sou · GQB329d4 · 2003-01-01 00:00:00 — Forskning om boendestandard och fysiska miljöhinder i bostaden visar även att bostäder med hög standard kan rymma tillgänglighetshinder för äldre personer (1997 och 1999). Avsaknad av stödhandtag vid WC/dusch samt köksbänkskåp utan utdragbar inredning var, enligt en studie bland personer i åldern 75 i en svensk kommun, de miljöhinder som främst orsakade tillgänglighetsproblem i förhållande till personernas funktionella begränsningar. Avsaknad av hiss i flerbostadshus har länge uppmärksammats som ett huvudproblem när det gäller fysisk tillgänglighet i boendet. bodde en fjärdedel av de som var en eller flera trappor upp utan hiss och åtta av tio i ålders- gruppen kunde inte utan hjälp nå sin bostad med rullstol (prop. 1997/98:113). Problemet är särskilt markant i större städer. I ligger var femte lägenhet i trevåningshus som är byggda och som i flertalet fall saknar hiss (Äldre- centrum 2001). Även i högre hus byggda är det vanligt att det finns trappor mellan det plan där hissen stannar och gatan. Aktuella uppgifter om tillgången till hiss i olika typer av bostads- hus saknas. SCB:s bostads- och hyresundersökningar ger informa- tion om tillgång till hiss för hushåll som bor på tredje våning och uppåt i flerfamiljshus (SCB 2001b). Undersökningar visar dock inte hur många hushåll som bor på första och andra våningen och saknar hiss. Inte heller ger uppgifterna någon bild av om de boende i hus med hiss måste passera trappor för att komma från det plan där hissen stannar och ut på gatan. Uppgifterna från bostads- och hyresundersökningen visar att det är betydligt vanligare att det saknas hiss till tredje våningen än till högre våningar. Mönstret är likartat för boende i hyresrätter och bostadsrätter. Med stigande ålder tycks dock andelen boende på tredje våning utan tillgång till hiss minska i hyresrätter, medan den består i bostadsrätter. Även om procentandelarna kan förefalla relativt låga är det ett betydande antal hushåll som bor på tredje våningen utan tillgång till hiss. Tillgång till hiss i hyresrättslägenheter 1999 (procent) Källa: SCB. Tillgång till hiss i bostadsrättslägenheter 1999 (procent) Källa: SCB. I den intervjuundersökning av 55 64-åringars boendeplanering som SENIOR 2005 låtit genomföra uppgav nästan sex av tio sva- rande att de har trappor inne i bostaden och drygt fyra av tio hade trappor utan hiss för att komma till och från bostaden (se bilage- del D). Det förra gällde nästan enbart i småhus och det senare nästan enbart i lägenhet. Resultaten visar att frågan om trappor inte bara är viktig i flerbostadshus utan även har betydelse för möjligheterna att röra sig inne i relativt nya villor och radhus. Den som har ett funktionshinder kan enligt lagen (1992:1574) om bostadsanpassningsbidrag m.m. få bidrag till vissa åtgärder som behövs för att anpassa bostaden så att den fungerar ändamålsenligt. Syftet med lagen är att ge personer med funktionshinder möjlighet till ett självständigt liv i eget boende. Kommunerna svarar för att bidrag lämnas till anpassning och återställning av bostäder enligt bestämmelserna i lagen. har tillsyn över kommunernas bidragsverksamhet. lämnar också en rapport om bostadsanpass- ningsbidraget till regeringen. Rapporten innehåller vissa statistiska uppgifter som t.ex. antal bidrag, beloppens storlek och fördelning av bidrag mellan småhus och flerfamiljshus. Den senaste omfattan- de uppföljningen gjorde . beviljades 57 800 bostadsanpassningsbidrag, 2 100 fler än året innan (2001a). var an- talet beviljade bidrag omkring 30 000 . Kommunernas sam- manlagda utgifter för bostadsanpassningarna uppgick till 710 mil- joner kronor. Det genomsnittliga beloppet per bidrag var . av alla bidrag som beviljas avser belopp . Ett par procent av alla bidrag är och i några få fall är det fråga om miljonbelopp. var beloppet per beviljat bidrag genom- snittligt nästan dubbelt så stort för anpassningar i småhus jämfört med anpassningar i flerbostadshus. Kommunernas kostnader för bostadsanpassningsbidrag varierar mycket kraftigt, per invånare. Vissa av dessa skillnader kan, enligt , ha att göra med befolkningssammansättning och bostadsbestånd. En stor del av bostadsanpassningarna görs hos äldre personer som bor i småhus. Anpassningar i småhus är ofta dyrare än anpassningar i flerbostadshus. Boendet omfattar stora ekonomiska värden för enskilda människor, företag och myndigheter. Till stor del handlar det om långsiktiga investeringar och tillgångar . En slutsats av de demografiska och samhällsekonomiska scenarier som vi tidigare tecknat är att också dessa ekonomiska värden behöver uppmärksammas mycket mer fram över, inom forskning, planering och politik. Effekterna av en åldrande befolkning kan komma att bli märk- bara även inom bostadssektorn. I underlag till /2000 (SOU 2000:7, bilaga 1) finns en beräkning av bruttoinvesteringar i boendet fram . Beräkningen visar på en betydande tillväxt i bostadsinvesteringar till mitten av 2000-talets . Därefter dämpas tillväxten av att befolkningen minskar för att framåt ligga på en låg nivå. Konjunk- turinstitutets beräkning tyder på att det bör finnas goda förutsättningar att göra investeringar i boendet som stärker möjligheterna till ett aktivt åldrande. Förutsätt- ningarna för sådana insatser kan vara sämre , när olika problem till följd av bristande tillgänglighet m.m. blir märk- bara. Men man måste naturligtvis komma ihåg att det finns det andra faktorer än befolkningsutvecklingen och dess effekter på samhällsekonomin som kan påverka utvecklingen av investeringar i boendet. Bruttoinvesteringar i bostäder 1990 2015. Volym- förändringar i procent Källa: /2000 (SOU 2000:7). En fråga som ofta har diskuterats är sambandet mellan familje- bildning och tillgången på bra bostäder till rimligt pris. En generell iakttagelse är att anpassningen av bostaden i förhållande till för- ändringar i hushållets storlek är trög bland personer som är (Abramsson, Borgegård & 2000). Medan barn- familjer förhållandevis snabbt utökar sin bostadsyta i takt med att familjen blir större så är de äldre hushållen betydligt långsammare med att minska sin bostadsyta när barnen flyttar ut. Vissa hushåll gör det inte alls, andra gör det först när de inte orkar sköta en stor bostad. Vilken är sannolikheten för att småhus- områden kommer att efterfrågas ? När det gäller bostäderna har det gått att se en tydlig tendens till polarisering, eller segregering, i bostadsstocken mellan hyresrätter, bostadsrätter och äganderätter, liksom mellan de bostadsområden som är uppbyggda med dessa upplåtelseformer (Borgegård m.fl. i bilagedel D). Det är emellertid kombinationen av upplåtelseform, service, läge och hushållens sammansättning som bidrar till polariseringen. Prisnivåerna kan i så fall komma att skärpas ytterligare, inte bara regionalt utan även lokalt. Läget i landet och läget i kommunen kommer sannolikt att spela en allt större roll. I har ÆldreForum, ett oberoende råd tillsatt av social- ministern, tecknat ett scenario som beskriver äldregruppen som starkt skiktad (ÆldreForum 1999). Dels finns de ekonomiskt starka pensionärer som sålde sina småhus när efterfrågan ännu var stor och investerade pengarna i ett anpassat seniorboende. Dels finns de ekonomiskt svaga pensionärer som bor kvar i småhus som blir allt mindre värda och som de i allt mindre utsträckning orkar sköta. Scenariot bygger på en prognos som pekar på att det om 10 kommer att finnas fler större villor och radhus till salu än unga familjer som är intresserade av att köpa dem. Med bestående tröghet för äldre på fastighetsmarknaden kan det också finnas skäl att diskutera nya former för att omvandla reala tillgångar som är bundna i t.ex. småhus till rörligt kapital. Sådana har utvecklats i bl.a. , där småhusboendet är utbrett bland äldre personer. En viktig del av hushållsekonomin är boendekostnaderna. ökade boendekostnaderna kraftigt i . Hyrorna ökade snabbt, steg de realt med i genomsnitt (2001). ökade även boendekostnaderna i ägda småhus, men inte i samma omfattning. SCB:s senaste bostads- och hyresundersökning visar att skillnaderna i nettoutgiften för boendet i genomsnitt varierade från i ägda småhus till i hyresrätter bland hushåll där båda makarna var eller äldre (SCB 2001b). För ensamstående personer som var låg nettokostnaden för boendet i genomsnitt på oavsett om de bodde i hyresrätt, bostadsrätt eller ett småhus som de själva ägde. För många äldre är bostadstillägget för pensionärer () och det särskilda bostadstillägget för pensionärer () av stor be- tydelse. En studie från av pensionärshushållens eko- nomiska resurser efter att de har betalat sin hyra eller bostads- kostnad ger en bild av hur detta fungerade i praktiken (1998). Studien bygger på data från SCB:s Inkomstfördelningsundersökning 1995 (HINK), som om- fattar cirka 4 000 pensionärer. För makar och sammanboende var det ovanligt att ha mindre kvar än socialbidragsnormen när skatt och hyra var betald. Däremot låg ungefär vart femte en- personshushåll i åldern under socialbidragsnormen. En tredjedel av dessa låg mer än års rekom- menderade socialbidragsnorm (för ensamboende ). Många hushåll som låg under socialbidragsnormen var berättiga- de till BTP, men hade inte sökt bostadstillägg. Det gällde för av de hushåll som bestod av en person och för 40 pro- cent av de hushåll som bestod av makar eller sammanboende. Personerna i dessa hushåll kan medvetet ha avstått från att söka bostadstillägg, men det är också möjligt att många av dessa per- soner inte kände till sina rättigheter eller att det krävs en särskild ansökan för att beviljas BTP. Det är således inte uteslutet att en mer aktiv information om bostadstillägg för pensionärer skulle ge fler äldre personer bättre resurser att åldras med bibehållet obe- roende. Knappt var tionde hushåll under socialbidragsnormen kom från länder utan pensionsavtal med . De har därför låg eller ingen pension alls. I vår framtidsbild är det lika vanligt att människor planerar sitt boende inför åldrandet som privatekonomin. För att detta ska bli verklighet krävs fler alternativ som svarar mot människors önske- mål och boendeerfarenhet samt bättre information om hur bostä- der kan anpassas till de krav som åldrandet ställer. Jämfört med de insatser som gjordes för att underlätta kvarboende högt upp har utvecklingsarbetet inom det vanliga boendet för äldre personer varit påfallande litet . Intresset för dessa frågor är också relativt svagt bland kommuner, byggherrar, förvaltare och äldre personer själva. Nationella mål samt statens styrmedel och insatser Allmänt sett finns det goda förutsättningar i lagstiftningen för förebyggande insatser inom boendeområdet. En förebyggande boendepolitik är i linje med de bostadspolitiska mål som antog (prop. 1997/98:119): Bostaden är en social rättighet och bostadspolitiken ska skapa förutsättningar för alla att leva i goda bostäder till rimliga kostnader och i en stimulerande och trygg miljö inom ekologiskt hållbara ramar. dra till jämlika och värdiga levnadsförhållanden och särskilt främja en god uppväxt för barn och ungdomar. De bostadspolitiska målen förutsätter ett brett perspektiv på boendet. Ett sådant perspektiv anges också i den s.k. Habitat- agendan för en hållbar stads- och bebyggelseutveckling, som Sve- rige anslutit sig till. Enligt Habitatagendan ska bostäder inte bara finnas i tillräckligt antal utan också vara lämpliga, tillgängliga, ekonomiskt överkomliga och kunna innehas med rättsligt skydd (2001). Vidare anger Habitatagendan att bo- städer också måste underhållas och vid behov förbättras. Boende- planeringen måste integreras med annan planering och bostads- politiken samordnas med den övergripande politiken för ekono- misk, miljömässig och social utveckling. Habitatagendan betonar också bostadspolitikens och boendeplaneringens betydelse för att öka den sociala integrationen och bekämpa segregation. Den för och Habitat pekade inför FN:s Generalförsamlings extra möte med uppföljning av Habitatagendan ut några viktiga frågeställningar i det fortsatta arbetet. Där ingår bl.a. att öka tillgången på bostäder för äldre personer och att genomföra nödvändigt underhåll och nöd- vändig upprustning av det existerande bostadsbeståndet. Vi anser att det finns skäl att ytterligare uppmärksamma statens styrmedel och effekterna av statens insatser när det gäller den fysiska tillgängligheten i boendet. Bostadsanpassningsbidraget fyller en mycket viktig funktion för anpassningar i äldre bostadshus samt för omfattande anpassningar i nybyggda och ombyggda bostadshus. Frågan är dock om staten också kan bidra till att enklare anpassningar görs i tidigare skeden. görs sådana anpassningar ofta först när olika hinder i bostäderna leder till allvarliga problem, bl.a. på grund av funktionsnedsättningar som ofta följer med det naturliga åldrandet. De allra flesta äldre och medelålders personer bor i småhus som de själva äger. För dessa saknas såväl information som incitament att förbättra till- gängligheten. Det är också ont om information om fysisk till- gänglighet i nybyggda och renoverade hus. Inte heller finns det tydliga incitament för dem som flyttar in i dem eller tillbaka till dem att själva ställa frågor om tillgängligheten. I många äldre flerfamiljshus är avsaknad av hiss, eller hinder för att komma från hissen till bostaden eller gatan, ett betydande problem . Den frågan bör också belysas i förhållande till de bostadsanpassningar som det går att få bidrag till och andra insatser från statens sida. Även om det statistiska underlaget är bristfälligt är det uppenbart att en förbättrad tillgång till hiss i det befintliga bostadsbeståndet handlar om betydande ekonomiska investeringar för bostadsbolag och bostadsrättsföreningar. När det gäller tillgängligheten i nybyggda och ombyggda bostadshus är det dessutom möjligt att signalerna behöver bli tydligare om vikten av att de nu gällande byggreglerna tillämpas och att den kunskap om tillgänglighet till byggd miljö som finns används vid projektering och planering. Inom ramen för en samlad analys av styrmedel och insatser behöver också betydelsen av att gällande byggregler tillämpas vid ny- och ombyggnationer upp- märksammas. Bör t.ex. bostadsanpassningsbidrag ges för alla typer av anpassningar som är aktuella i bostadshus som byggs eller byggs om eller bör bidraget i sådana hus från och med t.ex. förbehållas bostadsanpassningar som görs för att tillgodose om- fattande individuella behov? Vi reser frågan som ett exempel på en av flera möjliga åtgärder som behöver diskuteras och analyseras, utan att nu binda oss för något förslag. Vi vill betona att en förebyggande boendepolitik måste ta hänsyn till bl.a. de ekonomiska förhållanden som för många begränsar möjligheterna att göra val på bostadsmarknaden. Hyresrätten är t.ex. en vanligare upplåtelseform bland arbetare i alla åldersgrupper och bland ensamboende. Flera lagar reglerar eller påverkar planeringen för ett långsiktigt boende under åldrandet. Lagen (2000:1383) om kommunernas bostadsförsörjningsansvar anger att varje kommun skall planera bostadsförsörjningen i syfte att skapa förutsättningar för alla i kommunen att leva i goda bostäder och för att främja att ända- målsenliga åtgärder för bostadsförsörjningen förbereds och genom- förs. Om det behövs för att främja bostadsförsörjningen skall en kommun anordna bostadsförmedling. Lagen ger också länsstyrel- serna i uppgift att lämna kommunerna i länet råd, information och underlag för deras planering av bostadsförsörjningen. Kommuner- nas ansvar för planeringen för ett långsiktigt boende under åldran- det grundas på 1 § Kommunallagen (1991:900). I Socialtjänstlagen (2001:453) beskrivs socialnämndens medverkan i samhällsplane- ringen. ska också verka för att människor får goda bostäder och göra sig väl förtrogen med levnadsförhållandena i kommunen för äldre människor. I lagens förarbeten nämns även äldres boende. I regeringens proposition Bostadsförsörjningsfrågor m.m. (prop. 2000/01:26) anges inriktningen av olika åtgärder för bostadsförsörjningen i kommunen. Utgångspunkten bör vara en lokal bedömning av de långsiktiga behoven på bostadsmarknaden som innefattar alla kom- muninvånares behov. Åtgärderna avser inte endast nyproduktion utan i många kommuner är det i första hand fråga om olika insatser i de befintliga bostadsområdena. I planeringen finns det skäl att särskilt uppmärksamma behovet av bostäder för vissa hushåll, t.ex. äldre, funktionshindrade och ungdomar. Kommunerna har också huvudansvaret för den fysiska plane- ringen, dvs. planering av mark- och vattenanvändning och utveck- ling av bebyggelse och anläggningar. Planeringsprocessen regleras i (1987:10). Syftet är att planeringsarbetet ska ske med öppenhet och insyn och med ett starkt medborgar- inflytande. Motivet för detta är att beslutsunderlaget blir bättre, att besluten får en bättre förankring samt att det är en självklar rättighet att få påverka den egna närmiljön. I dagens samhälls- planering är begreppet hållbar samhällsutveckling vanligen grund- läggande för arbetet med att formulera mål. har emellertid fokus legat på den ekologiska dimensionen, inte minst när regering och riksdag utvecklat svenska nationella mål. Man har dock in- begripit viktiga sociala och kulturella aspekter samt hälsa. Andra aspekter som ska beaktas i samhällsplaneringen och som kommu- nerna kan behöva formulera egna mål för gäller t.ex. tillgänglighet till olika samhällsfunktioner, både allmänt och för funktions- hindrade och andra särskilda grupper som barn, ungdomar och äldre. Detta gäller en trygg och estetiskt tilltalande offentlig miljö, delaktighet och samverkan i det offentliga livet, goda uppväxt- villkor, gemenskap och trygghet i boendemiljön m.m. har regeringens uppdrag att sprida exempel som närmare belyser hur kommunerna i olika situationer konkret kan arbeta med bostadsförsörjningsplaneringen. arbetar nu med projektet boendeplanering. I det sägs att Bo- verket dels ska informera kommuner och län om lagen om kommu- nernas ansvar för bostadsförsörjningen, dels ska myndigheten inspirera kommunerna att aktivt arbeta med boendefrågorna. Detta görs genom att ta fram och sprida goda exempel på hur kommuner med olika förutsättningar kan driva dessa frågor. sättningar avses bostadsmarknadsläge och befolkningsutveckling. är att samverkan mellan fysisk planering, planering för bostadsförsörjning och boendesociala frågor ofta brister. Detta gäller såväl kommuner som länsstyrelser. I sitt arbete med att sprida goda exempel på boendeplanering bör även kunna uppmärksamma planeringen för äldre per- soners ordinära boende. Tillgänglighet vid ny- och ombyggnationer Alla byggnadsverk, dvs. byggnader och andra anläggningar, som uppförs ska uppfylla de väsentliga tekniska krav som finns i bygg- lagstiftningen. Dessa krav anges i (1987:10), lagen (1994:847) om tekniska egenskapskrav på byggnadsverk m.m. och i förordningen(1987:1215) om tekniska egenskapskrav på byggnadsverk m.m. För vissa byggnader finns det dessutom spe- ciella krav på hur byggnaden ska vara tillgänglig för och kan användas av personer med nedsatt rörelse- eller orienterings- förmåga. Byggregler och Konstruktionsregler innehåller mer detaljerade regler till en del av bestämmelserna i lagar och förordningar. har i samarbete med tagit fram (2001), med kom- mentarer till byggregler. är avsedd att an- vändas som uppslagsbok vid planering och projektering av bygg- nader och utemiljö och tar upp det som en projektör vanligen behöver veta om funktionshindrades krav på byggd miljö. Om ett byggnadsverk ändras genom tillbyggnad eller annan ändring ska det som ändras uppfylla de tekniska krav som finns i bygglagstiftningen. För de flesta byggnader finns det dessutom speciella krav, bl.a. på att byggnaden ska vara tillgänglig för och ska kunna användas av personer med nedsatt rörelse- eller orienterings- förmåga. kan dessa och de andra kraven också ställas på det som inte direkt ändras. När man ändrar en byggnad ska de tekniska kraven uppfyllas utifrån ändringens omfattning och byggnadens förutsättningar. Byggherren har det fulla ansvaret för att uppfylla de samhällskrav som finns i bygglagstiftningen med föreskrifter och beslut. Detta oavsett om bygglov eller bygganmälan krävs eller inte. är tillsynsmyndighet och ska ge råd och upplysningar inom sitt område. Byggherre kallas i bygglagstiftningen den som för egen räkning utför eller låter utföra byggnads-, rivnings- eller markarbeten. Byggherren har det fulla ansvaret för att arbetena utförs enligt kraven i lagar, förordningar, föreskrifter och beslut inom byggområdet. Det är därför byggherren ska ställa till svars om samhällskraven inte uppfylls. Huvudregeln i bygglagstiftningen är att det är den som äger ett byggnadsverk, dvs. en byggnad, en annan anläggning eller en tomt, som ansvarar för underhållet. kan därför ställa ägaren till svars om denna inte sköter underhållet. Ett byggnads- verk ska underhållas så att även de tekniska egenskaperna hos byggnadsverket i huvudsak bevaras under en ekonomiskt rimlig livslängd. Installationer och anordningar som t.ex. är till för till- gänglighet ska hållas i stånd så att de fungerar som det var avsett från början. Den praktiska tillämpningen av dessa regler har uppmärk- sammats av tillgänglighetsexperter, myndigheter och företrädare för handikapporganisationer. Någon generell bild av brister i tillämpningen finns inte, men även i områden med nybyggda bostäder har det påvisats bristande fysisk tillgänglighet (1999). En förklaring till detta kan vara att tillgänglighetsbegreppet inte konkretiseras i det praktiska arbetet (2001). kan den bristande tillgänglighet försämra förutsättningarna för kvarboende och bidra till ökade kostnader för bostadsanpassningar. sänder det signaler till de boende om att tillgänglig- heten inte är någon prioriterad fråga. Bristerna kan dock även tolkas som tecken på att tillgängligheten inte är någon viktig fråga för dem som köper eller hyr nybyggda bostäder – åtminstone inte när de flyttar in. Informationsinsatser – internationella exempel I funderar, som redan framgått, relativt få personer i 50- och 60-årsåldern på sitt framtida boende. I t.ex. är situa- tionen annorlunda. Där har småhusgenerationens framtida boende sysselsatt forskare och myndigheter. Under parollen Flyt i tide har flera insatser för ökade flöden på bostadsmarknaden lanserats. Några större förändringar av flyttströmmarna har inte noterats, men betydligt fler danskar än svenskar tycks ha funderat över sitt boende som äldre. 1997 genomförde en undersökning bland framtidens äldre – per- soner som var 40 , 50 , 60 och 70 – uppgav nästan alla svarande att de funderat över sitt framtida boende (Gerontologisk Institutt ). Ett förslag till långsiktig förebyggande bostadspolitik för äldre har presenterats av , tidigare placerat under By- och . Siktet är inställt på att få 1940-talsgene- rationen att flytta till bättre anpassade bostäder än de villor och radhus där de till stor del bor eller att få dem att börja för- bereda nödvändiga förändringar i den nuvarande bostaden (Æeldre- boligrådet 1998). För att detta ska bli möjligt måste flera hinder undanröjas: N Bristande kunskap om konsekvenserna av att bo i en icke- ändamålsenlig bostad när man blir äldre N En svåröverskådlig bostadsmarknad och bristande information om hur lämpliga olika bostäder är för äldre människor N Dålig överblick över den lokala bostadsmarknaden och de prak- tiska aspekterna på bostadsanpassning N Bostadsutgifternas struktur N Brist på bostäder föreslår att mjuka åtgärder prövas innan hårda förslag om ändrade ekonomiska incitament diskuteras.