sou · GQB3108d2 · 2003-01-01 00:00:00 — Åren 1969 1989 var inget undantag från det allmänna mönstret. Perioden inleddes av en från svensk sida initierad nedkylning av förbindelserna efter den sovjetiska inmarschen i . En normalisering ägde rum , och sedan kom 19Samtal med och , , Säkerhetspolitiska utredningens arkiv. 20Säkerhetspolitiska utredningen – anteckningar från middag med ryska Sverige-experter, ambassad i , , Säkerhetspolitiska utredningens arkiv. en förhållandevis lugn period som sträckte sig fram till ubåts- incidenterna . Den svenska reaktionen på dessa ledde återigen till en nedkylning som varade till mitten av åttiotalet. Därefter skedde åter en upptining, och det skulle sedan dröja till in innan de nu svensk-ryska förbindelserna än en gång kyldes ned, återigen till följd av svenska reaktioner i ubåtsfrågan. Allmänt sett får de svensk-sovjetiska relationerna under efter- krigstiden likväl sägas ha varit normala och förhållandevis goda. inleddes ett regelbundet besöksutbyte på rege- ringschefsnivå med att statsminister och inrikesminister tillsammans reste till . Utbytet gick dock inte helt friktionsfritt, vilket bl.a. visades av den s.k. Hjalmarson- affären och ett inställt besök av , men gjorde ett besök i . var ånyo i och därefter besökte Kosygin , , Kosygin igen och åter . Det svenska statsbesöket i Sovjet- unionen kom att beteckna något av en höjdpunkt i de bilaterala relationerna. 3.2.1Nedkylning och normalisering efter Den svenska reaktionen på händelserna i blev hård, och kritiken från mot tydlig. Förutom skarpa svenska uttalanden – skarpare än de flesta andra länders - vidtogs från svensk sida också diplomatiska åtgärder i form av restriktioner av besöksutbytet. Inte minst gällde detta det militära utbytet, som på svenskt initiativ sköts upp . På sovjetisk sida diskuterade man hur man skulle återuppta detta utbyte, och utredningen har i det sovjetiska arkiv funnit dokument som visar hur sovjetambassaden i föreslog ett återupptaget utbyte, och bl.a. föreslog att tankarna på ett besök av försvarsminister i skulle återupplivas (Gretjko hade av försvarsminister inbjudits ). i underställde frågan försvarsministeriet, som stödde förslaget, men ansåg det önskvärt att initiativet till ett återupptaget besöksutbyte kom från den svenska sidan. Utan ett officiellt förslag från den svenska sidan ansåg försvarsministeriet i sig inte kunna ta upp frågan om att återuppta ett besöksutbyte som inställts på svenskt initiativ.21 meddelade försvarsminister den sovjetiske ambassadören i att den beslutat förnya inbjudan till Gretjko att besöka ,22 och detta meddelades också via den svenske . Att man på sovjetisk sida fortfarande förhöll sig något av- vaktande visas av ett brev från viceministern i försvars- ministeriet till sin kollega i utrikesministeriet. Däri kon- staterades att besöksutbytet med , som inletts , karaktäriserats av mycket låg aktivitet 1964, och att svenskarna sagt upp utbytet med hänvisning till den s.k. Wennerströmaffären. hade svenskarna breda mili- tära kontakter med västländerna, med ensidig inriktning konsta- terade Zacharov. blev de svenska utrikes militära förbindelserna något mer balanserade, sades det, med hänvisning bl.a. till örlogsbesök, men initiativet till att uppta kontakter utgick som regel från oss. I en rad fall sades svenskarna ha avböjt eller avstått från att svara på förslag, och hade arméchefen vägrat att besöka . Åren 1967 och 68 hade ett visst utbyte kommit igång, som återigen avbrutits. hade man via försvarsattachén i fått intrycket att svenskarna, i samband med statsminister före- stående besök i , var inställda på att återuppta de militära förbindelserna. ansåg att ett åter- upptagande skulle främja relationerna mellan länderna, men ansåg det med tanke på svenskarnas agerande ändamålsenligt att tills vidare avstå från egna konkreta förslag. Man var emellertid beredd att stödja förslag från svensk sida.23 Inget sades i detta brev om inbjudan till Gretjko. Dennes besök kom emellertid till stånd , och det militära utbytet återupptogs. 21Handbrev Zacharov – , , sovjetiska utrikesministeriet. 22Promemoria , Skandinaviska avdelningen vid det sovjetiska utrikesministeriet. 23Handbrev Zacharov – , Skandinaviska avdelningen vid sovjetiska utrikesministeriet. 3.2.2Stabila och goda relationer Efter denna normalisering utvecklades relationerna förhållande- vis lugnt under resten av 1970-talet. Våra förbindelser med har stabil karaktär konstaterade i sitt tal till den 24:e partikongressen , och detta kom att på sovjetisk sida bli riktningsgivande. Från svensk sida var nyckelorden normala, stabila och goda relationer, medan man på sovjetisk sida gärna ville tala om vänskapliga grannskapsrelationer,24 ett uttryck som ville värja sig emot då det skulle kunna antyda en speciell relation till . På sovjetisk sida ansåg man att det inte fanns några omstridda frågor i de svensk-sovjetiska förbindelserna,25 medan man på svensk sida med jämna mellanrum tog upp främst Wallenbergfrågan, men också andra bilaterala frågor om familje- återförening, m.m. Värt att notera är att regeringsskiftet i inte fick några återverkningar på relationerna. De svenska försäkringarna om att den svenska utrikespolitiska kursen låg fast ifrågasattes inte av . En höjdpunkt i relationerna blev som nämnts det svenska statsbesöket . därpå, 1979, kom en viss skärpning i och med de skarpa svenska reaktionerna på den sovjetiska inmarschen i . Detta föranledde dock inga sovjetiska motreaktioner, utan möttes av en påfallande positiv behandling i under både 1980 och 1981, till den grad att den svenska Moskvaambassaden före U 137:s grundstötning i rapporterade om en formlig sovjetisk charmoffensiv mot Sverige.26 Under utredningens samtal i bekräftade också förre chefen för vid det sovjetiska utrikesministeriet, , att man där ständigt hade i uppgift att ge förslag på hur relationerna till kunde förbättras.27 hade förutom Afghanistanfrågan också kritiserat med anledning av utvecklingen i och kring , samt för förflyttningen av de sex Golfubåtarna in i och för utplaceringen av SS-20 robotarna. 24Det svensk-sovjetiska förhållandet, S , , HP 1 Er, . 25Se t.ex. promemoria , Skandinaviska avdelningen vid det sovjetiska utrikes- ministeriet. 26Sovjetisk syn på svensk neutralitetspolitik , T Bertelman, 1985-03- 22, s. 41. Bifogad Sovjetisk syn på svensk neutralitetspolitik, J , , HP 1 Er, . 27Säkerhetspolitiska utredningen – anteckningar från middag med ryska Sverige-experter, , Säkerhetspolitiska utredningens arkiv. utrikesledningen syntes dock ta denna kritik med upphöjt lugn, vilket kan noteras utan att för den skull direkt jämföras med hur amerikanerna reagerade när kritiserade dem för eller för förhållandena i . Denna observation kan emellertid jämföras med vad rådgivare sade till utredningen: Eventuella missförstånd eller problem i de svensk- sovjetiska relationerna togs aldrig riktigt på allvar, t.ex. ubåtar eller . De hade ej så stor betydelse. kan noteras att den sovjetiska pressen, som fram omnämnde i huvudsakligen positiva termer, på länge hade ett par mot den svenska säkerhetspolitiken kritiska artiklar i och Krasnaja Zvezda. Dessa behandlade dels den svenska vapenexporten, dels planerna på att begära offert på det amerikanska stridsflygplanet F 16. följde ytterligare en serie artiklar som kritiserade för- beredelserna för JAS-beslutet, det militärtekniska samarbetet med samt besök i 3.2.3U 137 och ny nedkylning, början till normalisering Den sovjetiska ubåten U 137:s strandning i den svenska skärgården , innebar början till en långvarig kris i de svensk- sovjetiska relationerna. Kränkningen och den åtföljande skarpa svenska protesten ledde till en nedkylning i förbindelserna med begränsningar i besöksutbytet (bl.a. inställdes ett besök av ÖB till ), ett antal diplomatiska markeringar och uppskruvat tonläge i pressen i båda länderna. Den sovjetiska motreaktionen bedömdes dock som osedvanligt mild av ambassadör i , de . kom ett antal mot kritiska kommentarer i sovjetisk press, som bl.a. ifrågasatte trovärdigheten i den svenska utrikespolitiska kursen. Det talades om en nyorientering västerut. Frågan om det svensk-amerikanska samarbetet på det vapentekniska området togs upp på sovjetisk sida.30 Under det år som följde på U 137 blev de officiella kontakterna med mindre omfattande än normalt. markerades emellertid från båda sidor en vilja till återgång till den 28Samtal med och , , Säkerhetspolitiska utredningens arkiv. 29Det svensk-sovjetiska förhållandet, S , , HP 1 Er, . 30Sverige – , A Edeen, , HP 1 Er, . tidigare besöksverksamheten på hög nivå.31 Ingenting tydde på annat än att man från sovjetisk sida önskade utveckla och förbättra förbindelserna. återgick dessa gradvis till det normala, med ett återupptaget besöksutbyte som såg ut att bli intensivt, samt en återgång till i huvudsak positiva uttalanden officiellt och i den sovjetiska pressen om den utrikespolitik, en tendens som märktes särskilt tydligt i mars och april.32 Händelserna i spillde alltså i sig inte över nämnvärt direkt på de bilaterala relationerna. Ubåtskränkningarna i ledde till att den s.k. tillsattes på svensk sida. presenterade denna sin rapport och pekade ut som den ansvariga nationen.33 Denna rapport betecknade en vändpunkt i de officiella svensk-sovjetiska relationerna. Den hade i den rådande politiska situationen inget annat val än att protestera skarpt mot (även om det senare skulle visa sig att kommissionens slutsatser inte var helt under- byggda – om detta se utförligt i ). Den svenska protestnoten överlämnades av statsministern till den sov- jetiske ambassadören som kommissionen presenterade sitt betänkande. Från svensk sida förklarades att det inträffade utgjorde en klar belastning på relationerna, och att dessa skulle utsättas för svåra påfrestningar om kränkningarna fortsatte. Det sovjetiska svaret på den svenska protesten avgavs muntligt. Det innehöll inte bara ett avvisande av de svenska anklagelserna utan även motanklagelser och uttryck för avsevärd indignation. Den svenska protesten be- tecknades som en ovänlig handling. En djupfrysning av de bilaterala relationerna var ett faktum. I samband med att det sovjetiska svaret lämnades framhöll statsminister för den sovjetiske ambassadören tre punkter som enligt svensk uppfattning utgjorde en förutsättning för goda förbindelser – respekt för neutralitetspolitik, respekt för 31De svensk-sovjetiska förbindelserna, Anderman, , HP 1 Er, . 32De svensk-sovjetiska förbindelserna efter , , , HP 1 Er, . 33Ubåtsskydskommissionens rapport (SOU 1983:13) har blivit föremål för kritisk granskning av (SOU 1995:135) och (SOU 2001:85). territorium och att under inga förhållanden ämnade tillåta att sovjetiska undervattensfartyg kom in på svenskt territorium. Från sovjetisk sida sade man att dessa tre punkter helt sammanföll med den sovjetiska uppfattningen. På svenska gjorde man be- dömningen att några ytterligare sovjetiska motåtgärder inte var att vänta. Med tanke på det rådande förhållandet mellan öst och väst i hade all anledning att söka bibehålla goda relationer med , resonerade man – antalet tillgängliga sam- talspartners i väst var mycket begränsat och kampanjen för att förhindra stationeringen av amerikanska medeldistansraketer i fick ej ytterligare skadas.34 Det kan här möjligen vara värt att notera att vid en grundlig genomgång i politbyrån av det internationella läget , alltså efter den svenska protesten, varifrån protokollet har blivit tillgängligt i det sovjetiska statsarkivet, Andropov uttryckte stor oro över det för- sämrade läget i , men nämnde inte vare sig eller ubåtar.35 Vid president besök i uttalade enligt finsk press emellertid Andropov bekymmer över den svenska neutralitetspolitikens västorientering och kallade de svenska beskyllningarna i ubåtsfrågan för en mytbildning.36 Vid samma tillfälle bad också Andropov Koivisto att vidarebefordra ett bud- skap till av innebörden att svenskarna utan vidare skulle sänka varje ubåt som de fann i sina territorialvatten, vilket Koivisto också gjorde.37 Från sovjetisk sida föreslogs att man skulle få granska bevis och analysera dessa, alternativt att en blandad svensk-sovjetisk kommission eller expertgrupp skulle tillsättas. Inget av dessa förslag accepterades från svensk sida. För att i någon mån tillmötesgå de sovjetiska önskemålen över- lämnade statsminister till den sovjetiske ambassadören visst ytterligare indiciematerial i en aide-memoire. I denna framhölls att regeringen på nytt granskat frågan om de främmande ubåtarnas nationalitet, och kommit fram till att det inte fanns något skäl att ändra sin bedömning. 34De svensk-sovjetiska förbindelserna efter , , , HP 1 Er, . 35Cold (se arkivförteckningen). 37Koivisto, M. Witness to History: the Memoirs of . : C. , s. 31. framhöll också för ambassadören att regeringen såg med stort allvar på en rapport från ÖB enligt vilken svenskt territorium med hög sannolikhet utsatts för kränkningar av främmande ubåtar. Han redogjorde för regeringens bestämda föresats att med alla till buds stående medel hävda terri- toriella integritet, och för beslutsamheten att med fasthet fullfölja den hittillsvarande utrikes- och neutralitetspolitiken. Härefter framhöll att önskade goda, korrekta och stabila för- bindelser med Sovjetunionen.38 övervägde regeringen möjligheten att försiktigt och gradvis återuppta ett besöks- utbyte med . En sådan försiktig öppning torde emellertid förutsätta en rimlig visshet om att sovjetiska ubåts- kränkningar inte längre förekom. En sådan bedömning kunde ske efter ÖB:s väntade rapport , sade . Sedan borde en sovjetisk reaktion på de indicier som överlämnats i okto- ber inväntas. Om regeringen därefter bedömde att förutsättningar fanns för att åter inleda ett besöksutbyte planerades inledningsvis ett besök av polchef. Genom att begränsa sig till en sådan försiktig inledning skulle å ena sidan markera sin vilja att förbättra förbindelserna, och å andra sidan att man inte ansåg tillräckliga förutsättningar för en full normalisering ännu föreligga.39 I detta sammanhang bör också den s.k. Fermaffären nämnas. Denna finns beskriven i Ubåtsutredningen.40 Här skall tilläggas att Ferms sovjetiske samtalspart , i samtal med den svenske antydde möjlig- heten att CIA låg bakom ubåtskränkningarna, eventuellt via simu- lerad ubåtsaktivitet i syfte att söka destabilisera och utså split mellan och Sovjetunionen.41 Den svenske konstaterade att slutade med ett stort frågetecken kring de svensk-sovjetiska för- bindelserna.42 I en annan rapport från konstaterades att det knappast fanns någon anledning att tro att de värderingar som låg bakom den uppfattning som ambassaden framfört, nämligen att ett gott förhållande till knappast kunde anses 38De svensk-sovjetiska förbindelserna, H , , HP 1 Er, . 39De svensk-sovjetiska förbindelserna, föredragningspromemoria, H , 1983- 12-12, HP 1 Er, . 40Se bl.a. SOU 2001:85 s. 155 f. 41Samtal med Arbatov, T till J , , HP 1 Er, . 42Chiffer, , HP 1 Er, . oväsentligt för , skulle ha förändrats . Det var sannolikt att den traditionella alliansfriheten värdesattes i så hög grad att man inte ville riskera hårda påtryckningar på Sverige.43 var det enligt ambassaden naturligt, att sovjetiska vederbörande var mycket känsliga för svenska uttalanden eller åtgärder, som kunde tyda på en glidning västerut. De mot kritiska kommentarerna som förekommit borde ses i detta perspektiv, som en funktion av vad som uppfattades som ansatser till eller risk för en glidning västerut.44 Dessa bedömningar från ambassadens sida bekräftades i mycket i de samtal utredningen själv hade i . Vi ville från vår sida undanröja problemen i relationerna med , särskilt med tanke på , som vi satte mycket stort värde på, sade förre premiär- och utrikesministern m.m. . var maximalt intresserat av att det inte blev något närmande mellan och , sade . De hade samma intresse av att försvaga denna relation som vi hade av att försvaga Nato.45 Den sovjetiska pressen ägnade åtskilligt spalt- utrymme åt negativa beskrivningar av den svenska glidningen mot Nato, bl.a. exemplifierad av tesen att små länder som inte hade råd att hänga med i vapenutvecklingen och därför blev beroende av import västerifrån, vilket i sin tur medförde kon- sekvenser på det politiska planet. Stor uppmärksamhet ägnades också åt ubåtsfrågan, och förutom genomgående förnekande av att det rörde sig om sovjetiska ubåtar, förlöjligades svenska militära insatser. Ansvaret för den svenska förtalskampanjen lades främst på det svenska försvaret, som sades handla om inte på direkt uppdrag av , så åtminstone i samverkan med CIA och Natokretsar, samt drivas av en önskan om större medel till försvarsbudgeten.46 En avslutande kommentar från den svenska ambassaden kring en eventuell förbättring av relationerna förtjänar återges: Säkerhetspolitiskt lär dock beredskapen mot inte minska – vi är ju ändå ett kapitalistiskt land med västlig ideologi, och den sovjetiska militären är väl inte helt fri från misstanken att de svenska högerkrafterna kan växa sig starka i en krissituation. 43Sverige – 1983, J , , HP 1 Er, . 45Samtal med m.fl., , Säkerhetspolitiska utredningens arkiv. 46Sverige – 1983, J , , HP 1 Er, . om man litar på dogmen om alliansfrihet i fred vill man nog vara förberedd på en bristande förmåga till neutralitet i krig.47 I samband med öppnandet av om militära förtroendeskapande åtgärder hade statsminister ett samtal med utrikesminister . I detta samtal och i ett samtal mellan utrikesminister och fick den bekräftelse på att respek- terade den svenska neutralitetspolitiken och territoriella integritet. tog med Gromyko också utförligt upp ubåts- kränkningarna och framhöll att det pågick aktivitet kring de svenska kusterna, och att skarpt ogillade detta. Vi har ingen grundval att påstå att är inblandad i detta, men faktum är att det pågår sade . Gromyko avvisade att skulle vara inblandat, och framhöll att inte utgjorde någon omedelbar fara för . Det finns inga militära skäl för oss att vara aktiva i era vatten, sade Gromyko, Vi har inga militära, politiska eller ekonomiska intressen för att utöva en sådan aktivitet mot Sverige.48 När statsministern senare redogjorde i samtal framhöll han att anledningen till att Hårsfjärdenincidenten som sådan inte togs upp var att man hade haft en omfattande dialog om denna, och man ville undvika en långrotning i frågan. Han hade själv framhållit till den sovjetiske ambassadören att och i denna fråga hade skilda uppfatt- ningar. var inte betjänt av ett förlängt meningsutbyte om fler konkreta bevis på Hårsfjärdenhändelserna.49 Återupptagande av besöksutbytet var föremål för noggranna överväganden på svensk sida. Ett problem var att ju som förflöt utan att man klart kunde påvisa att sovjetiska ubåtar fort- satte att kränka svenska vatten, desto svårare blev det att motivera ett fortsatt uppehåll i besöksutbytet. Den svenska positionen kunde i en sådan situation komma att undermineras inte bara i förhållande till , utan även internationellt. 48Uppteckning från samtal mellan statsminister och utrikesminister , , , HP 1 Er, . 49De svensk-sovjetiska förbindelserna, föredragningspromemoria inför utrikesnämndens sammanträde , , HP 1 Er, . dessa utsikter gjordes bedömningen att det borde vara politiskt möjligt att ta fasta på de sovjetiska försäkringar som lämnats och på basis därav inleda en gradvis och försiktig återgång till goda och normala förbindelser. På så vis skulle man också höja det politiska priset för fortsatta kränkningar från sovjetiska sida.50 påbörjades försiktigt besöksutbytet i och med att polchefen i besökte , och ägde det första sovjetiska ministerbesöket (jordbruksministern) i rum sedan avbrottet . fortsatte Sverigekritiska artiklar att komma i den sovjetiska pressen, bl.a. en artikel som publicerades i och i av Izvestijakommentatorn , (känd för att ha stått nära) där denne anklagade den för att den inte på ett tillräckligt kraftfullt sätt tog avstånd från tendenserna hos vissa kretsar i att stödja Nato:s ansträngningar att få att närma sig pakten. Han efterlyste realism i relationerna och klagade också på antisovjetiska kampanjer i svenska media, som fick stå oemotsagda av myndigheterna.51 I sitt tal inför den socialdemokratiska partikongressen berörde förhållandet till och konstaterade att inte tvekade att kritisera , men att man eftersträvade goda relationer med detta land. Vi sysslar inte med anti-sovjetism. Vi hävdar nationella intressen, sade . I en del frågor hade och Sovjet- unionen uppfattningar som klart avvek från varandra, i andra hade de båda staterna närliggande ståndpunkter, fortsatte . I en rad sakfrågor fanns det intresse av regelbundna kontakter. hade inget att vinna på att strypa förbindelser som var till ömsesidig nytta, framhöll han, och slog därefter fast att stabila och goda relationer förutsätter att detta land fullt ut respekterar vår terri- toriella integritet. Det får det aldrig råda någon tvekan om när vi talar med företrädare för . I och med detta tal kan vägen sägas ha legat öppen för en verklig normalisering av relationerna mellan och , och en rad besök följde. Ett statsministerbesök planerades för , och ägde också rum , trots mordet på statsminister . I en promemoria från konstaterades att de senaste årens turbulens i förbindelserna torde emellertid ha fått varaktiga verkningar, och en återgång till harmonin är nog utesluten. I sammanhanget hänvisades till att ubåtsintrången fortsatt, och det framhölls att även om inkräktarnas nationalitet inte skulle kunna bestämmas, så torde vågrörelser i opinionen i , som har sitt ursprung i vad som hände åren 1981 1983, vara oundvikliga och föranleda sovjetiskt missnöje och kanske också sovjetiska markeringar i skif- tande former. Incidenter som den i luftrummet utanför (se avsnitt 5.5.4 om incidenter), signalspaningsfartyget sammanstötning med ett sovjetiskt fartyg i , liksom en incident med svenska fiskebåtar i sovjetisk fiskezon, visade på svårhanterligheten i förbindelserna, sades det i pro- memorian.52 I sovjetisk press avspeglades från och med mitten av åttiotalet en mer positiv bedömning av de bilaterala relationernas utveckling, med bl.a. artiklar som uttryckte stöd för den svenska neutra- litetspolitiken som en faktor som bidrog till att bevara fredliga och stabila förhållanden i . Men också Sverigekritiska artiklar förekom, med anspelningar på att högerkrafter i dragit igång en ny, antisovjetisk kampanj och att svenska militära kretsar försökte skrämma med det sovjetiska hotet. I vissa inlägg hävdades att det säkraste försvaret för svensk del stod att finna i en mer aktiv utrikespolitik. Ett högteknologiskt försvar skapade däremot farliga och växande beroendeförhållanden till Förenta staterna.53 3.2.6Den nya sovjetiska öppenheten Statsminister besök i kan sägas ha markerat den slutliga bekräftelsen på att inga hinder längre förelåg från endera sidan för en politisk dialog på högsta nivå. De ut- talanden som under besöket från sovjetisk sida gjordes om respekt för svensk integritet och neutralitet höjde det politiska pris skulle tvingats betala, om det skulle ha visat sig att sovjetiska kränkningar av svenskt territorium fortsatt. En annan faktor som vid sidan av den svenska politiken i besöksfrågorna bidrog till utvecklingen av förbindelserna var den 52De svensk-sovjetiska förbindelserna – det aktuella läget, Inför statsministerns besök i , , HP 1 Er, . nya sovjetiska öppenheten, som avsatte spår också i det bilaterala förhållandet. De gällde bl.a. de humanitära frågorna, men också ett vidgande av ramen för den svensk-sovjetiska dialogen och ut- sträckande av samarbetet till nya områden. Vid mitten av var det dock fortfarande en utestående fråga om den nya öppen- heten och rörligheten kunde få återverkningar även på områden med uppenbara säkerhetspolitiska aspekter, som exempelvis förhandlingarna om avgränsningen av (om dessa se avsnitt 5.5.3).54