sou · GQB393d2 · 2003-01-01 00:00:00 — Läsarna fick alltså inte veta att SKP faktiskt antagit en Programförklaring där den fredliga vägen till socialismen var en utgångspunkt och där det uttryckliga stödet av och de socialistiska staterna saknades. Inte heller fick den veta att samma parti vid samma kongress ställt sig bakom Moskvadeklara- tion där solidariteten med SUKP åter bekräftades. Däremot fick de en drygt två sidor lång lista över nya medlemmar i . Om för- handlingarna fick de reda på att krav rests på ökad aktivitet på arbetsplatserna m.m.226 En PM om SKP författad vid försvarsstabens inrikesavdelning refererar först SUKP:s program och noterar att där talades om möjligheten av en fredlig övergång, men också att man måste räkna med möjligheten av en icke fredlig övergång. Av referatet framgår inte att programmet behandlade en övergång till socialismen som inte bara var fredlig utan även parlamentarisk. Däremot återges de resonemang som gäller den icke-fredliga ut- veckling som kan följa om de härskande klasserna motsätter sig denna fredliga övergång. Slutsatsen blir att programmet i praktiken innebär en uppmaning till att i hemlighet utveckla illegala och sub- versiva kampformer. Om det svenska partiet heter det att det icke avgivit någon lika tydlig deklaration. Att Programförklar- ing innehöll en bekännelse till den borgerliga demokratins medbor- gerliga fri- och rättigheter och en förklaring om den demokratiska och fredliga vägens möjlighet noteras inte. Författaren säger i stäl- let att SKP inte klart redovisar hur den kommunistiska samhälls- ordningen skall komma att införas.227 226Kommunistisk verksamhet , 5:721 d, vol. 227PM angående kommunistiska parti, Fst/in, In I:Barb, 18/10 1962, Kn Rudbeck, F I vol 22, MUST Någon upplysning om den konflikt som fanns inom partiet och som inte minst gällde förhållandet till kom först med rap- porten . Där omtalades att delar av det kritis- ka brev som och skrivit till CK publicerats i . Där nämndes också att brevet bl.a. inne- hållit krav på en friare hållning mot Moskva.228 I påföljande rapport fick läsarna dessutom reda på att SKP be- slutat lägga ned verksamheten vid partiskolan i . Kor- tare kurser av tillfälligt slag skulle dock enligt uppgift även i fort- sättningen komma att anordnas . Beslutet syntes, enligt rapportören, vara en följd av den kritik, som från olika håll inom och utom SKP riktats mot utbildningen av svenska kommunister utomlands.229 Det är dock först med rapporten som lä- sarna får ett begrepp om vidden av motsättningarna inom partiet. Om sägs att det präglades av me- ningsskiljaktigheterna inom den internationella kommunismen och återverkningarna av dessa på det svenska . Vida- re noterades att CK hade tvingats diskutera andra kontroversiella frågor, som framställts av en oppositionell grupp yngre partimed- lemmar: Starka interna motsättningar uppges ha blottats under resultatlösa diskussioner i en ofta negativistisk anda. meddela- des även ett par brottstycken ur den livliga Kongress 64 debatten som pågick //64. krav på genomgripande programrevision nämndes liksom även den tid- ningsartikel där 29 yngre partimedlemmar bl.a. krävde en mer själv- ständig till händelser och förhållanden i de socialistiska länderna.230 Det ur farlighetssynvinkel nya som inträffar är att den proletära internationalismen på allvar ifrågasätts inom partiet. Genom att i efterhand ansluta sig till 1957 och Moskva-deklarationer hade SKP för visso bekräftat SUKP:s ledan- de roll inom den internationella kommunismen. Men en gryende opposition hade kunnat förmärkas, som tal i no- vember 1956. Säkerhetstjänsternas analyser präglades alltjämt av ointresse för den interna programdiskussionen och de noterade varken anslutningen till Moskva-deklarationerna eller den spirande oppositionen mot den proletära internationalismen. Det var först när den häftiga interna debatten spillt över i den 228Kommunistisk verksamhet , 5:721 d, vol. 229Kommunistisk verksamhet , 5:721 d, vol. 230Kommunistisk verksamhet , 5:721 d, vol. borgerliga pressen som den uppmärksammades i säkerhetstjänster- nas analyser. Först då kunde den tanken skönjas att det monolitis- ka, centralstyrda parti där alla talade med en röst kanske inte existe- rade. Med valet av C. H. till ordförande vid kon- gress - den första som var öppen för press, radio och TV231 - kunde ingen undgå att notera att den fredliga, parlamentariska vägen till socialismen och självständigheten gentemot var centrala, men inte oomstridda, punkter i partiets politik. Säkerhetstjänsterna var dock misstänksamma. I den första SÄPO-översikt som tog upp partikongress noterades att den nye partiledaren i sitt tal framställde kommunisterna som goda svenska demokrater, själv- ständiga i förhållande till Sovjet.232 I en längre analys redogjordes ganska detaljerat för de nya dragen i SKP:s propaganda: försäkringarna om partiets nationella, demokratiska och fredliga karaktär och det uteblivna försvaret av missförhållanden och övergrepp i de socialistiska län- derna. Men bakom denna förändring såg författaren ett taktiskt mål, nämligen att skapa förutsättningar för en kommunistisk fram- gång vid årets andrakammarval.233 Efter tillbakagången vid val befann sig SKP i ett kritiskt läge och författaren ansåg uppen- barligen att partiet inför hotet om utplåning bestämt sig för att skaffa sig en ny och smakligare fasad; men bakom fasaden dolde sig samma gamla sovjetiska stödorganisation. I en senare rapport kun- de samma rapportör hänvisa till att andra delade den tolkningen: Vissa bedömare, hette det där, ser SKP:s nya politik som en tak- tisk nödvändighet för att ge partiet bättre möjligheter att tjäna de rent kommunistiska syftena.234 Det tydligaste exempel på denna grundmurade misstro finns i en rapport på närmare 150 sidor producerad inom Grupp B . Den handlar om extremiströrelser och organisationer för täckverksamhet på riksplanet och i . 231Rolf Utberg har berättat att detta inte var den ursprungliga avsikten. Kongressen hölls i och enligt Utberg var det när arrangörerna insåg att riksdagsmännen kunde följa förhandlingarna genom det interna högtalarsystemet som de beslöt att kongressen skulle vara helt öppen. Samtal med 16/5 2001. 232Kommunistisk verksamhet , 5:721 d, vol. 233Kommunistisk verksamhet m.m. , 5:721 d, vol. 234Kommunistisk verksamhet m.m. , 5:721 d, vol. dömning var daterad , alltså ett drygt halvår efter det att C. H. valts till SKP:s ordförande.235 I ett bakgrundsavsnitt konstaterade bedömarna att den sovjetis- ka politiken ständigt var inriktad på att framhålla de socialistiska staternas avgörande betydelse för freden, att övertyga om att Sov- jetunionen var ett mönstersamhälle och att påvisa de kapitalistiska samhällenas brister. De nationella kommunistpartierna, de interna- frontorganisationerna, fredsrörelsen, vänskapsorganisatio- nerna samt olika tillfälliga kampanjer var vid sidan av den sovjetiska politiken de viktigaste instrumenten för denna propaganda. De skulle sprida kommunistisk propaganda, försvåra för antikommu- nismen samt fungera som underrättelseapparater. Den sista punk- ten innebar att de olika partierna och täckorganisationerna bl.a. skulle ägna sig åt att lokalisera kraftcentra och maktfunktioner, att peka ut svagheter och lämpliga angreppspunkter och att bedriva scouting. Men denna utgångspunkt var det enkelt att karakterise- ra det svenska partiet: Kommunistiska Parti är en stödgrupp till . Dess politik blir en funktion av de sovjetryska strävandena. Relatio- nerna mellan och partiet kan ses som en växelverkan – det senares uppträdande blir ett uttryck för det förras ambitio- ner och det förras politik och strävanden kan avläsas i det senare verksamhet. I ett speciellt avsnitt utvecklade därpå Grupp B denna tes om SKP:s internationella beroende. Det konstaterades att SKP efter sin 20:e kongress påstått sig vara ett nytt, demokratiskt parti. Men samma melodi spelades av övriga kommunistpartier i väst och av socialistländernas kommunistpartier. Denna synkronisering motsade att det var fråga om en ny kommunistisk värdering. För- nyelsen var alltså en taktisk förnyelse beroende på läget inom den internationella kommunismen men också på att partiet i den in- hemska politiken kommit att framstå som konservativt och utan att förmåga att anpassa sig till nya politiska förutsättningar. Så här sammanfattades resonemanget: 235 PM Extremiströrelser och organisationer för täckverksamhet på riksplanet och i Storstock- holm, (ink. stämpel, RPS/säk . 1964), De kommunistiska propagandafunktionerna, 5:73/264, vol. De människor som är aktiva och ledande inom SKP har alla om- fattat och gillat den tidigare politiken, det vore oförsiktigt tro att de har förvandlats, efter ett rådslag där de summerat tidigare misslyckanden, och blivit acceptabla demokrater. Omvändelsen skall ses som en taktisk nödvändighet, som i en ny situation skall ge partiet bättre möjligheter att tjäna den subversiva krigs- föringens syfte. En variant som partiet inte har kunnat ägna sig åt men där den nya masken och de nya ansiktena med viss förankring i den akademiska kretsen är en given tillgång. Partiet skall inte heller belastas av int. kommunism agerande i storpolitiska sammanhang. En sådan utvecklingslinje kan inte uppkomma av en slump. Den måste nu liksom vara styrd. Att den är skickligare genomförd och har större utsikter att lyckas skall livligt erkännas. Ett konstaterande, som i sin tur ställer demokratins funktioner inför en ny och svårare situation. , dessa normer och värderingar av taktiken har man i i de kapitalistiska ländernas KP:r och i folkdemokrati- erna.236 Slutsatsen är alltså att omvändelsen är ett knep och ett led i den Moskvastyrda konspirationen. Samma tanke återkommer i två se- nare översikter utarbetade av säkerhetspolisen. I den ena påpekas att trots alla försäkringar om självständighet kvarstår dock partiets relationer till andra kommunistiska partier. Självständighetslinjen hade sannolikt välsignelse eftersom det inte förmärkts något motsatsförhållande eller kritik därifrån.237 I en analys avse- ende sattes partiledarens roll i centrum. Där framhölls bl.a. att CH i programdebatten 1953 hänvi- sat till sista arbete som en ovärderlig hjälp och att hans kri- tik av inletts först sedan Chrustjov öppnat omvärderingspro- cessen. Vidare anfördes följande: som höll sitt uppmärk- sammade självständighetstal vid ett nordiskt kommunistmöte i lät nämligen meddela, att det stod varje 236PM Extremiströrelser och organisationer för täckverksamhet på riksplanet och i Storstock- holm, (ink. stämpel, RPS/säk . 1964), SKP internationella beroende, 5:73/264, vol. 237Kommunistisk verksamhet m.m. i – , 5:721 d, vol. Se även Kommunistisk verksamhet m m i – , s. 6: Troligen söker partiledningen minska alla aktiviteter som är förknippade med partiets kommunistiska förflutna för att därmed utåt bättre kunna ge sken av att en förändring skett mot en mera oberoende socialistisk partipolitik. enskilt kommunistparti fritt att föra den politik som bäst passa- de dess förhållanden, men givetvis på marxismens-leninismens och den proletära internationalismens principiella grundval.238 Grundtanken är att ingen förändring ägt rum och att Komintern- tidens Moskva-styrda parti fortfarande existerar. Det är en tolkning som på intet sätt gör reda för den debatt och de strider och avhopp som präglat partiets inre liv åtminstone . Varför skulle de mest Moskva-trogna opponera sig om det hela följde en plan uppgjord av SUKP? Tolkningen förbigår också att SUKP på olika sätt försökte stävja den frigörelse från , som var en allmän företeelse inom kommunistpartier. Det citerade kravet från om att politiken skulle stå på den proletära interna- tionalismens principiella grundval var ett försök att få SUKP:s le- dande roll bekräftad vilket dock avvisades av åtskilliga partier, bland dem SKP.239 Den första analys som tydligt tar avstånd från uppfattningen att Komintern-partiet fortfarande lever kvar finns i en PM av oklar härkomst . Där konstateras kort och utan omsvep att SKP är kommunistiskt i traditionell mening, varken or- ganisatoriskt eller i fråga om internationella kontakter och interna- tionell målsättning.240 En utförlig och detaljrik framställning i samma anda återfinns i materialet från IB. Det är en PM författad av Källa 21 med rubriken inom kommunistiska partidistrikt. Man kan säga att den grundläggande fråga som denna PM sökte belysa gällde hur partiets omvandling i natio- nell, demokratisk och parlamentarisk riktning hade mottagits av de traditionellt starkt Moskva-trogna Norrbottenskommunisterna. Författaren konstaterade till att börja med att [d]en öppna och mycket fräna debatten i Ny Dag inte haft någon motsva- righet i . Norrskensflammans referat hade varit få och censurerade och tidningens egna kommentarer var kritiska mot de oppositionella. Vid kongressen 1964 hade delegationen från Norr- botten tänkt stödja , men sedan svängt om och bestämt sig för att stödja . Men försöken att i länet vinna förståel- se för och den socialistiska förnyelsen hade ändå inte 238Kommunistisk verksamhet m m i – , 5:721 d, vol. 239Hermansson, Kommunism på svenska?, s. 212 f. (kongress avvisade Chrustjovs inbjudan till konferens med bl.a. följande motivering: Ställningstagandet till de principiella frågor som länge diskuterats måste tillkomma varje lands kommunistiska parti ) 240PM, Analys av kommunismen i , daterad 13/7 1966, 15:10, vol. rönt någon större framgång. Konflikter hade blossat upp vid en extra distriktskonferens . Man hade formellt de- batterat Norrskensflammans vara eller icke vara, men i själva verket gällde frågan SKP:s nya linje. Nytänkarna menade att partiets re- surser borde kunna användas till något bättre än att bekosta den dyrbara tidningen. Man kallade varandra jävla stalinister resp. förrädare. hade blivit en ny batalj som slutat med att endast en gammelkommunist, , valts in i distriktsstyrelsen. Kommunalvalet hade blivit en framgång för partiet men det var svårt att veta hur väljarsympa- tierna fördelade sig mellan de olika åsiktsriktningarna. I hade, menade författaren, modernister och traditionalister fått ungefär lika många röster och han trodde att den fördelningen kanske var giltig för hela länet. Hur som helst, sammanfattade han, pågår en frän och obehaglig uppgörelse inom de kommunistiska leden i . Författaren tog också upp frågan om kommunisternas i länet försvarsvilja. Han påminde om att partiet under hade förlorat nära hälften av sina medlemmar. Han fortsat- te: Om en liknande situation skulle uppstå med inblandad finns det ingen anledning att betvivla norrbottenkommunister- nas fosterlandslojalitet i allmänhet. finns dessutom en helt annan och ny kritisk inställning mot . Den splittrade världskommunismen och de förbättrade kommunikationerna med större möjligheter till jämförelse mellan väst- och östeuro- pa har tagit udden av mycket av den tidigare fanatiska tron på paradiset i öster. Dock måste man fortfarande räkna med en skara fanatiker som fortfarande i alla sammanhang försvarar . Den skaran torde dock ha blivit relativt liten och har som ovan antytts ställts i en ny situation. uttalas kritik mot även inom de egna partileden. Yngre kom- munister har till och med uttryckt oro över hur vissa äldre kommunister upplever situationen , då de flesta illusioner om slås sönder. IB:s uppfattning i denna PM var alltså att de illojalas antal var litet. Men man oroade sig för att antalet kunde växa genom myndighe- ternas uppträdande mot de enskilda individerna: Ett samhälle kan lätt genom vissa undantag förolämpa en bygds befolkning. Det finns i en relativt påtaglig ovil- ja mot militären och vissa försvarspolitiska åtgärder. Vad som framför allt irriterat befolkningen i gränstrakterna mot har varit försvarets vägpolitik men också personalpolitiken vid försvarsanläggningar. Att exempelvis göra en uppdelning av ar- betarna i säkra och osäkra innan man anställer folk till an- läggningsarbeten är oerhört känsligt. Irritationen är självfallet störst i de kommunistiska partileden, men är också mycket på- taglig i samtliga andra politiska partier. Denna uppdelning i fosterlandsvänliga och mindre fosterlandsvänliga verkar vara gjorda på ett alltför lättvindigt sätt och lock- ar ibland befolkningen till ironiska skratt, men ger framför allt intryck av dåligt underbyggda urval och av me- ningslöshet. Och det får inte sådana här åtgärder göra. Detta innebär inte att försvarsviljan skulle vara sämre i än i övriga delar av , men en oskicklig politik gentemot medborgarna kan äventyra försvarsviljan. Det kan vara bättre att tro mer på befolkningen än att misstro den. Angående misstankarna att partiet skulle ägna sig åt illegal verk- samhet ansåg denne författare att det var föga troligt att partiet skulle spoliera sina ansträngningar att bli accepterat som ett demo- kratiskt och nationellt parti genom att bedriva illegal verksamhet. Några tecken på en sådan verksamhet inom partiet har inte hel- ler kunnat konstateras. Förutsättningarna för att i en krissitua- tion använda kommunisterna i för en organiserad illegal verksamhet torde också vara mycket små. Men liksom all- tid i sådana här sammanhang finns det en grupp opålitliga fana- tiker, som alltid bör hållas under uppsikt. Chansen att bland dessa finna en organiserad verksamhet av detta slag torde dock vara mycket liten, eftersom den mest fanatiske sällan är den mest lämpade för denna form av aktivitet. . Påståendet att det redan nu skulle finnas en färdig organisation byggd på kommu- nister för att tas i bruk vid en krissituation har inte kunnat påvi- sas.241 Skillnaden mellan denna analys och de tidigare refererade är grund- läggande. I stället för den Moskva-styrda monoliten såg IB i denna PM SKP som en organisation hemsökt av uppslitande inre strider. PM-författarens övergripande tolkning är, kan man säga, att skilje- linjen mellan de nationella demokraterna och de proletära interna- tionalisterna inte gick mellan SKP och de övriga partierna utan slingrade sig fram inom SKP. Det är också den tolkning som med hänsyn till det samtida källmaterialet är den rimligaste. Det är också intressant att notera att rapporten synbarligen ta- gits väl emot på säkerhetspolisens bearbetningsavdelning. Enligt en påskrift hade den där bedömts som bra. . anteckna- de på en på en meddelandelapp ställd till chefen för byrå A att vissa synpunkter var värda beaktande. Dessa gällde, med terminologi, försvarsviljan contra infiltrationsskyddssynpunkter. Han syftar uppenbarligen på källans uppfattning att åtgärder som vittnade om misstro mot befolkningen kunde undergräva försvars- viljan. Tanken att säkerhetstjänsternas verksamhet ibland motver- kade sitt syfte stöddes för övrigt även av flera andra rapporter som vittnade om hur åtgärder mot kommunisterna ledde till att sympa- tierna för dem ökade. såg alltså positivt på IB-promemorians bedömning men andra inom säkerhetspolisen hade fortfarande en annan syn på SKP. Byråchefen skrev en his- torik om angreppen mot säkerhetstjänsten där han bl.a. uttryckte sin misstro mot SKP:s självständighetslinje. Möjligen kunde Her- mansson vara ärlig i sitt avståndstagande från men Daniels- son förutsåg att han skulle tvinga lämna ifrån sig makten till andra och farligare element inom partiet. Dessa återfanns inom den Kina- vänliga falangen.242 uttryckte en skeptisk tendens i sä- kerhetspolisens syn på SKP som skulle visa sig bestå framåt. Men kring ointresset för SKP/VPK:s programdebatter kunde fortfarande alla enas: program med sin principiella bekän- 241Nuläget inom kommunistiska partidistrikt 14/. 66/3793, Ö IV Diarium 1967 Vol nr 271. HH, MUST. 242Ulf , Politisk övervakning och personalkontroll 1945-1969, s. 85.-87. Den fullstän- diga titeln lyder Angreppen på säkerhetstjänsten sedda mot bakgrunden av kommunismens frammarsch i . nelse till den parlamentariska demokratin och sitt avståndstagande från varje utländsk inblandning förbigicks med tystnad. partikongress sammanföll i tiden med personalkontroll- kungörelsens införande. De nya föreskrifterna för säkerhetstjäns- ternas övervakning innebar att VPK inte hörde till de politiska or- ganisationer som skulle ägnas särskild uppmärksamhet. I de sista översikterna av kommunistisk verksamhet påvisas på ett helt annat sätt än tidigare åsiktsskillnaderna inom partiet. Tendensen är sna- rast att visa att modernistiska hållning inte kan be- traktas som helt representativ för partiet. Där noterades att hans skarpa uttalanden efter invasionen i betraktades som omdömeslösa av gammelkommunisterna. Inför kongressen 1969 redovisades de olika åsiktsriktningarna och konstaterades att om splittringen bleve definitiv skulle kommunisterna ha spelat ut sin roll i svensk politik eftersom ingen av fraktionerna hade möj- lighet att ensam komma över fyraprocentspärren.243 Informationen om partikongressen 1969 var som vanligt kort; dock får man reda på att tre grupper utkristalliserat sig i partiet. Annars ansågs en av de mer intressanta händelserna ha varit att en delegation från den prosovjetiska falangen i en paus besökte sovjetiska ambassaden.244 Möten av den arten hade redan tidigare noterats och då satts i samband med uppgifter att man från Sovjet- unionens sida till varje pris försökte få fram ett sovjettroget parti i Sverige.245 De nyleninistiska inslagen programdebatt uppmärk- sammades inom säkerhetsavdelningen. I ett föredrag vid en sek- tionschefskonferens talade kommissarie i om tydliga tendenser till radikalisering inom VPK. Vidare menade han att eftersom de samarbetade med revolutionärer som KFML i de- monstrationssammanhang kunde man förmoda att de skulle göra detsamma i en revolutionär situation och då kanske överta led- ningen som varande den starkaste organisationen. Men han fick inget stöd i sin bedömning. En kollega från säkerhetsavdelningen i menade att programförslaget inte borde leda till någon 243Kommunistisk verksamhet m m i – , 5:721 d, vol. 244Kommunistisk verksamhet i – , 5:721 d, vol. 245Kommunistisk verksamhet i – , 5:721 d, vol. ändrad inställning från polisens sida. Vi måste, menade han, ac- ceptera den deklarerade uppfattningen att VPK inte är revolu- tionära i den meningen att de med olagliga medel ämnar genomföra en revolution. Men, kunde man fråga, innebar inte detta att den ännu Moskva-vänliga Norrbottensfalangen inom partiet lämnades utan övervakning? Nej, förklarade stockholmskollegan, de finns hos oss på grund av sina internationella förbindelser och inte därför att de tillhör VPK.246 Med stöd av den s.k. kontaktprincipen kunde alltså övervak- ningen av , Hagel, Staf m.fl. fortgå trots att VPK inte var med på den lista (HT 16) som säkerhetspolisen upprättade över vilka organisationer som skulle övervakas. höll samme person ett föredrag vid en regionskonferens i . Temat var Vänsterextremisterna och enligt protokollets summariska referat hade han redogjort för utvecklingen från ett SUKP-styrt SKP med efterföljande partiledarskiften, stadgerevi- sioner och namnbyte fram till dagens icke SUKP-styrda VPK.247 Vid en konferens senare pratade en kriminalinspektör från under rubriken , stalinister med kritiska synpunkter på det nya VPK-programmet. Också det- ta referat är i stenstil men det framgår att talaren givit en utförlig redogörelse för VPK:s partiprogram och den kritik det utsatts för av en del av VPK:s tidigare ledargestalter.248 Ett sporadiskt återfall i den gamla synen på kommunistpartierna som redskap återfinns i en rapport . I en allmän översikt över den sovjetiska subversionen i Västeruropa slogs fast att de lokala kommunistpartierna var det viktigaste redskapet för det sovjetiska partiets subversiva arbete. Även om dessa i vissa av- seenden skilde sig från det sovjetiska partiet, så stödde de ändå i stort den sovjetiska utrikespolitiken och avspänningen.249 Tendensen här var alltså densamma som i synen på fredsrörel- sen: den som i frågor om missilpolitik och nedrustning uttalade samma åsikter som ansågs ägna sig åt subversion.