sou · GQB35d2 · 2003-01-01 00:00:00 — Systemet med sjuklön innebär att det för arbetsgivaren finns en extra drivkraft av ekonomiskt slag att få en låg sjukfrånvaro bland sina anställda. har genom egna undersökningar konstaterat att det finns starka samband mellan sjukfrånvaro och arbetsmiljöfrågor i vid bemärkelse. Även om det inte är enbart arbetsmiljön i sig som ger upphov till långvarig sjukfrånvaro är det svårt att vända den nuvarande negativa utvecklingen av sjukfrån- varon utan förstärkt medverkan från arbetsgivarnas sida. Det är främst via arbetsplatsen som det finns faktisk möjlighet att vidta förebyggande åtgärder mot sjukfrånvaro. En förlängning av sjuklöneperioden kommer att utgöra starkt incitament för en arbetsgivare att vidta olika åtgärder på arbetsplatsen för att motverka sjuk-frånvaro och därmed hålla nere kostnaderna för sjuklön. Om arbetsgivarna i större utsträckning svarar för ersätt- ning, och annan handläggning, vid kortare sjukfall ges försäkrings- kassorna möjlighet att koncentrera sin verksamhet mer på lång- variga sjukfall, som normalt ställer större krav på rehabiliterings- åtgärder. Flertalet sjukfall avslutas utan några större insatser utöver sedvanlig medicinsk behandling och sådana individ- relaterade och rehabiliterande insatser som görs direkt på arbets- platsen. Detta talar för att sjuklöneperioden lämpligen bör bestämmas . Den nuvarande sjuklöneperioden är alltför kort för att arbetsgivaren skall hinna vidta rehabiliteringsåtgärder och utgör inte något tillräckligt kraftfullt incitament för arbetsgivare att vidta åtgärder för att minska sjukfrånvaron. Skall sjuklöneperioden fungera som incitament och stöd för insatser som byter nuvarande negativa trend, måste den göras betydligt längre. En förlängd sjuk- löneperiod är en åtgärd som på kort sikt och inom ramen för nu- varande finansieringssystem kan skapa resurser för försäkrings- kassan för de förebyggande och rehabiliterande insatser som bör ingå i sjukförsäkringen. Såsom föreslog bör bestämmelserna om att sjuklönens storlek ändras så att sjuklönen skall uppgå till av anställningsförmånerna fr.o.m. dag 15 och de därpå följande dagarna i sjuklöneperioden. Det har i remissvar och allmän debatt hävdats att en förlängd sjuklöneperiod innebär att arbetsgivarnas kostnader ökar. Detta är inte fallet. Arbetsgivarna kollektivt betalar via sjukförsäkrings- avgiften kostnaderna för sjukpenning och förtidspension. kommer inte att innebära någon generell kostnads- övervältring på arbetsgivarsidan, eftersom sjukförsäkringsavgiften skall sänkas i motsvarande omfattning. Däremot omfördelas kost- naderna för sjukfrånvaro mellan arbetsgivarna. Detta innebär att arbetsgivare som uppnått en låg sjukfrånvaro får lägre kostnader. Arbetsgivare med högre sjukfrånvaro får ökade kostnader, om inte åtgärder vidtas för att sänka sjukfrånvaron. En förlängd sjuklöne- period ger små företag, som generellt sett har sjukfrånvaro under genomsnittet, lägre totala kostnader. Kostnadsfördelningen blir därmed rättvisare. betalar små företag i själva verket en för hög sjukförsäkringsavgift. beräknades underskottet i sjukförsäkringssystemet uppgå till . Sjukförsäkringsavgiften skulle för att täcka denna utgiftsnivå enligt behöva höjas från dåvarande till . Regeringen har därefter höjt avgiften till . En förlängd sjuklöneperiod medför att avgiften skall sänkas till . HpH finner att sjukförsäkringsavgiften på grund av kostnads- utvecklingen borde ha höjts till . Med hänsyn till de dynamiska effekter som HpH:s samlade förslag beräknas medföra föreslår HpH dock att avgiften inte höjs, utan att avgiftssänk- ningen på grund av den förlängda sjuklöneperioden (0,8 procent- enheter) genomförs från nuvarande nivå . 6.9Högkostnadsskydd mot sjuklönekostnader för små företag I sjukförsäkringen skall införas ett obligatoriskt högkostnadsskydd mot sjuklönekostnader för arbetsgivare som har en årlig löne- summa som högst uppgår till 160 prisbasbelopp. Ersättning skall kunna erhållas årsvis från sjukförsäkringen för den del av sjuklönekostnaderna som överstiger ett sjuklönetak. Detta tak utgörs av ett belopp som motsvarar av sjuk- lönekvoten för samtliga arbetsgivare. Med sjuklönekvot avses den årliga sjuklönesummans andel av den totala årliga lönesumman. RFV skall i förväg fastställa det procenttal som skall anses utgöra av sjuklönekvoten för samtliga arbetsgivare. Ersättning lämnas för sjuklönekostnad som inte överstiger av högsta belopp för sjukpenninggrundande inkomst samt för arbetsgivaravgifter, allmän löneavgift och särskild löneskatt, till den del avgifterna och skatten är hänförliga till den utbetalda sjuk- lön som skall ersättas. Förskott på ersättning skall kunna lämnas till arbetsgivare vars sjuklönekostnader före årets utgång överstiger sjuklönetaket. Redan nuvarande sjuklöneperiod innebär särskilda risker för arbets- givare med få anställda. Gällande småföretagarförsäkring mot kostna- der för sjuklön utnyttjas i liten omfattning och främst av högriskföretag vilket leder till en premienivå som av många uppfattas för hög. HpH föreslår att ett högkostnadsskydd införs i sjukförsäkringen för företag upp till viss storlek (årlig lönesumma högst uppgående till 160 prisbasbelopp). Högkostnadsskyddet innebär att dessa företag får ersättning för sjuklönekostnader som överstiger av genomsnittsnivån. har föreslagit att ett högkostnadsskydd för mindre företag skall integreras i sjukförsäkringen. Enligt förslaget skall arbetsgivare med en årlig lönesumma på högst 160 prisbasbelopp inte betala högre sjuklön än högst den genomsnittliga sjuklönekostnaden för samtliga arbetsgivare. För- slaget innebar att högkostnadsskyddet skall utformas efter mönster av ett förslag som redovisades i del- betänkande Högkostnadsskydd mot sjuklönekostnader. Vid remissbehandlingen har anförts bl.a. att konstruktionen av högkostnadsskyddet är komplicerad. Det har även framförts att skyddet bör omfatta också små myndigheter. En arbetsgivare är enligt nuvarande ordning skyldig att betala sjuklön under av en sjukperiod. Detta innebär särskilda risker för arbetsgivare med få anställda. Redan det för- hållandet att en anställd har upprepad sjukfrånvaro kan bli en påtaglig ekonomisk belastning för ett litet företag. Nuvarande sjuklöneperiod utgör för mindre företag en stor ekonomisk risk- faktor, som ytterst kan förhindra nyanställningar och expansion. finns en frivillig småföretagarförsäkring mot kostnader för sjuklön. Enligt 17 § SjLL kan denna försäkring tecknas av en arbetsgivare vars sammanlagda lönekostnader inte beräknas över- stiga 130 prisbasbelopp. För att omfattas av försäkringen skall arbetsgivaren erlägga avgift. Denna försäkring utnyttjas emellertid i mycket liten omfattning. Det är främst högriskföretag som tecknar försäkringen vilket i sin tur leder till en premienivå som av de flesta anses alltför hög. HpH anser att en förlängd sjuklöneperiod, liksom för övrigt redan den nuvarande sjuklöneperioden, medför en särskild ekono- misk risk för arbetsgivare som har ett begränsat antal anställda. För en sådan arbetsgivare kan upprepad sjukfrånvaro hos några få anställda medföra betydande kostnader för sjuklön. Det finns därför anledning att även ha en särskild sjuklöneför- säkring för små företag. Den nuvarande frivilliga småföretagar- försäkringen har emellertid inte en tillfredsställande konstruktion. Den omständigheten att den är frivillig och finansieras genom en avgift som betalas av dem som tecknat avtal om försäkring medför att kostnaden/premien för småföretagarförsäkringen tenderar att bli oacceptabelt hög. Enligt HpH:s uppfattning bör därför sjukför- säkringen innehålla ett högkostnadsskydd som omfattar företag med en årlig lönesumma som högst uppgår till 160 prisbasbelopp. HpH:s utformning av högkostnadsskyddet innebär att gränsen för vad som i detta sammanhang skall anses som små företag höjs i förhållande till den nuvarande frivilliga småföretagsförsäkringen och till förslag. HpH föreslår att det införs ett högkostnadsskydd och att detta utformas på likartat sätt som föreslogs i delbetänkandet Högkost- nadsskydd mot sjuklönekostnader (SOU 1997:142). De mindre företagens generellt lägre sjukfrånvaro kan därtill motivera en ned- räkning av genomsnittstalet till . HpH föreslår således att ett högkostnadsskydd som innebär att arbetsgivare med en årlig lönesumma på högst 160 prisbasbelopp inte skall betala högre sjuklön än av genom- snittet för samtliga arbetsgivare. Ersättning skall lämnas för sjuklön som inte överstiger av högsta belopp för sjukpenning- grundande inkomst samt för arbetsgivaravgifter, allmän löneavgift och särskild löneskatt, till den del avgifterna och skatten är hänför- liga till den utbetalda sjuklön som skall ersättas. Det är viktigt att små företag, som inte har samma resurser som stora företag att upprätta ett rehabiliteringsunderlag, inte får extra kostnader för ett sådant underlag. Det kan därför övervägas om högkostnadsskyddet bör omfatta även kostnader för rehabiliteringsunderlag. Mot- svarande gäller även kostnader för rehabiliteringsåtgärder. Dessa frågor kräver emellertid ytterligare överväganden, varför HpH återkommer till detta i sin slutrapport. Av bl.a. administrativa skäl bör ersättningen från det nya hög- kostnadsskyddet betalas ut årsvis i efterskott. För att undvika att småföretag drabbas av likviditetsproblem på grund av att ersättning för höga sjuklönekostnader bör det finnas en möjlighet att få ersättning i förskott. Detta innebär att redan under löpande kalenderår på ansökan av den berättigade skall kunna betala ersättning, om de dittills uppkomna sjuk- lönekostnader överstiger det beräknade sjuklönetaket för den enskilde arbetsgivaren. Slutavräkning sker i mars året efter. I betänkandet SOU 1997:142 anges i motiven att det till ansökan skall fogas intyg från revisor. Något revisorskrav gäller emellertid inte för enskilda näringsidkare, som i den mån de har anställda ingår i den grupp som kan omfattas av högkostnadsskyddet. Mot denna bakgrund skall det för rätt till ersättning genom högkost- nadsskyddet inte uppställas något formellt krav på att det till en ansökan skall fogas intyg från en revisor. Vidare kan i sammanhanget nämnas att det nuvarande särskilda högriskskyddet för enskilda försäkrade (13 § SjLL) innebär att arbetsgivare får ersättning för sjuklön till anställd som omfattas av detta skydd (16 § SjLL). 6.10 Sjukskrivningsunderlag och rehabiliteringsplan skall efter det att rehabiliteringsunderlag har inkommit, upprätta en rehabiliteringsplan. Bestämmelserna om fördjupad bedömning vid den i sjukperioden (3 kap. 8 a § första stycket AFL) skall upphävas. För att få till stånd en mer aktiv sjukförsäkring med tidigare rehabili- teringsinsatser föreslår HpH att efter att ett rehabiliteringsunderlag har inkommit skall upprätta en målinriktad rehabiliteringsplan. Planen skall redovisa ansvar, kostnader och tidsplaner för alla de rehabiliteringsåtgärder – medicinska, sociala och arbetslivsinriktade – som är aktuella. Rehabiliteringsplanen skall fortlöpande uppdateras och vid behov revideras. har ansvaret för att planerade åtgärder sam- ordnas och följs upp. Den nuvarande fördjupade bedömningen leder ytterst sällan till att rätten till sjukpenning ifrågasätts. Den medför heller inte att rehabili- teringsbehov upptäcks tidigare. Den fördjupade bedömningen i nuvarande former har blivit ett mindre meningsfullt och överflödigt obligatoriskt inslag i försäkringskassornas verksamhet. HpH föreslår därför att den fördjupade bedömningen upphävs. Enligt nuvarande regler skall upprätta en rehabi- literingsplan om den försäkrade behöver en arbetslivsinriktad reha- biliteringsåtgärd. Planen skall innehålla uppgifter om vilka åtgärder som skall vidtas, vem som bär ansvaret, tidsplan och kostnader för rehabiliteringen. Därefter kan den försäkrade ansöka om rehabili- teringspenning. HpH föreslår att i alla sjukfall skall upprätta en målinriktad rehabiliteringsplan för att säkerställa en mer aktiv sjukskrivningsperiod. Ett sådant krav på obligatorisk rehabili- teringsplan i samtliga fall bör kunna genomföras inom ramen för nuvarande resurser eftersom får en väsentligt minskad arbetsbörda genom att sjuklöneperioden förlängs. Reha- biliteringsplanen skall upprättas efter att ett rehabiliterings- underlag har kommit in från den försäkrades arbetsgivare. HpH har övervägt om det skall sättas en tidsgräns när senast skall vara klar med sin rehabiliteringsplan, men funnit att en sådan gräns kan anstå tills vidare erfarenheter vunnits. Planen skall fastställas i samråd med den försäkrade. I planen skall ansvar, kända uppkomna och beräknade kostnader samt tidsplaner redovisas för alla de rehabiliteringsåtgärder – medicinska, sociala och arbetslivs- inriktade – som är aktuella. har ansvaret för att planerade åtgärder samordnas och följs upp. Rehabiliteringsplanen skall fortlöpande uppdateras och vid behov revideras. Enligt nuvarande regler skall den försäkrade för att få sjuk- penning lämna en särskild försäkran som innehåller en utförligare beskrivning av arbetsuppgifter och egen bedömning Dessutom skall den försäkrade lämna ett särskilt läkarutlåtande, som innehåller uppgift om pågående och planerad behandling eller rehabiliteringsåtgärd, behovet av övrig rehabili- tering, beräknad återstående tid med nedsatt funktionsförmåga på grund av sjukdom samt läkarens bedömning av i vilken grad den medicinska funktionen påverkar arbetsförmågan. När det särskilda läkarutlåtandet och den särskilda försäkran kommit in gör handläggare en fördjupad bedömning efter att ha hört en försäkringsläkare angående vad som medicinskt har framkommit i ärendet. Bedömningen avser i vilken mån arbetsförmågan är nedsatt på grund av sjukdom samt om rehabilitering eller ytterligare utredningsåtgärder behövs. Enligt en undersökning RFV gjorde av den fördjupade bedömningen (delbetänkande [SOU 2000:72], bilaga 6, Fördjupad bedömning i praktiken) leder den fördjupade bedömningen ytterst sällan till att rätten till sjuk- penning ifrågasätts. Den medför heller inte till att rehabiliterings- behov upptäcks tidigare. HpH anser att bestämmelserna om fördjupad bedömning inte kan efterlevas och inte heller fyller något större behov . Med hänsyn till förslaget att förlänga sjuklöneperioden och att rehabiliteringsunderlag skall lämnas vid sjuklöneperiodens utgång finns det på den inte anledning att göra en för- djupad bedömning beträffande dem som uppbär sjuklön. Mot denna bakgrund föreslår HpH att bestämmelserna om för - djupad bedömning (3 kap. 8 a § andra och första styckena AFL) skall upphävas. 6.11 Begränsning av sjukpenningperioden Sjukpenning skall lämnas längst för tid till och med den trehundra- sextiofemte dagen i en sjukperiod. Har sjukperioden inte pågått fortlöpande, skall sjukpenning inte utges efter det att den försäkrade har haft sjukperioder på sammanlagt minst . Detta gäller till dess förflutit sedan en sjukperiod avslutats utan att en ny påbörjats. Vid beräkning av antalet sjukperioddagar under en 450- dagarsperiod medräknas inte dagar före ett uppehåll mellan sjukperioder, om uppehållet överstiger . Om det finns särskilda skäl för det, skall sjukpenning kunna lämnas . skall genom en särskild prövning av samtliga sjuk- penningfall under den tolfte månaden av sjukskrivningsperioden förvissa sig om att aktiv rehabilitering planeras eller pågår i de fall där inte en medicinskt motiverad sjukskrivning är uttryckligen den mest adekvata och för patienten bästa behandlingsmetoden. Syftet skall vara att få underlag för prognos och beslut om hur sjukpenni ngperioden skall avslutas. Sjukpenning skall således endast i undantagsfall och efter särskild prövning kunna lämnas än i en sjuk-period. Förslaget syftar inte till att tvinga icke färdigrehabiliterade åter till arbetet. I de fall en fortsatt medicinsk och/eller arbetslivsinriktad rehabilitering är möjlig och meningsfull skall ett program/plan fast- ställas och fortsatt ersättning utgå. För de som behöver fortsatt medicinsk rehabilitering skall beslut fattas om särskild sjukpenning. Särskild sjukpenning skall utgå fram till den tidpunkt då o den försäkrade kan återgå till arbete, oarbetslivsinriktad rehabilitering kan ske och rehabiliterings- penning utgå, o fattar beslut om aktivitetsersättning/sjuk- ersättning (förtidspension) har föreslagit en tidsbegränsning av sjukskrivningsperioden i syfte att påskynda och skärpa utredning och bedömning av behovet av långsiktiga rehabiliteringsbehov. Vid remissbehandlingen av förslaget har anförts bl.a. följande: Det behöver preciseras vad som skall hända . Förslaget medför att långtidssjuka får en kraftigt försämrad ersättning. Det kan medföra onödigt snabba förtidspensioneringar, vilket kan minska sannolikheten för återgång till arbetslivet. Såsom har konstaterat har den svenska sjukförsäkringen till skillnad från vad som gäller i många andra länder (t.ex. , och ) ingen tids- begränsning av sjukpenningförmånen. /2001 hade närmare 100 000 personer varit sjuk-skrivna än , vilket utgör ett allvarligt problem såväl för de sjukskrivna personerna som för samhället. Sjukförsäk- ringsutredningen har konstaterat att vid så långa sjukskrivningar är i de allra flesta fall den medicinska behandlingen och bedömningen klar. Ett annat faktum är att motivation och faktiska förutsätt- ningar för den sjukskrivne att återvända till arbetslivet drastiskt minskar med sjuk-skrivningens längd. HpH anser att denna situation måste förändras. Det är framför allt fråga om att motverka uppkomsten av långa sjukskrivningar. HpH anser det också angeläget att personer som redan är sjuk- skrivna får ett bättre, aktivt stöd för sin återgång till arbete. Vidare finns det från samhällsekonomisk synpunkt starka skäl att förmå fler personer att åter komma i arbete. Kraftfulla åtgärder måste därför vidtas för att motverka att sjukpenning utvecklas till en långvarig och passiviserande försörjningskälla. Enligt finns det anledning att anta att den stora ökningen av långa sjukskrivningar till stor del är en konsekvens av att försäkringskassa och övriga aktörer inte haft resurser och i vissa fall också saknat stöd och kompetens för ordentliga målinriktade insatser. HpH delar denna bedömning. Den medicinska behandlingen och bedömningen torde i de allra flesta fall vara klar långt före 12 månader. Antingen har den för- säkrade återfått tidigare arbetsförmåga eller permanent uppnått en annan, men begränsad arbetsförmåga. I de senare fallen är det själv- klart mycket viktigt att rehabiliteringsåtgärder sätts in. I dessa fall är inte sjukpenning den rätta ersättningsformen. I stället bör en till specifik aktivitet kopplad rehabiliteringspenning utgå. Denna ersättning skall motsvara tidigare sjukpenningnivå. Mot bakgrund av ovanstående anser HpH att det endast i undantagsfall kan anses motiverat att utge sjukpenning även . Vidare bör nämnas att huvuddelen av kostnaderna för sjuk- försäkringen avser just sjukpenning som utges . HpH anser därför att det måste vidtas åtgärder som direkt riktar sig mot att sjukpenning utges utan att det gjorts en ordentlig prövning av om sjukpenning är den mest adekvata stöd- åtgärden. För att säkerställa att en sådan prövning kommer till stånd föreslår HpH att sjukpenning som huvudregel inte skall utges än . Om det finns särskilda skäl för det, skall kunna besluta att sjukpenning skall utges även för tid . Utgångspunkten är dock att sjukpenning inte skall utges för tid efter det att sjukperioden uppnått . Den omständigheten att den försäkrade under delar av har uppburit någon annan förmån, t.ex. rehabiliteringspenning, saknar därvid betydelse för tidsbegränsningen. Denna begränsning skall nämligen knytas till sjukperiodens längd och inte den tid under vilken sjukpenning har betalats ut. Vad som utgör en sjuk- period anges i 3 kap. 4 § andra stycket AFL. Det avgörande är således inte om den försäkrade har fått sjuk- penning utan att hans eller hennes sjukfrånvaro har pågått så . Syftet med att tidsbegränsa sjukpenningför- månen är att uppnå att den försäkrade åter kommer i arbete. Genom tidsbegränsning får en tydlig signal att undvika passiv utbetalning av sjuk-penning och aktivt undersöka om den försäkrade kan återgå i arbete, anmäla sig som arbetssökande eller om ytterligare rehabiliteringsinsatser behövs. Ett sista alternativ är att undersöka möjligheterna att bevilja den försäkrade sjukbidrag eller förtidspension (aktivitets- ersättning eller sjukersättning), vilket förutsätter att arbets- oförmågan kan antas bestå under . Innan ettårsgränsen har uppnåtts skall enligt HpH:s mening normalt rehabiliteringsåtgärder redan ha vidtagits. Meningen är inte att sådana åtgärder skall vänta tills sjukperioden pågått . HpH:s förslag i avsnitt 6.10 om att skall upprätta en rehabiliteringsplan efter det att ett rehabiliterings- underlag har inkommit kommer att bidra till att rehabiliterings- åtgärder sätts in långt innan det gått . Tidsbegränsningen av sjukpenningförmånen skall, som nämnts, främst uppfattas som instrument för att säkerställa att den försäkrade blir föremål för aktiva åtgärder. Dessutom införs på detta sätt en kontroll av att passiv utbetalning av sjukpenning inte förekommer . En tidsbegränsning av sjukpenningförmånen kommer således att vara en drivkraft för att i sin strävan att finna adekvata rehabiliteringsinsatser samverka med andra aktörer för att få till stånd verksamma rehabiliteringsinsatser. Det kan inte emellertid inte uteslutas att en försäkrad vill undgå en prövning av om det finns särskilda skäl för fortsatt sjukpenning genom att friskskriva sig en kort för tid för att en ny sjuk-period skall påbörjas. HpH föreslår att det skall införas en spärregel som motverkar sådant kringgående. Det måste enligt HpH:s mening finnas ett visst utrymme för att bevilja sjukpenning även för tid efter det att sjukperioden uppgår eller antalet sjukperioddagar överstiger 365. Om det finns särskilda skäl för det, skall kunna besluta att sjukpenning skall betalas även . Detta innebär att inte kan bevilja sjukpenning än utan att verkligen pröva om det finns särskilda skäl för ytter- ligare sjuk-penning. Därvid måste kassan i sitt beslut ange vad som i det enskilda fallet är att hänföra till särskilda skäl för förlängd sjukpenning. Särskilda skäl för att lämna sjukpenning även kan föreligga i följande situationer: o Den försäkrade har en allvarlig sjukdom som inte kan antas bli långvarig men som nedsätter arbetsförmågan. o Rehabiliteringsåtgärder pågår eller skall inledas . oDet finns anledning att anta att återgång till arbetet kommer att ske utan att ytterligare åtgärder behöver vidtas. oPrövning av rätt till förtidspension (aktivitetsersättning/sjuk- ersättning) skall snart ske. Det är emellertid inte möjligt att på förhand ange alla de situationer i vilka det kan finnas särskilda skäl för att bevilja förlängd sjuk- penning. Prövning får i sådana fall ske mot den bakgrunden att det på grund av omständigheterna i övrigt framstår som uppenbart oskäligt att inte lämna sjukpenning under ytterligare . före dag 365 skall göra en utred- ning/bedömning om vilka ytterligare eventuella åtgärder som bör sättas in. Syftet skall vara att få underlag för prognos och beslut om hur sjukpenningperioden skall avslutas. Utredningens förslag syftar således inte till att tvinga icke färdig- rehabiliterade åter till arbetsmarknaden. I de fall en fortsatt medicinsk och/eller arbetslivsinriktad rehabilitering är möjlig och meningsfull skall ett program/plan fastställas och fortsatt ersätt- ning utgå. För dem som behöver fortsatt medicinsk rehabilitering skall beslut tas om särskild sjukpenning. Särskild sjukpenning skall utgå fram till den tidpunkt då o den försäkrade kan återgå till arbete, oarbetslivsinriktad rehabilitering kan ske och rehabiliterings- penning utgå, oförsäkringskassan fattar beslut om aktivitetsersättning/sjuk- ersättning (förtidspension) 6.12 Sjukskrivna som inte är berättigade till sjuklön