sou · GQB310 · 2003-01-01 00:00:00 — nala räddningstjänsten, får ingrepp företas av i stället för av den kommunala nämnden. Vid sanering efter utsläpp av radioaktiva ämnen får, under de förutsättningar som anges i första stycket eller om det är nödvän- digt för att göra det möjligt att åter använda den förorenade egen- domen, den myndighet som ansvarar för saneringen företa sådana ingrepp i annans rätt som anges i första stycket. skall lämna det biträde som behövs. Paragrafen motsvarar 45 § RäL (se prop. 1985/86:170 s. 54 f. och 87 f. samt prop. 1991/92:41). Bestämmelser om ersättning för in- grepp enligt paragrafen finns i 6 kap. 6 och 8 §§. 3 § Den som med stöd av 2 § har beslutat om avspärrning eller ut- rymning, skall hjälpa till med att ordna uppehälle för dem som till följd av åtgärden är i behov därav. Paragrafen motsvarar 46 § RäL (se prop. 1985/86:170 s. 88). Som har berörts i avsnitt 5.1.4 finns det inte några särskilda regler om rätt till ersättning av staten eller kommunen vid myndighetsåtgär- der i form av beslut om avspärrning eller utrymning. Ett beslut om sådana åtgärder grundar således inte någon rätt till ersättning av det allmänna annat än som skadestånd vid fel eller försummelse. Enligt allmänna rättsgrundsatser skall kostnaden för tillåtna ingrepp av myndigheter i princip bäras av den till vars förmån ingreppet sker. Ersättningskraven ingår i den skada som denne har drabbats av. 1985/86:170 s. 4 § Anordning som varaktigt behövs för räddningstjänsten får pla- ceras på annans mark eller byggnad, om det inte medför inverkan av någon betydelse på markens eller byggnadens användningssätt. Beslut om en sådan åtgärd meddelas av en sådan nämnd som av- ses i 3 kap. 10 § eller, i fråga om statlig räddningstjänst, av den myndighet som svarar för räddningstjänsten. Paragrafen motsvarar 47 § RäL och förutsättningarna för åtgärder enligt paragrafen har behandlats i förarbetena till RäL (se prop. 1985/86:170 s. 87 f.). Frågan om ersättning med anledning av att egendom tas i anspråk enligt paragrafen finns i 6 kap. 7 och 8 §§. Dokumentation av beslut om tjänsteplikt och om ingrepp i annans rätt 5 § Den som med stöd av 1 § har beslutat om tjänsteplikt eller med stöd av 2 § har beslutat om ingrepp i annans rätt skall dokumentera beslutet genom protokoll varav framgår vem som har fattat beslu- tet, skäl för beslutet, tidpunkt för beslutet samt mot vem eller mot vad som beslutet har fattats. Bestämmelserna om dokumentation av beslut om tjänsteplikt och om ingrepp i annans rätt har berörts i avsnitt 5.1.3. Besluten grun- dar rätt till ersättning och kan även överklagas, vilket utgör en grund för att besluten skall dokumenteras. Det kan påpekas att kravet på dokumentation är ägnat att bidra till att den som vidtar denna typ av åtgärder gör en noggrann bedömning av om dessa har stöd i lagstiftningen såsom räddningstjänst. Skyldighet att medverka i räddningstjänst eller sanering efter utsläpp av radioaktiva ämnen 6 § En statlig eller myndighet är skyldig att med perso- nal och egendom delta i en räddningsinsats på anmodan av rädd- ningsledaren och vid sanering efter utsläpp av radioaktiva ämnen på anmodan av den myndighet som svarar för saneringen. En sådan skyldighet föreligger dock endast om myndigheten har lämpliga resurser och ett deltagande inte allvarligt hindrar myndighetens vanliga verksamhet. Paragrafen, som motsvarar 34 § RäL, är av central betydelse för att en räddningsinsats skall bli effektiv. Paragrafens bestämmelser knyter an till bestämmelserna om samarbete och samordning mel- lan kommuner och statliga myndigheter enligt 1 kap. 4 §. I propo- sitionen till RäL (se prop. 1985/86:170 s. 81 f.) framhölls sålunda att genom att ansvaret för de olika delarna av räddningstjänsten är uppdelad på olika myndigheter kan räddningsåtgärderna i vissa fall brista i effektivitet. Ett syfte med bestämmelserna om skyldighet att delta i en räddningsinsats, liksom att delta vid sanering, är där- för att göra det möjligt att använda de olika räddningsresurserna på ett effektivare sätt. Ett annat syfte med bestämmelserna i paragrafen är att även andra resurser än räddningsresurser hos statliga och kommunala myndigheter skall kunna utnyttjas. I propositionen till RäL fram- hölls i detta sammanhang att många statliga och kommunala myn- digheter som inte ansvarar för räddningstjänsten har betydelsefulla resurser som de använder i sin verksamhet och som kan vara bety- delsefulla vid en räddningsinsats. Paragrafen gör det möjligt att ta i anspråk dessa resurser. Skyldigheten att delta i ett ingripande med personal och utrustning gäller emellertid enligt paragrafen inte om ett deltagande allvarligt hindrar myndighetens vanliga verksamhet. Det är inte möjligt att i en allmän regel närmare precisera detta. Det får bli en avvägning i det enskilda fallet där avsaknaden av re- surserna i den egna verksamheten måste jämföras med den nytta de skulle göra vid räddningsinsatsen eller saneringen. 1985/86:170 s. 7 § Myndigheter och enskilda skall på begäran av en myndighet som svarar för räddningstjänst eller sanering efter utsläpp av radio- aktiva ämnen lämna upplysningar om personal och egendom som kan användas i räddningstjänsten eller vid saneringen. Paragrafen motsvarar 40 § RäL. Bestämmelserna i paragrafen kny- ter an dels till bestämmelserna i 5 § om skyldighet för statliga och kommunala myndigheter att på anmodan av räddningsledaren delta i en räddningsinsats med personal och egendom, dels till bestäm- melserna om tjänsteplikt för enskilda enligt 1 § och om räddnings- ledarens rätt enligt 2 § att göra ingrepp i annans rätt. Uppgiftsskyldigheten för myndigheter i förevarande paragraf av- ser att göra det möjligt för räddningsledaren att få kännedom om vilka resurser som finns tillgängliga. Det är givetvis viktigt att räddningsorganen på förhand införskaffar uppgifterna. Uppgifts- skyldigheten för enskilda är avsedd att underlätta räddningsorga- nens verksamhet att genom avtal knyta till sig lämpliga resurser hos enskilda. De uppgifter som kommer fram på detta sätt kan också ligga till grund för räddningsledarens beslut att vid en räddningsin- sats förfoga över egendom och besluta om fullgörande av tjänste- plikt. (Se prop. 1985/86:170 s. Medverkan i planering av och vid övningar i räddningstjänst och för sanering vid utsläpp av radioaktiva ämnen 8 § Kommunen är skyldig att delta i planeringen av räddnings- tjänsten vid utsläpp av radioaktiva ämnen från kärntekniska anlägg- ningar i landet och att medverka vid övningar i sådan räddnings- Kommunen är vidare skyldig att medverka i planering och övningar för sanering efter utsläpp av radioaktiva ämnen från kärntekniska anläggningar. Paragrafen motsvarar 29 § RäL (se prop. 1985/86:170 s. 79 och prop. 1991/92:41). 9 § Kommunen och den statliga myndighet som svarar för rädd- ningstjänst skall se till att det finns anordningar för alarmering av räddningsorganen. När ett räddningsorgan gör en räddningsinsats, skall polismyndig- heten underrättas om insatsen. Om effekterna av en olycka kan kräva särskilda åtgärder till skydd för befolkningen eller miljön i ett annat land än , skall det räddningsorgan som gör räddningsinsatsen under- rätta berörd myndighet i det andra landet. Paragrafen, som motsvarar 30 § RäL, gäller såväl den kommunala som den statliga räddningstjänsten (se prop. 1985/86:170 s. 79 och prop. 1998 /99:64). Med alarmering av räddningsorgan avses möj- ligheten för allmänheten att larma räddningsorgan (ingående alar- mering) och möjlighet att kalla räddningsorgan till utryck- ning(utgående alarmering). Med anordningar för alarmering avses inte bara alarmeringscentraler utan också hjälptelefoner och brand- skåp för omgående alarmering som kan behöva sättas upp på speci- ella platser där möjligheter till alarmering bedöms vara otillfreds- ställande. En förutsättning för effektiva räddningsinsatser är att rädd- ningsorganen larmas . Det är därför viktigt att det finns väl fungerande anordningar som ständigt kan ta emot larm. För den som är i behov av hjälp är den normala larmvägen vid ett nödläge att nå samhällets räddningsorgan genom nödnumret 112 och . Även om teleoperatörerna har ett ansvar för förmedlingen av nödnumret 112 måste ändå en myndighet som svarar för räddningstjänst kunna ta emot allmänheten som söker hjälp. Det är angeläget att det finns tillgång till anordningar för alarme- ring även i händelse av avbrott i ordinarie larmförbindelser för alarmering av räddningsorganen. Bestämmelserna i paragrafen tar sikte även på detta. Det bör av handlingsprogrammen för statliga och kommunala åtgärder till skydd mot olyckor (se avsnitt 4.2.3 och 4.2.4) framgå hur allmänheten kan larma räddningsorgan vid avbrott eller störningar t.ex. på telenätet. (Se vidare Bilaga 2 till detta betänkande.) Ersättning till kommun för medverkan i räddningstjänst m.m. 1 § Om en kommun har medverkat i en annan kommuns rädd- ningstjänst, har kommunen rätt till skälig ersättning av den andra kommunen. Om en kommun har medverkat i statlig räddningstjänst eller vid sanering efter utsläpp av radioaktiva ämnen eller vid övningar i så- dan räddningstjänst eller sådan sanering, har kommunen rätt till skälig ersättning av staten. Paragrafen motsvarar 35 § RäL (se prop. 1985/86:170 s. 34 f. och 82 samt prop. 1991/92:41). Rätten till ersättning enligt paragrafen har berörts i avsnitten 5.5.2 och 5.5.3. Ersättningsrättens anknyt- ning till begreppet räddningstjänst berörs också i anslutning till 3 § nedan. Räddningstjänstbegreppet är definierat i 1 kap. 3 § och har behandlats i avsnitt 5.1.3. 2 § Vid med anledning av utflöde i vat- ten av olja eller andra skadliga ämnen har kommunen rätt till er- sättning av staten för den del av räddningstjänstkostnaderna som överstiger ett av regeringen fastställt belopp, om utflödet har in- träffat utanför Sveriges sjöterritorium eller inom en del av sjöter- ritorier där räddningsinsatser skall göras enligt 4 kap. 6 § eller inom , eller . Om en kommun har haft kostnader för sanering med anledning av sådant utflöde i vatten av olja eller andra skadliga ämnen som avses i första stycket har kommunen rätt till ersättning av staten för den del av saneringskostnaderna som överstiger ett av regering- en fastställt belopp. Paragrafens första stycke motsvarar 36 § RäL (se prop. 1985/86:170 s. 34 f. och 82 f.). Rätten till ersättning enligt paragrafen har be- rörts i avsnitten 5.5.2 och 5.5.3. Ersättningsrättens anknytning till begreppet räddningstjänst berörs också i anslutning till 3 § nedan. Räddningstjänstbegreppet är definierat i 1 kap. 3 § och har be- handlats i avsnitt 5.1.3. Den sanering som skall ske inom ett skadat område efter en räddningsinsats är inte räddningstjänst. Enligt paragrafens andra stycke får kommunen ersättning även för saneringsåtgärder med anledning av sådant utflöde som avses i första stycket. Bestämmel- sen i andra stycket har sin motsvarighet i 65 § RäF. 3 § Om en räddningsinsats i har med- fört betydande kostnader, har kommunen rätt till ersättning av staten för den del av räddningstjänstkostnaderna som överstiger en självrisk. Självrisken beräknas enligt grunder som regeringen fast- ställer. Paragrafen motsvarar 37 § RäL (se prop. 1985/86:170 s. 83). Rätten till ersättning enligt paragrafen har berörts i avsnitten 5.5.2 och 5.5.3. Ersättningsrätten knyter direkt an till begreppet räddnings- tjänst som är definierat i 1 kap. 3 § och har behandlats i avsnitt 5.1.3. Som framgår av avsnitt 5.1.3 måste en åtgärd eller ett ingripande för att betraktas som räddningstjänst bedöms vara i hög grad ange- lägen och försvarlig och dessutom framstå som en tidsmässig nöd- åtgärd. Andras agerande skall inte kunna avvaktas utan risk. Kon- sekvenserna av en olycka skall inte lämpligen kunna avvärjas och behovet av att hindra eller begränsa skador skall inte kunna tillgo- doses på annat sätt än genom samhällets räddningstjänst. Som också framgår av avsnitt 5.1.3 måste ett ingripande för att betraktas som räddningstjänst syfta till att direkt och preciserat skydda eller tillvarata väsentliga värden genom att hindra eller be- gränsa skador på människor, egendom eller miljön. Att skyddsvär- det och att ett ingripande skall ha hög angelägenhetsgrad under- stryks av att lagstiftningen som reglerar räddningstjänst är en s.k. speciallag som medger att sådana åtgärder får vidtas i form av rädd- ningstjänst, som eljest ankommer på ett annat eller flera andra samhällsorgan eller enskilda att vidta. innebär ock- så att tvångsåtgärder kan riktas mot enskilda genom tjänsteplikt och genom ingrepp i annans grundlagsskyddade rätt. Räddnings- tjänst innefattar således åtgärder som endast bör kunna vidtas un- der särskilda omständigheter. Utrymmet för att bedöma om det föreligger en räddningstjänstsituation är därför redan av dessa skäl mycket snävt. Härtill kommer att räddningstjänst endast föreligger om samtli- ga de i 1 kap. 3 § angivna fyra kriterierna är uppfyllda, nämligen behovet av ett snabbt ingripande, det hotade intressets vikt, kost- naderna för insatsen och omständigheterna i övrigt. De uppställda kriterierna innebär en begränsning i den skyldighet att göra en räddningsinsats som eljest föreligger enligt de tidigare nämnda grundförutsättningarna för att räddningstjänst skall anses föreligga. Sålunda syftar t.ex. kriteriet omständigheterna i övrigt till att ur- skilja de situationer då en insats i samhällets räddningstjänst inte skall göras, även om övriga förutsättningar och kriterier för rädd- ningstjänst är uppfyllda. Kommuners rätt till ersättning enligt den förevarande paragrafen föreligger endast för kostnader som är direkt knutna till åtgärder som är att anse som räddningsinsatser. En räddningsinsats pågår endast så länge som de angivna förutsättningarna för rädd- ningstjänst föreligger. Kostnader för åtgärder som räddningstjänst- personalen därefter kan komma att vidta är inte ersättningsgilla en- ligt paragrafen. 4 § Den som på grund av tjänsteplikt eller frivilligt efter anmodan av räddningsledaren har medverkat i räddningstjänst enligt denna lag eller i övning i sådan tjänst har rätt till skälig ersättning för kostnader för resa och uppehälle samt för arbete och tidsspillan enligt bestämmelser som meddelas av regeringen eller den myndig- het som regeringen bestämmer. Denne har också rätt till ersättning för skada på kläder och andra personliga tillhörigheter. Första stycket gäller inte den som har erhållit ersättning av nå- gon annan eller på grund av tjänst eller annars genom avtal har rätt till ersättning för medverkan i räddningstjänst. Ersättning enligt första stycket skall betalas av kommunen till den som har medverkat i eller i övning i sådan tjänst och av staten till den som har medverkat i statlig rädd- ningstjänst eller i övning i sådan tjänst. Paragrafen motsvarar med visst tillägg 48 § RäL (se prop. 1985/86:170 s. 89). 5 § I lagen (1977:265) om statligt personskadeskydd och lagen (1977:266) om statlig ersättning vid ideell skada m.m. finns be- stämmelser om ersättning vid personskada till den som har med- verkat i räddningstjänst enligt denna lag eller i övning i sådan tjänst. Paragrafen motsvarar 49 § RäL (se prop. 1990/91:102). 6 § Har utrustning för räddningstjänst eller sanering efter utsläpp av radioaktiva ämnen tillhandahållits frivilligt eller tagits i anspråk med stöd av 5 kap. 2 §, har egendomens ägare eller innehavare rätt till ersättning för skada på eller försämring av egendomen, förlorad avkastning eller nytta av egendomen och kostnad med anledning av att egendomen har tillhandahållits. Första stycket gäller inte den som har erhållit ersättning av nå- gon annan eller på grund av tjänst eller annars genom avtal har rätt till ersättning för att tillhandahålla egendom för räddningstjänst eller sanering efter utsläpp av radioaktiva ämnen. Första stycket gäller inte heller den som har tillhandahållit egendom för rädd- ningstjänst, om räddningsinsatsen har avsett att hindra eller be- gränsa skada på dennes egendom eller har föranletts av olycka i dennes verksamhet. Paragrafen, som motsvarar 50 §, innehåller föreskrifter om ersätt- ning vid ingrepp i annans rätt enligt 5 kap. 2 §, som innebär att ut- rustning tas i anspråk för att användas vid ett räddningsingripande. Föreskrifterna gäller även om egendomen tillhandahålls frivilligt. I 8 §, som motsvarar 52 § RäL, finns bestämmelser om vem som skall betala ersättningen. Frågan om ersättning vid ingrepp i annans rätt och vem som skall betala sådan har behandlats ur olika aspekter i förarbetena till RäL bl.a. mot bakgrund av bestämmelserna i 2 kap. 18 § RF (se prop. 1985/86:170 s. 54 f. och 89 f.). 7 § Om egendom tas i anspråk genom åtgärd enligt 5 kap. 4 §, är ägaren eller innehavaren berättigad till ersättning för förlorad av- kastning eller nytta. Paragrafen motsvarar 51 § RäL. I 8 § finns bestämmelser om vem som skall betala ersättning enligt paragrafen. 8 § Ersättning enligt 6 och 7 §§ skall betalas av kommunen eller, i fråga om statlig räddningstjänst och sanering efter utsläpp av radio- aktiva ämnen, av staten. Paragrafen motsvarar 52 § RäL och reglerar vem som skall betala ersättning som avses i 7 och 8 §§. Frågan om vem som i vissa fall skall betala ersättning enligt 7 §, som motsvarar 50 § RäL, har be- rörts i prop. 1985/86:170 s. 54 f. Bestämmelser om bemyndiganden, ansvar och överklagande 1 § Regeringen får i de avseenden som behandlas i denna lag med- dela ytterligare föreskrifter som rör skydd för liv, hälsa och miljön samt utbildning. Regeringen får överlåta åt förvaltningsmyndighet eller kommun att meddela sådana föreskrifter. Regeringen får meddela föreskrifter om förbud helt eller delvis mot eldning utomhus och om liknande förebyggande åtgärder mot brand. Regeringen får överlåta åt en myndighet eller åt kommun att meddela sådana föreskrifter. Paragrafens första stycke som motsvarar 61 § RäL, innehåller i första punkten ett bemyndigande enligt 8 kap. 7 § RF för regeringen att i de avseenden som behandlas i lagen meddela ytterligare föreskrifter som rör liv, hälsa och miljön samt utbildning, I andra meningen finns också ett bemyndigande enligt 8 kap. 11 § RF för regeringen att överlåta åt förvaltningsmyndighet eller kommun att meddela sådana föreskrifter. Som har framhållits i avsnitt 4.4.3 bör och kommunen meddela föreskrifter om vilka objekt som från brand- skyddssynpunkt skall omfattas av rengöring och brandskyddskon- troll enligt 3 kap. 3 § och om frister för rengöring och sådan kon- troll. bör också, enligt vad som har framhållits i samma avsnitt och i avsnitt 8.4, kunna föreskriva om utbildning för personalen i såväl räddningstjänst som i verksamhet för rengöring och brandskyddskontroll. Det senare innebär också att Räddnings- verkets föreskrifter tar sikte på att personalen har viss kompetens eller vad som brukar kallas kompetensutbildning. I avsnitt 5.2.3 har framhållits att regeringen skall ange vilka typer av byggnader eller andra anläggningar på vilka det enligt 2 kap. 4 § bör ställas särskida krav på dokumentation av brandskyddet. Det skall emellertid ankomma på att meddela närmare föreskrifter för verkställigheten av bestämmelserna i 2 kap. 4 §. Kommunen bör enligt vad som har framhållits i avsnitt 5.2.3 och i anslutning till nyssnämnda paragraf fastställa frister för när brand- skyddsdokumentation skall redovisas till kommunen för olika ty- per av byggnader eller anläggningar. bör enligt vad som har framhållits i avsnitt 6.2.3 fastställa vilka anläggningar som skall omfattas av bestämmelserna i 2 kap. 5 §. Detsamma bör gälla i fråga om flygplatser som avses i nämnda bestämmelser. Paragrafens andra stycke innehåller en särskild bestämmelse rörande eldningsförbud utomhus. Till bestämmelsen knyts särskil- da ansvarsbestämmelser enligt 4 §. Paragrafens andra stycke tar även sikte på att föreskrifter kan ges bl.a. om att den som vill göra upp eld av större omfattning utomhus skall anmäla detta. 2 § Regeringen får meddela föreskrifter om begränsning i rätten för den som utför rengöring och kontroll enligt 3 kap. 3 § eller tillsyn enligt 3 kap. 4 § att driva eller annars ta befattning med närings- verksamhet som gäller handel med brand- eller livräddningsredskap eller meddelande av försäkringar som har samband med brand. Bestämmelsen motsvarar 62 § RäL. 3 § Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får besluta om att enskilda, företag, organisationer eller andra sam- manslutningar skall medverka vid övningar av betydelse för befolk- ningsskyddet eller den räddningstjänst som skall bedrivas under höjd beredskap. Bestämmelsen motsvarar 63 § RäL. 4 § Till böter skall den dömas som 1. uppsåtligen eller av oaktsamhet bryter mot förbud mot eld- ning utomhus som har meddelats med stöd av 1 § andra stycket, 2.uppsåtligen eller av oaktsamhet underlåter att ge upplysningar eller lämna ut handlingar enligt 3 kap. 4 § eller 5 kap. 6 §, 3.uppsåtligen eller av oaktsamhet lämnar oriktig uppgift om förhållande av betydelse vid fullgörande av uppgiftsskyldighet som följer av 3 kap. 4 § eller 5 kap. 6 §, 4.uppsåtligen eller av oaktsamhet underlåter att fullgöra vad som åligger honom enligt 2 kap. 2 eller 6 §, 5.utan att ha laga förfall uppsåtligen eller av oaktsamhet under- låter att fullgöra tjänsteplikt som åligger honom enligt 5 kap. 1 §, 6.uppsåtligen hindrar eller försöker hindra en åtgärd som beslu- tats enligt 5 kap. 2 § första stycket eller annars utan giltig ursäkt åsidosätter sådan åtgärd. I ringa fall skall inte dömas till ansvar. Till ansvar enligt första stycket skall inte dömas, om ansvar för gärningen kan ådömas enligt . Den som har överträtt ett vitesföreläggande eller ett vitesförbud skall inte dömas till ansvar enligt denna lag för gärning som om- fattas av föreläggandet eller förbudet. Paragrafen motsvarar 58 § RäL. 5 § Ett beslut om fullgörande av tjänsteplikt enligt 5 kap. 1 § eller om ingrepp i annans rätt enligt 5 kap. 2 § gäller även om det över- klagas. Om det föreligger särskilda skäl, får en tillsynsmyndighet be- stämma att dess beslut skall gälla även om det överklagas. Paragrafen motsvarar 59 § RäL 6 § Ett beslut av en räddningsledare om fullgörande av tjänsteplikt enligt 5 kap. 1 § eller om ingrepp i annans rätt enligt 5 kap. 2 § får överklagas hos . I övrigt får räddningsledarens beslut med stöd av denna lag eller föreskrifter som meddelats med stöd av lagen inte överklagas. En nämnds beslut enligt denna lag eller enligt föreskrifter som meddelats med stöd av lagen får över- klagas hos . och andra tillsynsmyndigheters beslut får över- klagas hos allmän förvaltningsdomstol. Detsamma gäller en statlig myndighets beslut enligt 5 kap. 2 och 4 §§. Prövningstillstånd krävs vid överklagande till kammarrätten. Paragrafen motsvarar 60 § RäL. 7 § Frågor om ersättning enligt 6 kap. 4, 6 och 7 §§ prövas i fråga om eller övning i sådan tjänst av den eller de kommunala nämnder som ansvarar för räddningstjänsten, eller i fråga om statlig räddningstjänst och sanering efter utsläpp av radioaktiva ämnen, av den myndighet som svarar för räddnings- tjänsten eller saneringen. Paragrafen motsvarar 85 § RäF 8 § I 22 a § förvaltningslagen (1986:223) finns bestämmelser om överklagande hos allmän förvaltningsdomstol. Andra beslut av statlig myndighet än beslut enligt 6 kap. 2 – 4, 6 och 7 §§ får dock inte överklagas. Om en kommun överklagar ett beslut enligt 6 kap. 2 eller 3 §, skall vara kommunens motpart sedan hand- lingarna i ärendet har överlämnats till domstolen. Paragrafen motsvarar delvis 86 § RäF. Genom paragrafens andra stycke har möjlighet öppnats för staten till talerätt genom Rädd- ningsverket för det fall att verkets beslut om ersättning till en kommun ändras av en förvaltningsdomstol efter ett överklagande (se avsnitt 5.5.3). 8 kap. Övriga bestämmelser under höjd beredskap m.m