sou · GQB3121d4 · 2003-01-01 00:00:00 — Denna lag innehåller bestämmelser om utbildning inom skolväsendet som anordnas av det allmänna eller av enskilda. Skolväsendet omfattar följande skolformer: –vuxenutbildning för utvecklingsstörda –svenskundervisning för invandrare I skolväsendet ingår också utbildning i fritidshem som komplement till förskoleklassen och de skolformer i vilka skolplikt kan fullgöras. I 17 kap. finns bestämmelser om utbildning och annan pedagogisk verksamhet som bedrivs i stället för utbildning inom skolväsendet. För sådan verksamhet gäller bestämmelser i denna lag i den omfattning detta framgår av särskilda bestämmelser. I paragrafen som är ny anges lagens tillämpningsområde. Första stycket markerar att utbildning inom skolväsendet kan anordnas både av det allmänna och av enskilda. Termen skol- väsende blir det samlade begreppet för samtliga skolformer i skol- Av bestämmelsen i tredje stycket framgår vidare att även utbildning i fritidshem ingår i skolväsendet. Iandra stycket räknas upp samtliga skolformer som ingår i skol- väsendet. Förskola föreslås som ny skolform. Särskolan delas upp i två skolformer, nämligen grundsärskola och gymnasiesärskola. Enligt nu gällande skollag är begreppet skolform reserverat för utbildning inom det offentliga skolväsendet. Såvitt gäller utbildning för vilken enskild huvudman svarar används i nuvarande lag t.ex. formuleringen skola vars utbildning ger kunskaper och färdigheter som till art och nivå väsentligen svarar mot de kunskaper och färdig- heter som ges i respektive skolform inom det offentliga skolväsendet. Enligt kommitténs förslag gäller inte längre denna begränsning utan i princip skall samma regelsystem gälla såväl för utbildning som har offentlig huvudman som utbildning som har enskild huvudman. Utbildning i samtliga skolformer som riktar sig till barn och ungdom kan därför till skillnad från nuvarande ordning anordnas antingen av det allmänna eller av enskilda. Varje skolform regleras i ett särskilt kapitel i skollagen. Reglerna i ett sådant kapitel kompletteras med läroplaner för de olika skolformerna samt såvitt gäller flertalet skolformer av särskilda skolformsförordningar. Som antytts ovan framgår av tredje stycket att fritidshem, som enligt gällande skollag omfattas av den särskilda regleringen för förskoleverksamhet och skolbarnsomsorg, ingår i skolväsendet såsom komplement till förskoleklass och skolformer inom vilka skolplikt kan fullgöras. Ifjärde stycket anges att vissa bestämmelser i lagen också gäller sådan utbildning eller sådan pedagogisk verksamhet som bedrivs istället för utbildning inom skolväsendet. Det gäller verksamheter i form av familjedaghem, öppen förskola och öppen fritidsverk- samhet liksom sjukhusundervisning, utbildning vid resurscenter och vid fristående skolor samt undervisning vid särskilda ungdoms- hem och fullgörande av skolplikt på annat sätt. Med fristående skolor avses enligt kommitténs förslag skolor med enskild huvud- man utanför skolväsendet och som inte är offentligt finansierade. Dessa verksamheter regleras i 17 kap. Utöver bestämmelserna i 17 kap. gäller för dessa verksamheter också vissa andra föreskrifter i lagen. När så är fallet framgår direkt av bestämmelserna. Det gäller t.ex. vissa bestämmelser i kapitlet om tillsyn (18 kap.) och i kapitlet om överklagande (20 kap.). Utanför regelsystemet faller högskoleutbildning och annan frivillig utbildning i olika former som inte regleras i skollagen. I denna lag avses med –elever: barn, ungdomar och vuxna som deltar i utbildning enligt denna lag, –undervisning: sådana målstyrda processer som under lärares ledning syftar till inhämtande av kunskaper och värden, –skolenhet: av skolhuvudman organiserad enhet omfattande verksamhet i en eller flera skolbyggnader som ligger nära varandra och till enheten knuten verksamhet som inte bedrivs i skolbyggnad, –enskild: bolag, förening, stiftelse, registrerat trossamfund och enskild individ. Paragrafen är ny och innehåller definitioner av vissa begrepp som används i skollagen. Begreppen har närmare behandlats i avsnitt 5.5. Utbildningen syftar till att ge kunskaper och färdigheter samt att främja en allsidig personlig utveckling och en livslång lust att lära. Utbildningen syftar också till att i samarbete med hemmen främja barns och ungdomars harmoniska utveckling till ansvarskännande människor och samhällsmedlemmar samt att ge vuxna möjlighet till en stärkt ställning i arbetslivet och i det kulturella och politiska livet. Utbildningen skall vidare främja förståelsen för andra länder och för internationella förhållanden samt respekten för vår gemensamma miljö. Den skall också ge eleverna ett historiskt och ett etiskt perspektiv. I paragrafen fastslås vissa grundläggande mål för utbildningen som är av betydelse både för den enskilda individens utveckling och för samhällsutvecklingen. De mål som anges i första och tredje stycket gäller alla elever medan det andra stycket uttrycker mål som är specifika för utbildningen för barn och ungdom respektive vuxen- utbildningen. De mål som anges i paragrafen är liksom förhållandevis allmänt formulerade och vid sidan av deras symbolvärde avser de främst att tjänstgöra som en grundval för tolkningen av andra mer konkret utformade bestämmelser. I den föreslagna paragrafens första stycke anges bl.a. att utbild- ningen skall ge kunskaper och färdigheter och främja en allsidig personlig utveckling. Bestämmelsen, som delvis har sin motsvarig- het i 1 kap. 2 § nuvarande skollag, avses gälla alla skolformer. Genom att i paragrafen lyfta fram både elevernas kunskapsutveck- ling och allsidiga personliga utveckling poängteras att dessa är varandras förutsättningar och lika viktiga i utbildningen av alla elever oberoende av ålder. Uttrycket kunskaper och färdigheter används i nuvarande skollag och förekommer också bl.a. i högskolelagen. Uttrycket har i den föreslagna bestämmelsen bibehållits trots den delvis annor- lunda begreppsindelning som kommit till uttryck i läroplanerna. Där framhålls att kunskap kommer till uttryck i olika former: fakta, förståelse, färdighet och förtrogenhet, dvs. färdighet innefattas i begreppet kunskap. De fyra kunskapsformerna förutsätter och samspelar med varandra enligt läroplanerna och undervisningen får inte ensidigt betona den ena eller den andra kunskapsformen. Det mål för utbildningen som anges i första ledet av andra stycket gäller endast utbildning för barn och ungdom. Bestämmelsen motsvarar del av 1 kap. 2 § andra stycket i den nu gällande skol- lagen. Det mål som läggs fast i bestämmelsen – att i samarbete med hemmen främja en harmonisk utveckling till ansvarskännande människor och samhällsmedlemmar – ger uttryck för den fostrande roll som skolan har tillsammans med elevens föräldrar och kan av förklarliga skäl inte gälla vuxna elever. För vuxenutbildningen har istället behållits målet att utbild- ningen skall ge vuxna elever möjlighet till en stärkt ställning i arbetslivet och i det kulturella och politiska livet. Detta mål läggs fast i andra ledet av samma stycke. Bestämmelsen motsvarar delvis 1 kap. 9 § i nuvarande skollag. Det har inte ansetts påkallat att på sätt som särskilt i målbestämmelserna i det inledande kapitlet i skollagen ange att vuxna skall få tillfälle att i enlighet med sina individuella önskemål komplettera sin utbildning och att härige- nom främst de som erhållit minst utbildning skall få möjlighet att stärka sin ställning. Dessa formuleringar har därför inte förts över till bestämmelserna om övergripande mål i skollagen. I tredje stycket anges att utbildningen skall utgå från vissa över- gripande perspektiv; ett internationellt perspektiv, ett miljöper- spektiv, ett historiskt och ett etiskt perspektiv. är ny i skollagen men i läroplanerna Lpo 94 och Lpf 94 anges uttryckligen att det i all undervisning är angeläget att anlägga dessa övergripande perspektiv. Genom att en bestämmelse av detta slag tas in i skollagen under- stryks att frågor t.ex. om internationell förståelse och solidaritet eller om miljön inte endast behandlas inom en kurs eller ett ämne eller utgör en lärares ansvar. Detta mål gäller undervisningen i alla ämnen och är därmed alla lärares ansvar i lika hög grad som de grundläggande värdena, se följande paragraf. All utbildning skall utformas i överensstämmelse med grundläggande demokratiska värderingar såsom människolivets okränkbarhet, indi- videns frihet och integritet, alla människors lika värde, jämställdhet mellan kvinnor och män samt solidaritet människor emellan. Var och en som verkar inom utbildningen skall främja aktning för varje människas egenvärde och aktivt motverka alla former av krän- kande behandling. Liksom i nuvarande skollag fastslås i en av de inledande bestämmel- serna vissa grundläggande föreskrifter för hur verksamheten skall utformas. I första styckets första led läggs fast att verksamheten i skolan skall utformas i överensstämmelse med grundläggande demokra- tiska värderingar. Bestämmelsen har delvis sin motsvarighet i bl.a. nuvarande 1 kap. 2 § tredje stycket skollagen. I det andra ledet räknas därefter upp de grundläggande värden som utbildningen skall förmedla, gestalta och förankra hos eleverna. De värden som här anges utgör de centrala värdena i den värdegrund som vårt samhälle vilar på. De finns angivna i läroplanerna. Med hänsyn till att en av skolans viktigaste uppgifter är att förmedla och påverka eleverna att omfatta dessa värden har ansetts att de bör komma till klart uttryck även i skollagen. Det har inte ansetts nödvändigt att i bestämmelsen på sätt som också framhålla att var och en som verkar i skolan skall främja respekten för vår gemensamma miljö och jämställdheten mellan könen. Av den föreslagna bestämmelsen i 3 § framgår att ett miljö- perspektiv skall anläggas i utbildningen. mellan kvinnor och män i bestämmelsen om grundläggande värde- ringar i paragrafens första stycke. Bestämmelsen i andra stycket, som också har sin motsvarighet i bl.a. 1 kap. 2 § tredje stycket befintlig skollag, har behandlats utförligt i avsnitt 11.2. Med uttrycket var och en som verkar inom utbildningen avses liksom skolans personal, dvs. anställda och andra som har uppdrag inom skolan. Eleverna har självklart ett ansvar för att inte utsätta någon person för kränkande behandling. Den föreslagna bestämmelsen begränsas dock liksom till skolans personal, då ett så långt gående ansvar som lagen föreskriver, dvs. att både förebygga, upptäcka och motverka t.ex. mobbning, inte kan åläggas en elev. Bestämmelser som anger mål för utbildning enligt skollagen finns förutom i förevarande paragraf också i de inledande bestäm- melserna i skolformskapitlen samt i läroplaner, kursplaner och programmål. Utbildningen i en offentlig skola skall vara icke-konfessionell. En enskild skola kan, inom ramen för vad som sägs i 3 och 4 §§, ha en konfessionell inriktning. Första stycket återfinns i läroplanerna. Alla föräldrar skall med samma förtroende kunna skicka sina barn till skolan, förvissade om att barnen inte blir ensidigt påverkade till förmån för den ena eller andra åskådningen. Då värderingar redovisas, skall det alltid framgå vem det är som står för dem. Den offentliga skolan skall vara konfessionsfri. Andra stycket motsvarar 9 kap. 2 §, andra stycket nuvarande skollag. I anges att ingen får förvägras rätten till undervisning. Staten skall respektera föräldrarnas rätt att tillför- säkra sina barn en uppfostran och undervisning som står i överens- stämmelse med föräldrarnas religiösa och filosofiska övertygelse (artikel 2 i första tilläggsprotokollet). uppfyller sin del av denna konvention genom att tillåta enskilda skolor att ha en konfessionell inriktning. Det finns en grundläggande skillnad mellan att gå i en offentlig skola och att välja en enskild skola med konfessionell inriktning. Att välja en konfessio- nell skola är frivilligt. Föräldrarna gör ett medvetet val för att tillförsäkra sitt barn en utbildning och en fostran på religiös grund. De grundläggande och demokratiska värderingarna som utgör skolans värdegrund måste dock även enskilda skolor med konfes- sionell inriktning omfatta utan inskränkningar. Den konfessionella inriktningen av utbildningen skall vara förenlig med de grundläg- gande demokratiska värderingarna. Nytt är att bestämmelsen även omfattar enskild förskola. När åtgärder rör barn skall särskilt beaktas vad hänsynen till barnets bästa kräver. Barnets inställning skall så långt det är möjligt klarläggas. Hänsyn skall tas till barnets vilja med beaktande av dess ålder och mognad. Bestämmelserna i denna paragraf är nya och tar sin utgångspunkt i artikel 3 och artikel 12 i . Med begreppet barn avses här, liksom i , personer . Att i lagtexten uttryckligt ange denna åldersgräns har inte ansetts nödvändigt. I första stycket kommer en av grundläggande principer, principen om barnets bästa (artikel 3) till uttryck. I arti- keln stadgas att barnets bästa skall komma i främsta rummet vid alla åtgärder som rör barn. Varken förevarande bestämmelse eller ger någon direkt vägledning om vad barnets bästa innebär. Frågan om vad som är barnets bästa diskuterades inte under utarbetandet av . Inte heller , den kommitté som övervakar efterlevnaden av , har diskuterat kriterier för hur barnets bästa skall bedömas gene- rellt. Däremot har i sina uttalanden lagt vikt vid att konventionen skall ses som en helhet och att vid bedöm- ningen av barnets bästa skall särskilt hänsyn tas till icke-diskrimi- neringsprincipen (artikel 2), barnets rätt till utveckling (artikel 6) och barnets rätt att komma till tals (artikel 12). Enligt Barnkom- mittén, den kommitté som gjort en översyn av hur svensk lagstift- ning och praxis förhåller sig till bestämmelserna i barnkonventio- nen, är en av de viktigaste dimensionerna av principen om barnets bästa att det i varje beslut som berör ett eller flera barn måste göras en förhandsprövning, dvs. konsekvenserna av olika beslutsalterna- tiv för barnet eller barnen bör bedömas innan beslutet fattas. Den nu föreslagna bestämmelsen markerar att ett barnperspektiv måste anläggas inför alla beslut och åtgärder som rör barn. Barnets bästa behöver inte alltid vara utslagsgivande men – såsom framhålls i regeringens proposition Strategi för att förverkliga Barnkonven- tionen (prop. 1997/98:182) skall en bedömning av barnets bästa alltid ligga med och väga tungt i vågskålen. I de fall andra intressen tillåts väga tyngre, krävs att beslutande myndigheter kan visa att sammanvägning av relevanta intressen i det enskilda fallet gjorts. Bestämmelserna i andra stycket motsvarar i huvudsak artikel 12 i . Enligt denna är det barnets absoluta rättighet att få komma till tals i alla frågor som berör barnet. Konventionen ställer inte upp någon begränsning i förhållande till barnets ålder eller till nyttan av vad barnet säger. Artikel 12 är tillsammans med artikel 3 om barnets bästa i främsta rummet fundamenten i begrep- pet barnperspektiv. Att fatta beslut som skall vara till barns och ungdomars bästa är i princip ogörligt om de inte själva fått tillfälle att framföra sina åsikter. Avsikten med den föreslagna bestämmelsen är att barnet skall få uttrycka en åsikt i de frågor som rör barnet. Av andra meningen framgår att hänsyn skall tas till barnets vilja med beaktande av dess ålder och mognad. Utöver den här föreslagna mer allmänna bestämmelsen om barnets rätt att komma till tals föreslås ytterligare två paragrafer om elevinflytande i kapitlet om allmänna föreskrifter för utbildning inom skolväsendet (se 3 kap. 8–9 §§). Lika tillgång till utbildning Alla barn och ungdomar skall, oberoende av kön, geografiskt hemvist samt sociala och ekonomiska förhållanden, ha lika tillgång till utbild- ning i skolväsendet om inte annat följer av särskilda bestämmelser i denna lag. Bestämmelsen har sin motsvarighet i nuvarande 1 kap. 2 § första meningen. Den innebär en förändring i senare ledet så till vida att där uttrycks en begränsning. Kommitténs överväganden avseende lika tillgång till utbildning har behandlats i avsnitt 6.3. Bestämmelsen är ett mål och en viljeinriktning som så långt möjligt skall gälla berörda utbildningar inom skolväsen- det. Lika tillgång innebär en rätt till utbildning inom skolformen t.ex. grundskola men ingen rätt att få gå i en viss skolenhet. Paragrafen omfattar också förskolan och fritidshem. Eftersom plats i förskola (1–3-åringar) och fritidshem alltjämt enligt kom- mitténs förslag skall vara beroende av barnets behov och vårdnads- havarnas förhållanden kan inte bestämmelsen i alla delar gälla fullt ut för förskola och fritidshem. Dessutom kan förekomsten av avgifter, även om dessa skall vara skäliga, i speciella fall försvåra för ett barn att delta i verksamheten. Begränsningarna framgår av uttrycket om inte annat följer av särskilda bestämmelser i denna lag. Utbildningen skall inom varje skolform vara likvärdig varhelst den anordnas i landet. Paragrafen motsvarar nuvarande 1 kap. 2 § första stycket andra meningen samt 9 § första stycket sista meningen. Kommitténs överväganden avseende likvärdig utbildning återfinns i avsnitt 6.4. För varje skolform och för fritidshemmet gäller en läroplan. Reger- ingen fastställer läroplanen. Genom paragrafen som är ny slås i skollagen fast att det för varje skolform gäller en läroplan. Detsamma gäller för utbildning i fritids- hem. gäller en läroplan för förskolan (Lpfö 98), en läroplan för det obligatoriska skolväsendet och förskoleklassen (Lpo 94) samt en läroplan för de frivilliga skolformerna (Lpf 94). Vidare skall Lpo 94 tillämpas även inom fritidshemmet. Den nuvarande regleringen inne- bär att det är endast offentlig verksamhet som omfattas av läroplaner. Genom den föreslagna regleringen skall för all utbildning inom skol- väsendet gälla en läroplan oavsett om huvudmannen för utbildningen är offentlig eller enskild. I bestämmelsens andra mening anges att läroplanen skall fastställas av regeringen. Utbildningen skall vila på vetenskaplig eller konstnärlig grund samt på beprövad erfarenhet. Bestämmelsen är ny. Den har en motsvarighet i högskolelagen (1992:1434). Angående motivuttalanden till bestämmelsen i hög- skolelagen, se prop.1992/93:1 s.79. Vad gäller innebörden av bestämmelsen om den vetenskapliga grunden kan sägas följande. De krav som ställs på skolan att förmedla kunskaper och hjälpa eleverna att erövra kunskaper blir alltmer omfattande. Kunskapsmassans volym har ökat och dess struktur har förändrats. Genom de biologiska vetenskaperna har kunskapen om hur generna styr utvecklingen inneburit en föränd- rad bild av samband mellan arv och miljö och öppnat för tekniker att styra livsutveckling. Kunskaperna om hur miljön påverkas och förändras har ökat. Dessa båda exempel handlar om nya kunskaper som kräver etiska ställningstaganden. Den indelning som finns i skolämnen speglar ett visst sätt att klassificera och ordna kunska- per. Förändringar i hur den vetenskapligt vunna kunskapen ordnas måste påverka även hur innehållet i skolämnen organiseras för lärande. Värdefrågor, att ta ställning till etiska frågeställningar är nödvändigt inom alla kunskapsområden. Samhälls- och kulturlivet förändras i en allt snabbare takt. Barn och unga växer upp i en värld som blir alltmer osynlig. Osynlig i bemärkelsen att tekniska, sociala, ekonomiska och kulturella processer blir alltmer abstrakta. Att ta ställning i politiska och moraliska frågor kräver en god kunskapsgrund. De nationella styr- dokumenten ger utrymme för lärare att välja innehåll för att nå målen. Att göra detta kräver ett vetenskapligt förhållningssätt i bemärkelsen att kritiskt granska, att pröva och sätta enskilda kunskaper i större sammanhang. Informationsteknikens utveckling innebär att tillgången till information ständigt ökar. Skolan tillkom i ett informationsfattigt samhälle. Det samhälle skolan nu verkar i ställer starka krav på att omvandla information till kunskap. Det kräver kritiskt granskande och bra modeller för hur kunskap struktureras. Att utbildningen skall vila på vetenskaplig grund innebär att val av innehåll skall ske genom kritisk granskning, att den kunskap som skolan arbetar med skall ha en objektiv grund. Skolan kan inte vara värdeneutral utan skall utgå från det demokratiska samhällets värdegrund. Skolan kan inte ge barn och unga alla de kunskaper samhället kräver. De kunskaper som skolan ger och arbetar med skall dock utgå från en vetenskaplig grund och ge eleverna inte bara en kunskapsgrund utan också metoder för att kritiskt kunna granska information och kunskap och modeller för att förstå sammanhang. Arbetet i skolan att välja innehåll och metod och att värdera resultatet skall också präglas av ett vetenskapligt förhållningssätt och de kunskaper som kommer från relevant forskning och av beprövad erfarenhet. 2 kap. Huvudmän och ansvarsfördelning I kapitlet finns bestämmelser om såväl offentliga som enskilda huvudmän. Kapitlet inleds med bestämmelser om vem som kan vara huvudman, dvs. utbildningsanordnare för de olika utbildning- arna i skolväsendet. Därefter följer bestämmelser om godkännande av enskilda skolor och förskolor. Bestämmelser om övergripande ansvar för utbildningen och föreskrifter om ledningen av utbildningen och rektors uppgifter tas också in i detta kapitel. Därefter kommer bestämmelser om lärare och övrig personal vilka också är gemensamma för alla skolhuvud- män. Bestämmelserna i lagen om registerkontroll av personal inom förskoleverksamhet, skola och skolbarnsomsorg förs också in i kapitlet. Bestämmelser om krav på personalen samlas därmed på ett ställe i lagen. Bestämmelserna i nuvarande 2 kap. 4 a–4 d §§ som gäller utfär- dande av behörighetsbevis och vilka riktar sig till har tagits bort då de inte ansetts höra hemma i skollagen. Bestäm- melser med motsvarande innehåll förutsätts bli intagna i högskole- lagstiftningen. Kommuner är huvudmän för förskola, förskoleklass, grundskola, grundsärskola, fritidshem, gymnasieskola, gymnasiesärskola, kommu- nal vuxenutbildning, vuxenutbildning för utvecklingsstörda och svenskundervisning för invandrare. I varje kommun skall det finnas en eller flera nämnder som skall fullgöra kommunens uppgifter enligt denna lag. 2 § (Utformningen beror av ställningstaganden) Staten är huvudman för specialskola och sameskola samt fritidshem vid en skolenhet med specialskola eller sameskola. I paragraferna anges vilka som är huvudmän för utbildning inom skolväsendet som anordnas av det allmänna. I 1 § räknas de skol- former upp som kommunen är huvudman för. Kommunerna är också huvudmän för utbildning i fritidshem som utgör komple- ment till förskoleklass, grundskola och grundsärskola. Paragrafen innebär ingen förändring i sak i förhållande till nuvarande bestäm- melser om huvudmannaskap. Utformningen av bestämmelsen i 2 § om för vilka utbildningar lands- tingen är huvudmän är beroende av förslag. Enskilda får godkännas som huvudmän för förskola, förskoleklass, grundskola, grundsärskola, specialskola, sameskola, fritidshem, gymnasieskola och gymnasiesärskola. Ett godkännande skall avse utbildning av bestämd omfattning vid en viss skolenhet. Godkännande skall lämnas om 1.huvudmannen har förutsättningar att följa de föreskrifter som gäller för utbildningen, och 2.utbildningen inte innebär påtagliga negativa följder för det offentliga skolväsendet. Utbildning som avses i andra stycket innefattar även fritidshem som huvudmannen är skyldig att anordna enligt 6–10 kap. Första stycket innebär att enskilda, enligt definition i 1 kap. 2 §, kan godkännas som huvudmän för i bestämmelsen uppräknade utbild- ningar. Att bli godkänd som huvudman för en enskild skola inom skolväsendet ger med automatik rätt till bidrag enligt bestämmelser i skolformskapitlen. Nytt är att ett godkännande kan avse en enskild sameskola. I lagen begränsas ett godkännande till att avse en skola av en viss bestämd omfattning vid en skolenhet. En enskild skola kan inte upprätta en filialskola på samma godkännande eller utöka skolan utöver vad som anges i godkännandet.