggeneralen visit i , för att ytterligare bekanta sig med Viggensystemet, varit av stor betydelse. Enligt uppgift ledde Sammet's besök bl.a. till en särskild diskussion inom US Army´s högsta ledning vilket resulterade i ett återuppväckt intresse för informationsutbytet inom annexverksamheten som det svenska och amerikanska försvaret påbörjat i och med ett Memorandum of Understanding från augusti 1962.87 Det kan konstateras att resefrekvensen till och från för svenska och amerikanska militärer var tämligen hög . Den amerikanske marinchefen , DoD:s forsknings- chef . och amiralen besök i ansågs som synnerligen lyckade och givande för både parter. 86 Brev från till C Fst/Sekt 2, , dnr. Hbr nr H 6, , Fst/Sekt 2, Serie F2:1, , 1970, vol. För samtalsuppteckningar från Thunborgs möten se HP24, , doss. 87 Brev från till , , dnr. Hbr nr H 3, , Fst/Sekt 2, Serie F2:1, , 1971, vol. besök i från den avdelningen vid verk hade också givit goda resultat. Från svensk sida hoppades man på att dessa kontakter skulle ge goda skördar . Zumwalts besök i , som förbud mot örlogsbesök rådde, var speciellt viktigt för den svenska marinen, eftersom detta resulterade i ett kraftigt utökat samarbete mellan de båda marinerna, något som tidigare skett i relativt be- gränsad omfattning.88 Det planerade besöksprogrammet var också digert och innehöll flera svenska företrädare, bland annat marinchefen , och ett amerikanskt toppbesök, nämligen ordföranden i Joint Chiefs of Staff, amiralen Med detta intensiva besöksutbyte i åtanke kunde den svenske försvarsattachéen i konstatera att de svensk-amerikanska relationerna, vad gällde försvarsfrågor, stadigt [hade] förbättrats i jämförelse med den period med ömsesidig bristande förståelse och förtroende som – främst genom – kom att prägla . Detta betydde dock inte att helt gick fritt från kritik i . Tvärtom, mötte man fortfarande ett stort mått av oförståelse för olika svenska företeelser och attityder hos många amerikaner, vilket även gällde personer i det amerikanska försvaret. Trots detta kunde konstateras att den officiella inställningen numera var betydligt mer avspänd och businesslike. Även för- troendet för den svenska säkerhetspolitik synes ha blivit helt återställt.90 Enligt uppgift hade en tjänsteman från den amerikanske för- svarsministerns kontor följande att säga rörande syn på de militära relationerna med : Det är tre förhållanden som och för överblickbar framtid ur amerikansk synpunkt är fundamentala i förhållandet till och enkannerligen dess försvarsmakt. inser numera att man inte alltid behöver eller ens kan utveckla allting själv. Andra länder är ofta duktigare inom vissa områden. Man kommer därför att vara mer och mer öppen för utbyte av teknologi och tekniska lös- 88Skrivelse från till Grandin, , dnr. H 1430-60:4M, , Fst/Sekt 2, Serie F2:1, , 1971, vol. 15; och Skrivelse från till , , dnr. H 960 F, , Fst/Sekt 2, Serie F2:1, Försvars- attachéarkiven, 1971, vol. Rörande besöken av och se också Promemoria från , undertecknad av de Besche, De svensk-amerikanska förbindelserna , , HP1/, doss. 89Skrivelse från till C Fst, , dnr. Hbr nr H 11, , Fst/Sekt 2, Serie F2:1, , 1971, vol. 90Skrivelse från till C Fst, , dnr. H 010, , Fst/Sekt 2, Serie F2:1, , 1971, vol. ningar med vänskapligt sinnade nationer till ömsesidig båtnad. är därvid högt uppe på listan. Den tid är förbi då arbetade med militära hjälpprogram i syfte att på sina villkor och med sina metoder ordna andra staters försvar. Nixondoktrinens syfte – hjälp till självhjälp där så önskas och erfordras – är nu rättesnöret. Med länder som är man helt inriktad på att göra affärer på jämställd basis och att därvid för sin del erbjuda det som svenskarna bedömer att man behöver och vill ha. Tiden då var en belastning på de svensk-amerikanska förhållandena är förbi. Den amerikanska administ- rationen låter för sin del inte längre svenska ställningstaganden i frågor kring spela in i sina bedömanden när det gäller frisläppande av hemlig försvarsmateriel eller know-how.91 Enligt den svenske försvarsattachén hade dessa uppfattningar redan underlättat handläggningen på amerikansk sida av svenska önske- mål. Detta kunde dock inte tolkas som att fältet nu var vidöppet och att alla svenska önskemål skulle komma att tillgodoses, eftersom likt andra länder hade kunskapsområden och spe- cifika hemligheter som man önskade bevara för sig själv.92 Dessa tankar från amerikansk sida skulle bekräftas en månad senare i samtal med chefen för , . Ambassadören de Besche som deltog i mötet tillsammans med den svenske försvarsattachén, ansåg att förslagen om ökat samarbete mellan svensk och amerikansk försvarsindustri i syfte att minska utvecklingskostnaderna, innebar en radikal om- läggning av tidigare politik. allt starkare vilja att samarbeta med det svenska försvaret och den svenska försvars- industrin, kom utan tvekan att verka modererande för den ame- rikanska irritationen över den svenska kritiken i Vietnamfrågan, vilken nådde sin kulmen mot slutet av år 1972.93 En episod som påverkade de goda relationerna var dock hotet i om officerslockout. hade . Seignious, Director Joint Chiefs Staff, omgående kallat in den svenska försvarsattachén och upprört frågat om inte kände till att man befann sig mitt i det och begärt en förklaring om officerslockouten. Eftersom inte kände till något om detta, kontaktade han genast för- svarsstabschefen som lovade att kontrollera saken och återkomma. Inom någon timme ringde upp den svenska försvarsattachén och beordrade honom att flyga till Stock- 93Skrivelse från de Besche till , , HP24, , doss. Vid hemkomsten besökte de båda officerarna genast för- svarsminister som informerades om ärendet och som slog fast att detta var en fråga för utrikesminister . Vid mötet med i Arvfurstens Palats , konstaterade utrikesministern helt kort: Hälsa dina amerikanska kontakter att det inte blir någon lockout och att detta inte kommer att hända igen! Och säg att det kommer från mig personligen!. Väl åter i fick omgående tillträde till Seignious och delgav honom budskapet från . Med detta var amerikanerna nöjda och frågan dök aldrig upp igen.94 Exempel på den positiva trenden ifråga om försvarsmateriel- samarbetet var det uttalande, som höga amerikanska militärer gjorde till sina svenska motparter i samband med diskussioner om amerikansk robotutrustning till Viggensystemet, att nu och för fortsatt samarbete på materielutvecklingsområdet sattes i klass med eller i vart fall näst intill Natoländerna. I ett annat uttalande betonades att orsaken till det fortlöpande och nära samarbetet hade varit den amerikanska respekten och förtroendet för vilja och förmåga att vidmakthålla ett starkt och modernt försvar för landets säkerhetspolitik. De svensk-amerikanska militära relationerna var dock inte helt problemfria, trots den klara förbättringen jämfört 1968 1969. meddelades överbefälhavaren av den amerikanska flygattachén i , att det 94 Samtal med , , Säkerhetspolitiska utredningens arkiv. Bak- grund till Officerslockouten var följande. Inför de stundande löneförhandlingarna presenterade () ett utpräglat låglönebud. och SR () som bl.a. företrädde (), som ansåg att deras medlemmars löner släpade efter, kunde ej godta budet. Löne- förhandlingarna strandade kort före nyårshelgen. varslade om stridsåtgärder och uttogs bl.a. SJ:s tågledare i strejk. Från denna dag stoppades härigenom all järnvägstrafik i hela landet. ansåg att arbetsgivarsidans motåtgärder borde leda till att strejkkassorna inom SR, som var en liten huvudorganisation, skulle tömmas så fort som möjligt. fattade därför beslut att lockouta ett stort antal av SOF:s medlemmar. Sedan regeringens godkännande av stridsåtgärden inhämtats varslade SAV om lockout av ca 3 000 officerare (utöver de ca 1 000 andra SR-med- lemmar, som redan var lockoutade). Dessa hade valts så att åtgärden ej skulle bedömas allvarligt påverka den omedelbara beredskapen. Varslet om lockout av officerarna skulle ut- lösas . Reaktionerna såväl inom, som inte minst utom landet där man förundrades över att en regering kunde lockouta sin egen officerskår, föranledde den tillsatta medlings- kommissionen att uppmana parterna att skjuta upp de konfliktåtgärder som ännu ej utlösts. Konflikten behandlades också i . Den löstes genom att regeringen före- slog en fullmaktslag (Prop. 1971:50), vilken antog på- . Lagen gav regeringen rätt att för av frysa ned stridsåtgärder som hotade väsentliga medborgarintressen. Se uppsats av fil. kand. i historia i Facklig verksamhet för officerarna, skrift, 4/2001. planerade besöket av ordförande för den amerikanska militärledningen, Joint Chiefs of Staff, amiral , den 21 , hade ställts in. Detta berodde enligt den amerikanske attachén på de uttalanden som gjorts av vissa ledande svenska politiker under förstamajdemonstrationerna. Bakgrunden till be- slutet var, enligt svenska uppgifter, att Moorer, efter de gjorda uttalandena, hade kontaktat den amerikanske och rådfrågat huruvida ett besök var lämpligt . Han hade snabbt erhållit ett svar med rekom- mendationen om att resan borde ställas in. hade också rått Moorer att poängtera de ovan nämnda orsakerna till de svenska myndigheterna och således inte skylla på något annat. hade vidare, för att undvika missförstånd, meddelat Moorers beslut och orsakerna därtill direkt till chefen för politiska avdelning kunde försvarsattachéavdelningen i konstatera att förbindelserna med på försvars- sidan var goda och att resorna som genomförts i regel blivit mycket nyttiga och de svenska besökarna synnerligen väl bemötta. Det fanns dock enligt källor i Pentagon två problem, nämligen tilltagande sabotagehandlingar inom den svenska för- svarsmakten samt den strejk som genomförts vid I 3 i . Pentagon och den amerikanska militären såg dessa företeelser som symptom på ett högt utvecklat samhälles svagheter och känslighet mot primitiva störningar. Materiellt bedömdes den svenska för- svarsmaktens standard fortfarande som god, men hur var det med moralen, disciplinen och motståndskraften, undrade man.96 I ett utkast till årsredogörelse kunde försvarsattaché- avdelningen därmed slå fast att förbindelserna med de amerikanska försvarsmyndigheterna hade varit fortsatt goda. En breddad kontakt hade skett mellan svenska och amerikanska marinen, inte minst genom besök i av chefen för marinen, viceamiralen . Från amerikansk sida förelåg stort intresse för svensk krigsmaterielutveckling, särskilt hade de låga 95Skrivelse från till //, , dnr. Hbr H104, , Fst/Sekt 2, Serie F2:1, , 1972, vol.19. Den amerikanska flygattachén, , medgav dock i förtroende till chefen /Sekt 2, att resan förmodligen hade ställts in ändå på grund av att Moorers närvaro krävdes i med tanke på den förstående Nixon-resan till . var dock noga med att påpeka att de svenska uttalandena hade gjorts och att dessa hade varit den direkta och verkliga orsaken till att resan inställdes. (understrykningar i originalet) 96Skrivelse från till , , dnr. Hbr nr H8 A, , Fst/Sekt 2, Serie F2:1, , 1972, vol. Förtroendet för den svenska försvarspolitiken bedömdes som stabiliserat och oföränd- rat gott, vilket icke minst framkom vid försvarsstabschefens, generallöjtnant , besök . De planerade besöken av amiralen och generalen , Chief of , hade dock ställts in på grund av Vietnampolitiksrelaterade faktorer. Försvarsavdelningen bedömde emellertid att besöken, om de hade kommit till stånd, torde ha bidragit till ytterligare bättre förståelse för svensk försvarspolitik.97 gjordes också förberedelser för att ta emot en ny ambassadör i efter den avgående . Den tilltänkte ersättaren, , erhöll en genomgång av överbefälhavaren och försvarsstabschefen, rörande de militära delarna av hans nya befattning. Den sistnämnde poängterade för att den synbara motsättningen mellan de diplomatiska förbindelserna mellan och State Depart- ment som för det mesta var ansträngda, och de goda militära förbindelserna mellan den svenska respektive amerikanska försvars- makten, verkligen inte var ett militärernas påhitt. Att vidmakt- hålla och rent av utveckla dessa goda förbindelser var ett i hem- lighet uttalat önskemål av våra ledande politiker, konstaterade försvarsstabschefen. Han nämnde vidare de svensk-amerikanska sekretessavtalen och andra liknande avtal med olika länder. fick även en redogörelse av chefen för den militära underrättelse- tjänsten rörande annexsamarbetet och något om underrättelse- avdelningens arbetssätt.98 De militära relationerna åren 1973 1974 Som tidigare redovisats fick aldrig tillträda posten som ambassadör i den amerikanska huvudstaden på grund av de spän- ningar som uppstod efter statsminister juluttalande om bombningarna av . Med tanke på reaktionen från amerikansk sida och inledande osäkerhet bland svenskarna om hur omfattande den amerikanska nedfrysning skulle bli kom rykten att spridas om att också de militära samarbetsavtalen skulle beröras. Överbefäl- havaren och försvarsminister sände, som nämnts, 98Skrivelse från till , , dnr. Hbr 236, , Fst/Sekt 2, Serie F2:1, , 1973, vol. förre försvarsattachén till Washing- ton för överläggningar med ledande amerikanska militära före- trädare.99 Vid Ståhls samtal med generallöjtnant . Seignious, Director Joint Chiefs of Staff, (JCS), som från svensk sida för- modades ha förankrat sina utlåtanden med State Department, den civila ledningen inom försvarsdepartementet och med chefen för militärledningen, ordföranden i JCS, amiralen , fram- höll Seignious att han ansåg det nödvändigt att företrädare för försvaret i och höll goda kontakter, även om sam- arbetet just nu måste ske på en lägre nivå. Det rådde en upprörd stämning i men om situationen fick lugna ner sig borde förhållandet till kunna bli bättre igen. Vi måste nu avvakta och se tiden an, konstaterade . I ett möte med , som svarade för det internationella tekniska samarbetet vid Pentagon, framkom att det fortlöpande tekniska datautbytet borde kunna fortgå som normalt även i denna speciella situation. Han avrådde dock svenskarna från att försöka anskaffa ny materiel av hemlig natur eftersom en sådan förfrågan med största sannolikhet inte skulle bifallas. bedömde emeller- tid den rådande situationen som temporär. Sammantaget fördes samtalen i en mycket vänskaplig atmosfär och det var närmast med beklagan som de amerikanska representanterna konstaterade att vi icke länge kunde umgås och samarbeta som . Man ut- talade förhoppningar om att läget snart skulle förbättras, men ingen vågade säga när.100 Kort efter detta samtal hade ägt rum rapporterade den svenske försvarsattachén sin bedömning till , att den på pre- sident initiativ beslutade nedfrysningen av de svensk- amerikanska förbindelserna inte bara påverkade de politiska utan även de militära kontakterna. Det var känt – fast inte officiellt meddelat försvarsavdelningen – att besök på toppnivå inte fick förekomma. Besök av personer från överste 1.a graden (motsva- rande) och uppåt måste godkännas av State Department och/eller Vita Huset. För att sådana besök skulle kunna godkännas måste särskilda skäl föreligga. Det militärtekniska samarbetet tycktes dock inte ha påverkats. Däremot torde möjligheterna att erhålla 99Samtal med , och , Säkerhetspolitiska utred- ningens arkiv. 100Chiffertelegram från , , dnr. 81:B 61, HP24/, doss. klartecken för leveranser av ny materiel ha beskurits. militära ledning bedömdes vilja bibehålla ett gott samarbete med de svenska militära myndigheterna inte minst av tekniska skäl.101 Denna oro över de svensk-amerikanska militära relationernas framtid skulle snart avta och läget kom att stabiliseras. I vissa fall skulle till och med de militära relationerna öka i frekvens. konstaterade chefen för det amerikanska flygvapnets under- rättelseavdelning, generalmajor . , i samtal med den svenska flygattachén i , att de diplomatiska för- hållandena snart skulle återställas till sitt normala tillstånd, givetvis under förutsättning att svenska regeringsföreträdare inte gjorde några nya kritiska angrepp på den amerikanska administrationen. Fram till denna normalisering skulle de militära relationerna vara businesslike och präglas av återhållsamhet.