sou · GQB387d3 · 2003-01-01 00:00:00 — Försvarsstaben hade särskilt även ett antal förtroliga meddelare som rapporterade om förhållanden bl.a. inom det svenska och detta närstående or- ganisationer, uppgifter som förmedlades vidare till säkerhetspoli- sen. De synpunkter som kommissionen anfört i avsnitt 7.4 om in- tegritetskränkande rapportering gäller i hög grad också dessa med- delare och det sätt på vilket försvarsstaben hanterade dem. förekom en flitig intern rapportering om miss- tänkta sabotage, misstänkt subversion och annan försvarsfientlig och/eller disciplinupplösande verksamhet från den revolutionära vänsterns sida vid och i anslutning till förbanden. Yttre spaning fö- rekom i obetydlig utsträckning och då i regel genom att någon offi- cer besökte ett offentligt möte med någon organisation vars verk- samhet bedömdes som säkerhetshotande. Genom organiserandet av grupp B tillfördes den militära säkerhetstjänsten ett inhämtningsorgan med breda kontaktytor mot den socialdemokratiska arbetsplatsorganisationen. ägnade sig grupp B åt en intensiv inhämtning av uppgifter om kommunister för försvarsstabens och säkerhetspoli- sens räkning. Även IB kom att i inte obetydlig omfattning rapportera om förhållanden och personer inom extrem- vänstern. Den militära säkerhetstjänsten på central nivå har under det se- naste decenniet över huvud taget inte ägnat sig åt någon aktiv in- hämtning av säkerhetsunderrättelser såvitt avser författningsskyd- det. Däremot har det förekommit och förekommer alltjämt viss rapportering inom försvarsmakten om säkerhetshotande verksam- het med politiska förtecken, huvudsakli- gen av högerextremistisk karaktär. 8.4.2Samarbete med utländska tjänster Den militära säkerhetstjänsten hade tidigt ett visst samarbete med . har man också bilateralt sam- arbetat med andra västliga underrättelse- och säkerhetstjänster. Samarbetet har huvudsakligen rört underrättelse- och subversiva verksamhet samt säkerhetsskydd för import av krigsmateriel och know how. Särskilt under det för- sta decennier torde detta samarbete inverkat på den svenska militä- rens syn på de svenska kommunisterna som säkerhetsrisker såväl under fredsförhållanden som vid ett krig med , som ansågs vara den enda tänkbara angriparen.229 Och det måste rimligt- vis också ha medverkat till att knyta det svenska försvaret närmare västmakterna. Därmed är inte sagt att samarbetet inneburit något avsteg från alliansfria ställning. Utländska samarbetspartner har i begränsad utsträckning delgett försvarsstaben uppgifter om svenska organisationer och medborga- 229 SOU 1994:11 s. 301 re med anknytning till ytterlighetsorganisationer. För den militära säkerhetstjänsten har gällt att man inte får lämna ut uppgifter om svenska medborgare till utländska samarbetspartner. Trots detta förmedlade försvarsstaben utländska förfrågningar om säkerhetsklarering till statspolisen. För den enskilde positiva besked vidarebefordrades till frågeställaren. Negativa besked skall däremot inte ha lämnats ut. Detta innebar naturligtvis att reglerna i realiteten kringgicks. Det finns också enstaka handlingar som tyder på att uppgifter om svenska extremistiska organisationer och med- borgare lämnats ut i vidare omfattning än så. Ett flagrant avsteg från vad som gällde var då en befattningshavare vid inrikesavdel- ningen lämnade över en förteckning över kanske ett hundratal svenska kommunister och nazister till ett par västliga underrättelsetjänster. Regeringen informerades om saken. Den skyldige slapp undan med en utskällning. Ända saknade den militära säkerhets- tjänsten resurser att i någon nämnvärd utsträckning bearbeta och analysera det inkomna materialet. Man nöjde sig i huvudsak med att registrera uppgifterna och vidarebefordra dem till säkerhetspoli- sen. Uppfattningen om säkerhetstjänsten som en del i underrättel- setjänstens larmklockefunktion medförde dock från omkring att ökad vikt lades vid bearbetning och analys av säkerhetsun- derrättelser, även beträffande vad som uppfattades som av Sovjet- unionen styrd subversiv verksamhet. Det gällde att skapa en nor- malbild av säkerhetshotet. Avvikelser från denna normalbild skulle kunna tyda på ett ökat eller minskat hot om ett krigsutbrott. påbörjades en mer systematisk upp- följning av opinionspåverkan berörande försvaret och ska- pades en särskild enhet, analysdetaljen, för detta ändamål. Genom att analysera de försvarsfientliga organisationernas angreppsmeto- der skulle man kunna förbereda truppbefälet på vad som kunde in- träffa vid förbanden och anvisa lämpliga motåtgärder. Analysdetal- jen upphörde som en självständig enhet . inrättades i stället en subversivdetalj med uppgift att söka klarlägga den subversiva verksamheten inom försvarsmakten. De- taljen sökte kartlägga sådan desinformationsverksamhet inom och utom landet som ansågs vara riktad mot försvaret liksom samhälls- omstörtande verksamhet och terrorism. man särskilt intresse åt freds- och miljörörelserna, vars kampanjer mot främst västmakternas kärnvapen men även mot de svenska för- svarsanslagen bedömdes kunna vara inspirerade av . Försvarsstaben har sammanställt uppgifter om säkerhetshotande verksamhet som tillställts totalförsvarsmyndigheter i orienterande syfte. På militärt håll ansågs personalkontrollen länge utgöra ett viktigt verktyg för att förhindra att personer som på grund av anknytning till vad som uppfattades som extremistiska eller subversivt verkan- de organisationer eller av andra skäl bedömdes kunna utgöra säker- hetsrisker hamnade i ömtåliga befattningar. Syftet var i första hand att förhindra kommunistisk infiltration. Registerutfall rörande po- litiska förhållanden medförde oftast att den kontrollerade inte kom i fråga för den aktuella befattningen. Beslut härom fattades av ÖB genom försvarsstaben eller – efter delegation i det enskilda fallet – av försvarsgrenschef eller anställningsmyndighet (motsv. hände det att en myndighet anställde en person på en skyddsklassad befattning utan att först föranstalta om personal- kontroll eller avvakta resultatet av en sådan kontroll. I sådana fall lät man inte sällan anställningsförhållandet bestå (om än ibland med ändrade arbetsuppgifter), även om personalkontrollen gav ett utfall som skulle ha medfört att personen inte hade anställts. Här- igenom undvek man såväl att den anställde drabbades av rättsför- lust som att det uppstod offentligt bråk om personalkontrollen. Det kan konstateras att denna ordning inte tillämpades i det s.k. Leanderfallet. Detta skall ha berott på att man inom säkerhetsav- delningen, när man delegerade prövningen av om – trots personalkontrollutfallet – skulle anställas som museitekniker vid i , inte var medveten om att denne redan hade fått tjänsten. Värnpliktsuttagning och krigsplacering var de kvantitativt domi- nerande anledningarna till personalkontroll. För den enskilde vikti- gare var naturligtvis om han eller hon till följd av personalkontrol- len inte fick en tjänst eller ett uppdrag. Enligt kommissionens me- ning tillämpade försvarsmyndigheterna långt in en alltför rigid hållning vid bedömningen av om personer med an- knytning till extremistiska och liknande organisationer kunde an- förtros sådana uppgifter. Redan förekomsten av sådan anknytning i utfall av personalkontrollen togs ofta till intäkt för opålitlighet. Den självständiga prövning som enligt bestämmelserna ankom på anställningsmyndigheten blev härigenom närmast en chimär. Det är att märka att försvarsministern i de få fall som fördes till hans prövning inte sällan ändrade de militära myndigheternas beslut till den klagandes förmån. Kontinuerlig uppmärksamhet ägnades åt personer anställda inom försvaret som av skilda skäl bedömdes som säkerhetsrisker. Anled- ningen härtill var i regel misstänkta kontakter, missbruk etc. och sällan deras politiska uppfattning. fö- rekom det dock reservofficerare och reservofficersaspiranter som sympatiserade med den yttersta vänstern. Detta fick i regel inte några mer drastiska konsekvenser för de berörda men de följdes upp av den militära säkerhetstjänsten i samarbete med säkerhetspo- lisen. Från har kommissionen funnit ett fall där ett förband sökt göra sig av med en radikal och besvärlig värnpliktig genom att tvinga honom att undergå psykiatrisk undersökning, varvid läkaren dock inte fann någon sjukdomsdiagnos. Enligt en tidningsuppgift skall emellertid utgången ha blivit den motsatta i ett annat liknande fall. Förfaranden av detta slag framstår närmast som myndighets- missbruk. kom personalkontrollen att uppfattas som ett alltför trubbigt vapen för att förhindra att personer som inte be- dömdes pålitliga från säkerhetssynpunkt placerades i känsliga be- fattningar. Den kom därför att i ökande utsträckning kompletteras med referenstagning och skyddssamtal. Ännu be- dömdes personer med anknytning till KFML(r), SP och Solidari- tetspartiet, dvs. f.d. SKP, försöka infiltrera försvaret. kon- staterades dock att Solidaritetspartiet hade tagit avstånd från sub- version och revolutionär kamp och att SKP redan tidigare intagit en principiellt försvarsvänlig hållning. Detta ansågs böra leda till en omprövning från säkerhetssynpunkt. Vid personalkontroll i sam- band med ansökningar om antagning till hemvärnet har förekom- mit ett förhållandevis stort antal utfall. Som en möjlig förklaring till detta har anförts att en sådan ansökan kunde vara ett sätt för sö- kanden att ta reda på om han fanns antecknad i säkerhetspolisens register. har försvaret sökt förhindra att kri- minellt belastade högerextremister ges vapenutbildning och kun- skap om vapenförvaring för att förhindra att sådana kunskaper skall komma till brottslig användning. Över huvud taget har den militära ledningen funnit det angeläget att allmänhetens förtroende för för- svaret inte rubbas till följd av förekomsten av nazistisk eller främ- lingsfientlig personal. Av detta skäl har försvaret utan framgång sökt få till stånd ändringar i den arbetsrättsliga lagstiftningen som skulle innebära möjlighet att från tjänsten skilja officerare som inte företräder en demokratisk samhällssyn. Den militära säkerhetstjänsten har alltsedan fört register över rapporter rörande verksamhet, organisationer och personer som uppfattats som militära säkerhetshot, det s.k. arbets- diariet. Det förefaller som om det förbud som fram gällde för säkerhetspolisen att registrera personer enbart på grund av deras anknytning till SKP i stort sett iakttogs också av militären. Därefter kom i stor utsträckning kommunister att registreras, oav- sett om de i det enskilda fallet misstänktes för säkerhetshotande verksamhet eller inte. Chefen för analysdetaljen förde ett särskilt register över ett par tusen personer med en uttalat kritisk inställ- ning till försvaret. Det var alltså ett utpräglat åsiktsregister. Inom den enhet som ansvarade för infiltrationsskyddet fördes register över de tiotusentals personer beträffande vilka utfall av olika skäl förekommit vid personalkontroll. Dessutom fördes där ett s.k. be- redskapsregister över kommunister och sedermera även nazister i värnpliktsåldern. De registrerade var indelade i tre kategorier efter deras användbarhet för försvaret med hänsyn till den säkerhetsrisk de ansågs utgöra. omfattade detta register ca 6 000 perso- ner, varav ca 1 700 i den farligaste kategorin. Avsikten torde ha varit att de sistnämnda vid mobilisering skulle placeras i speciella arbetskompanier. Som en följd av förbudet mot åsiktsregistrering perso- nalkontrollkungörelse, som ju visserligen endast avsåg säkerhetspo- lisen, beordrades en utgallring av sådana anteckningar också i för- svarsstabens register. Försvarsminister skall ha gett direktiv om att försvarsstabens säkerhetsavdelning skulle förstöra de dubbletter av personuppgifter från säkerhetspolisens register som hade förvarats där efter genom- förda personalkontroller. Det kom emellertid att dröja ända fram innan ordern verkställdes och då under närmast pa- nikartade former. Vid värnpliktskonferens hade nämligen avslöjats att fö- reträdare för de militära och polisiära säkerhetstjänsterna övervakat konferensen. Kommissionen har kunnat konstatera att syftet var att identifiera vänsterextremister bland delegaterna. Avsikten torde ha varit att dessa uppgifter senare skulle registreras hos såväl säker- hetspolisen som analysdetaljen, men avslöjandet kom i vägen. JO beslöt att utreda saken och det var kort före hans inspektion av för- svarsstabens säkerhetsavdelning som registren i hast förstördes. Det gällde emellertid inte arbetsdiariet, vilket dock kan ha gallrats. Inför JO uppgav sedan företrädare för försvarsstaben att det inte förekom någon personregistrering vid staben. JO fann mot bak- grund av dessa uppgifter inte grund för de påståenden om militär åsiktsregistrering som förekommit i kölvattnet till avslöjandet vid värnpliktskonferensen. Även om de besked som lämnades till JO i formell mening må ha varit korrekta, var de i realiteten grovt miss- visande. Det är naturligtvis fullständigt oacceptabelt att försvars- staben på detta sätt vilseledde JO. Före rensningen av registren hade dessa, med undantag för ana- lysdetaljens register, av beredskapsskäl mikrofilmats och filmerna förts till krigsuppehållsplatsen. Mikrofilmningen kan ha varit en förklaring till varför registren inte tidigare gallrats. Personal vid MUST har under kommissionens arbete återfunnit filmerna i ett säkerhetsskåp på krigsuppehållsplatsen och ställt materialet till kommissionens förfogande. Mikrofilmerna torde ge en nära nog komplett bild av den militära säkerhetstjänstens registreringar un- der . Kommissionen har hört de personer som varit chefer för den mi- litära säkerhetstjänsten under sannings- plikt. De har alla förnekat kännedom om filmerna. Dessa skall allt- så ha legat bortglömda på krigsuppehållsplatsen i omkring . Det kan förefalla egendomligt att materialet inte tidigare uppmärk- sammats. Krigsuppehållsplatsen uppges dock av säkerhetsskäl säl- lan besökas och omsättningen av personal på ledande poster inom den militära säkerhetstjänsten är tämligen hög. Kommissionen skulle inte på egen hand ha haft någon möjlighet att återfinna mate- rialet. Mot denna bakgrund fäster kommissionen tilltro till uppgif- terna att man inom säkerhetsavdelningen under i vart fall inte känt till förekomsten av materialet. Det saknas därför underlag för kritik mot att filmerna behållits även sedan förbudet mot åsiktsregistrering grundlagsfästes . Det s.k. arbetsdiariet fanns kvar gallring. Däri regi- streras bl.a. försvarsanställda beträffande vilka utfall förekommit Ända in registrerades också bl.a. personer med ledande ställning inom ytterlighetsorganisationer och fredsrörelser. företogs en omfattande gallring av registret, varvid registerkort som endast avsåg anknytning till ytterlighetsor- ganisationer rensades ut. En stickprovskontroll som kommissionen genomfört har gett vid handen att registret inte längre innehåller uppgifter av detta slag. Däremot fanns bland de registrerade poli- tiskt verksamma personer som bedömdes som säkerhetsrisker på grund av kontakter med medborgare i öststater eller terrorister. Be- träffande en plogbillsaktivist fanns också antecknat bl.a. hans an- knytning till ett politiskt ungdomsförbund. Anmärkningsvärt är att en ledande person inom en fredsorganisation var registrerad med anledning endast av att han kritiserat . Denna registrering har utgjort ett klart brott mot 2 kap. 3 § regeringsfor- men. Det finns också anledning att beröra frågan om i vad mån ar- betsdiariet över huvud taget varit tillåtet. Eftersom diariet förts manuellt omfattades det inte av bestämmelserna datalag om inrättande och förande av personregister med hjälp av automa- tisk databehandling. Bestämmelserna personuppgiftslag tar däremot sikte även på manuellt förda register. Inte heller denna lag torde emellertid vara direkt tillämplig på arbetsdiariet, som är sökbart enbart på de registrerades namn. I lagen föreskrivs nämli- gen att för dess tillämpning på register förutsätts att dessa skall vara sökbara enligt särskilda kriterier, dvs. det krävs att det finns mer än en sökväg in i registret. Genom en tillkommen förordning (SFS 2001:703) har arbetsdiariet, där kallat säkerhetsre- gister, fått en rättslig reglering i enlighet med personuppgiftslagens bestämmelser. Arbetsdiariet skall nu läggas över på data. I samband härmed kommer en gallring att ske, bl.a. för att det datoriserade re- gistret inte skall komma att innehålla känsliga personuppgifter i personuppgiftslagens mening. En befattningshavare vid säkerhetsavdelningen förvarade fram några hundratal registerkort, bl.a. över svenskar som be- sökt eller undergått utbildning i öststater. Troligen hade dessa kort gallrats ur arbetsdiariet. Men de kan också ha utgjort (en del av) IB:s register. Efterträdaren förstörde materialet. Registreringarna på dessa kort torde delvis ha stått i strid med grundlagens åsiktsre- gistreringsförbud. Vid infiltrationsskyddsenheten fördes första hälft ett datoriserat register över dels anställda vid försvarsmyndig- heter beträffande vilka utfall skett vid registerkontroll, dels värn- pliktiga med vissa högerextremistiska kopplingar. Detta har seder- mera förstörts. Uppgifterna om de ca 500 personer som registret omfattade var sökbara på namn och personnummer. För detta re- gister hade det enligt datalagen krävts licens och särskilt tillstånd av Datainspektionen; registret var emellertid inte anmält till inspek- tionen. Det finns därför anledning till kritik såväl mot den befatt- ningshavare, vilken på eget initiativ lade upp registret, som mot den dåvarande chefen för säkerhetsavdelningen, vilken trots kännedom om registret inte ingrep. 9De hemliga underrättelse- och säkerhetstjänsternas författnings- skyddande verksamhet Vid tiden för slut sorterade under chefen för försvarsstabens sektion II en särskild enhet med uppgift att på in- officiell väg inhämta underrättelser från utlandet, C-byrån. Den omorganiserades till T-kontoret under ledning av fil.dr. var att för försvarets räkning inhämta un- derrättelser av alla slag, men endast sådana som inte kunde anskaf- fas på annat sätt.3 T-kontoret skulle förbereda verksamhet i krig, då den skulle bli av vitalt intresse.4 Huvudinriktningen var inom när- området och särskild vikt lades vid att ha kontinuerlig bevakning av fartygstrafiken i . Men kontoret skulle även biträda med att inhämta tekniska underrättelser. En viktig del av T-kontorets verksamhet gällde kunskapsuppbyggnaden kring den ekonomiska utvecklingen i , en verksamhet till vilken SAF och enligt uppgift även Näringslivets fond bidrog ekonomiskt.5 I begränsad omfattning bearbetades också underrättelser vid kontoret. T-kontoret var indelat i en lantmilitär och en marin avdelning, lokaliserade . Organisationen hade ett kontor i . 1Till grund för detta avsnitt ligger, förutom de källor som särskilt anges i följande noter, uppgifter som lämnats till kommissionen av bl.a. följande personer: , , , , , , , och Bo Wirmark. 2Palm (1907-1995) tillhörde den grupp av akademiker som under kriget knutits till den hemliga militära underrättelsetjänsten. I hans posthumt utgivna Några studier till T- kontorets historia finns i förordet, författat av arkivrådet Evabritta , en kort biogra- fi över . Det har spekulerats över namnet T-kontoret, vilket har sagts syfta på chefens förnamn. I handlingar i försvarsstaben förekommer namnet T-kontoret, , Tekniska avdelningen och Tekniska utredningen; a.a. s. 9. Några skriftliga direktiv för T-kontorets verksamhet har inte återfunnits. 4Palms dagboksanteckningar 25.4.1957, KrA 5Palm a.a. s. 13 och : Folk och försvar och kampen mot den femte kolonnen s. 21. På andra orter, t.ex. i , hade man frivilliga kontaktmän. Antalet fast anställda uppgick inledningsvis till en handfull perso- ner men ökade efter hand för att uppgå till ca 15 personer. Flertalet anställda var (pensionerade) of- ficerare och tidigare anställda i handelsflottan.6 Den fast anställda personalen hade täckanställningar. Vidare engagerades på frivillig basis personer för inhämtning av uppgifter utomlands. Dels var det utländska medborgare, t.ex. baltiska flyktingar i ,7 dels svenskar vilka ofta av yrkesmässiga skäl besökte öststater, såsom affärsmän och befäl i handelsflottan, och som i samband därmed uppmanades att hålla ögonen öppna. T-kontoret hade vidare en krigsorganisation om mellan 150 och 200 personer. Dessa fick regelbundet information och utbildning i underrättelsetjänst. Innan personer anställdes, anlitades eller krigsplacerades inhäm- tade T-kontoret under hand uppgifter om vederbörandes pålitlighet från försvarsstabens inrikesavdelning eller statspolisen. Polisen lämnade alltså ut uppgifter med förbigående av statspolisintenden- tens parlamentariska nämnd.8 Vid T-kontoret fördes ett register över företrädesvis utländska medborgare som vid behov kunde kontaktas. Detta hade övertagits från C-byrån. Det har hävdats att T-kontorets rekrytering präglades av politisk ensidighet.9 var känd som en politiskt konservativ person. 6Anstrin har uppgett att handelsflottans befäl efter slut inte ville rappor- tera underrättelser till marinstaben, eftersom man inte litade på dess personal. T-kontoret anställde därför befäl ur handelsflottan som mottagare av sådana uppgifter. 7Se exempelvis : De sammansvurna 8Palms dagboksanteckningar 4.10.1950. uppstod motsättningar mellan och statspolisintendenten kring denna fråga. 1958: Jag bad [] om upplysningar angående en person som eventuellt vill bli anställd här. Han tog på sig sin högtidligaste min och förklarade sig vara ´helt konstitutionell´. Han önskade att jag skulle skriva min begäran den vanliga vägen, sedan skulle den tas upp i den hemliga konkla- ven och sedan skulle jag få svar. Och vidare 9.10.1958: Vi gick sedan tillbaka till den andra frågan , som varit uppe . Det var en anställningsfråga hos mig, där jag fått anvis- ningar på att gå den officiella vägen, och den kom under hand till . höll nu en lång utläggning för mig om sin civila kontrollgrupp och det värdefulla i den. Jag sade att jag inte betvivlar värdet ett dugg, men vad jag däremot inte kan göra det är att skriva skrivelser till Inrikesavdelningen, som skall registreras där och läsas av ett stort antal människor och sedan remitteras till Statspolisen och sedan tillbaka igen. Mellan folk av vår kategori måste det finnas möjligheter till direktkontakt, hur vi sedan behagar handlägga den på resp. ställen. Detta erkände han också nu utan vidare och talade om hur det i fortsättningen skulle gå till. Jfr även brev till Fst/In , 315, (okänt datum) 1951 H 1310, 9.11.1953, H 1659:1, med begäran om upplysningar/slagning beträffande personer som T-kontoret sannolikt avsåg att anlita. Brevet är återsänt från Fst/In med anteckningar om personerna och liknande besked återfinns bl.a. i 25.8.1955, H 1936; , KrA 9Se t.ex. : Bland nazister och spioner, ungdomsår s. 154. Vid Palms första föredragning för försvarsminister påpekade denne att det inom Palms organisation fanns flera högermän, åtskilliga folkpartister och mycket få socialdemo- krater. Några yngre anställda hade sin bakgrund i Konservativa student- förbundet och detsamma gällde för ett antal personer som rekryte- rades för särskilda uppdrag. Förklaringen härtill torde snarare ligga i att och hans medarbetare främst hade kontakter i konserva- tiva kretsar än i en strävan att skapa en politiskt homogen organisa- tion. En av Palms närmaste medarbetare, som enligt Palms dag- boksanteckningar var socialdemokrat, har uppgett att personalen var allsidigt sammansatt från politisk synpunkt. Kommunister kom dock inte i fråga.10 T-kontoret samarbetade bilateralt med underrättelsetjänster i , , , , och . Med de danska och norska underrättelsetjänsterna förekom även ett trepartsssamarbete, trekanten. hade även kontakter i och med Israel.11 Organisationerna bytte i stor omfattning material.12