sou · GQB388 · 2003-01-01 00:00:00 — vilka innefatta brott mot 19 kapitlet 4, 6 och 7 §§ strafflagen; 3)person vilken öppet eller fördolt intager en ledande ställning i organisation, som kan miss- tänkas för att i ett kritiskt läge komma att in- taga en hållning, vilken kan sätta rikets säker- het i fara, så ock person inom dylik organisa- tion, vilken genom sin utbildning eller eljest i högre grad åtnjuter organisationens förtroen- de; 4)person, vilken är medlem i organisation, som under 3) sägs, därest han innehar eller av- ses tillträda befattning eller uppdrag i allmän tjänst av särskild betydelse med hänsyn till ri- kets säkerhet. Enligt de önskemål som tidigare framfört skulle statspolis- intendenten inte behöva ta ensamt ansvar för beslut om huruvida registeruppgifter skulle utlämnas till försvarsstaben eller inte. Frå- gan skulle istället underställas medborgarrepresentanterna i stats- polisintendentens samrådsnämnd. utökades antalet le- damöter i nämnden från två till fyra då de tidigare utsedda ledamö- terna (h) och () fick sällskap av riksdagsmän- nen () och ().65 För att uppgifter skulle kunna lämnas ut i ett personalkontrollärende krävdes att le- damöterna i samrådsnämnden skulle vara eniga. Om nämnden inte kunde enas gavs statspolisintendenten möjlighet att på eget initiativ låta regeringen pröva ärendet. I de fall då det fanns uppgifter som inte omfattades av ovan nämnda kriterierna för utlämnande men som ändå gjorde att statspolisintendenten kunde misstänka att per- sonen i ett kritiskt läge kunde ägna sig åt landsskadlig verksam- het skulle utlämnandefrågan underställas regeringen.66 förbereddes nya regler för säkerhetspolisens politiska personregistreringar och i statspolisintendentens cirkulär 1 som ut- färdades informerades tredje rotelns befatt- ningshavare i och övriga landet om att kommunistregi- streringen skulle återupptas. Den fortsatta utvecklingen av säker- InD till statspolisintendenten den 30/6 1948. InD:s arkiv (H), koncept. 65En lista på samtliga nämndledamöter återfinns som bilaga. InD till statspolisintendenten den 30/6 1948. InD:s arkiv (H), koncept. Politisk övervakning och personalkontroll 1945-1969 hetspolisens inhämtnings- och registreringsverksamhet återkom- mer jag till nedan. Även om ÖB och försvarsstaben varit framgångsrika i sina aktioner och lyckats få igenom förslaget om utökad personal- kontroll inom försvarsväsendet ansågs inte de vidtagna åtgärderna tillräckliga. kom nya militära krav att framställas till regering- en där personalkontrollbestämmelserna beskrevs som alltför snävt formulerade såväl vad beträffar vilka personalgrupper inom för- svarsväsendet som skulle kontrolleras som vad gäller de uppgifter som fick lämnas ut från säkerhetspolisen. I en intern PM framhölls det som problematiskt att kontrollen inte omfattade hem- och driftvärnet, uppskovsberättigad personal som innehade anställning inom den försvarsviktiga industrin, värnpliktiga (för krigsplacer- ing) samt redan anställd personal. Utlämnande av uppgifter om re- dan antagen personal kunde ske endast efter det att försvarsstaben med särskild motivering efterfrågat uppgifter och då endast med de begränsningar som föreskrevs i bestämmelserna till statspolisinten- denten. Uppgift om medlemskap i en kommunistisk organisation lämnades t.ex. endast ut om kontrollen avsåg en befattning med särskild betydelse för rikets säkerhet. Om t.ex. en värnpliktig be- drev ytterlighetspropaganda och en förfrågan om denne ställdes till säkerhetspolisen var det ytterst osäkert om besked om eventu- ellt medlemskap kunde lämnas ut. Ett annat problem var att nämndförfarandet tog . I flera fall hade samrådsnämn- den beslutat om att ärendet krävde en mer utförlig utredning och då kunde det avgöras först vid nästa sammanträde, vilket fördröjde handläggningen . För de militära myndigheterna kunde det då vara svårt att förklara dröjsmålet för den sökande. Försvarsstaben menade således att de rådande bestämmelserna var- ken utgjorde tillräckligt skydd för att förhindra kommunistiskt spioneri eller någon garanti för att uppträdandet av en kommun- istisk femtekolonn vid en krigssituation förhindrades. Det senare problemet var särskilt förknippat med avsaknaden av personalkon- troll inom hemvärnet. Politisk övervakning och personalkontroll 1945-1969 Vem har garanti för att hemvärnsmannen in- ställer sig vid förbandet och icke i stället i en kritisk situation förenar sig med sina gelikar tillhörande ytterlighetsorganisation till parti- sangrupper i fälthärens rygg?67 Trots missnöjet med den rådande situation valde ÖB att gå försik- tigt fram i sitt nästa förslag till nya personalkontrollbestämmelser för försvaret. Då förslaget föregåtts av förberedande diskussioner i ämnet med både försvars- och inrikesdepartementen kunde det ka- raktäriseras som en kompromiss mellan kravet på kontroll av all försvarsväsendets personal och vad Kungl. Maj:t ansåg sig vid tid- punkten ifråga kunna gå med på.68 Militären hade fått backa på två viktiga punkter. Önskemålet om att personalkontrollen även skulle omfatta hemvärnet hade stött på patrull hos inrikesminister och ett förslag om att personalkontroll skulle utföras inom kommunikationsverken, kartverket och vattenfallsverket hade avvi- sats med motiveringen att säkerhetspolisen inte hade tillräcklig ka- pacitet att klara en sådan utvidgning.69 Kompromissförslaget till en ny ämbetsskrivelse för personalkontrollen skickades till regeringen och antogs det av regeringen utan ändringar. I jämförelse med bestämmelserna förändrades personalkontrollen på flera punkter. För det första utökades antalet skyddsklassade befattningar. Till de personalgrupper som redan omfattades av personalkontroll tillkom värnpliktiga inom signal- trupperna, militära ordonnanser och postbud samt efter försvars- stabschefens prövning all personal inom militärt särskilt betydel- sefullt arbetsområde. För det andra skedde viss utökning av upp- giftslämnandet ur Polisunderrättelser om begångna brott. För det tredje infördes bestämmelser om att framställd förfrågan från person som blivit nekad tjänst eller ej blivit antagen på grund av uppgifter som framkommit i personalkontrollen skulle informeras om vilken myndighet som fattat beslutet. 67 PM angående personalkontrollen inom försvarsväsendet. (upprättad /49). Fst/Säk:s arkiv (H) F VIII a vol. 68Vissa noteringar om dessa diskussioner finns i i PM den 1/5 och 19/5 1949 (arkiv. Se även PM angående gällande bestämmelser för personal- kontrollen samt möjligheten att förhindra kommunistisk infiltration inom försvarsväsendet. den 15/8 1950. Fst/Säk:s arkiv (H) F VIII a vol. 69VPM angående vissa ärenden som beröra . av den 15/5 1950. Fst/Säk:s arkiv (H) F VIII o vol. Politisk övervakning och personalkontroll 1945-1969 skulle den klagande upplysas om möjligheten att vända sig till för- svarsministern för vidare besked. För det fjärde specificerades att inhämtning av uppgifter från polismyndigheterna inte fick ske i an- nan ordning än vad som föreskrivits i bestämmelserna.70 föreskrev regeringen i en ämbetsskrivelse till statspo- lisintendenten att även uppgifter om person som på sakligt grun- dade skäl misstänktes vara medlem i ytterlighetsorganisation kun- de utlämnas till försvarsstaben då denne avsågs tillträda eller inne- hade en tjänst av särskild betydelse för rikets säkerhet. Säkerhets- polisen skulle också kunna lämna ut uppgifter om person om vars verksamhet eljest sådana upplysningar föreligga, att han på bärande skäl kan befaras i ett kritiskt läge vara beredd att delta i förbere- delser för brott mot rikets säkerhet, sabotage eller för att under- gräva det demokratiska statsskickets bestånd eller rikets ställning som oberoende stat.71 De förändringar som genomfördes innebar att de önskemål om utökad personalkontroll som formulerats inom för- svarsstaben /49 endast i någon mån hade realise- rats. Enligt ÖB var inte tiden mogen för militära framställningar om mer omfattande förändringar av personalkontrollbestämmel- serna. Även om militärerna var starkt engagerade för att påverka övervakningen av kommunisterna och genom förändringar av re- gelverket och arbetsmetoderna göra den mer effektiv och vittom- fattande vittnar arkivmaterialet också om en politiskt betingad åter- hållsamhet. Alltför långtgående krav på skärpta åtgärder kunde slå tillbaka mot försvarets ledning. Kort efter det att ÖB lämnat sin skrivelse till regeringen för att få en ny generalorder om personalkontrollbestämmel- serna lät han kalla till sig försvarsstabsofficerarna , , , samt chefen för för att få en grundlig orientering om läget i fråga om möjligheterna att bekämpa kommunisterna inom krigsmakten. Vid mötet - som nämns i Jungs dagboksanteckningar - redogjordes för de rådande bestämmelserna och vilka nya förslag som utformats av försvars- staben. Dessutom diskuterades frågan om det var möjligt att komma längre. Några mer utförliga anteckningar om innehållet i föredragningarna finns inte i dagboken men anger att han fått 70Även uppgifter om brott mot §§ 26 (brott av krigsmän) och 27 (särskilda bestämmelser för krigs- och beredskapstillstånd) i strafflagen skulle utlämnas. Jfr Bilaga 1 till skrivelse från ÖB till regeringen den 9/7 1949, Dnr LH 15 (avskrift) (InD:s arkiv (H), konseljakt den 12/7 1949. till ÖB från FöD den 3/2 1950 (Fst/Säk:s arkiv (H) F VIII a vol. från InD till Spi den 3/2 1950. InD:s arkiv (H), koncept. Politisk övervakning och personalkontroll 1945-1969 ett fullständigt och i stort klargörande PM av Palmstierna.72 I försvarsstabens inrikesavdelnings arkiv har återfunnits en prome- moria upprättad av vid kontraspionagedetal- jen , dvs. Eftersom prome- behandlar samma frågor som antecknat i dagboken och då såväl Swedlund som sektionschefen tecknat sina sig- naturer på dess första sida är det möjligt att det var just denna promemoria som diskuterades vid mötet. Det som är särskilt intressant med är dels inri- kesavdelningens bedömning av vilka åtgärder som erfordrades för en mer framgångsrik bekämpning av kommunisterna, dels resone- om hur ÖB borde agera gentemot regeringen för att få igenom dessa åtgärder. hade särskilt studerat statsmi- nister uttalanden i då denne besvarat en interpellation av folkpartiledaren . hade frågat regeringen om den ansåg det vara lämpligt att det fanns representanter från det i kommunernas po- lisnämnder, hemvärnsnämnder och civilförsvarsnämnder. Som svar på interpellationen hade slagit fast att kommunisterna skulle bekämpas med demokratiska medel. Genom minskat väljar- underlag skulle de utestängas från representation i nämnderna. Nå- gon särskild förbudslagstiftning var inte aktuell vil- ket emellertid inte uteslöt att andra mer effektiva åtgärder kunde vidtagas vid en tillspetsad yttre situation. gjorde den sammanfattande bedömningen att debatten utmynnade i intet.73 Eftersom försvarsstabens intresse för kommunistövervakningen ingalunda var isolerat till att enbart omfatta försvarsmakten utan även gällde totalförsvarets intressen i det civila samhället behandla- de promemorian också den tvångsmedelslagstiftning som reglerade säkerhetspolisens övervakningsverksamhet. Kortfattat redogjordes för polisens möjligheter att göra beslag av brev, telegram och andra försändelser och avlyssna telefonsamtal. Sammanfattningsvis kon- staterades då att när särskilda tvångsmedelslag avskaffades 1945 hade de viktigaste hjälpmedlen för övervakande av kommu- nisterna fråntagits statspolisen.74 72Jungs dagbok 28/7 1949. arkiv serie B II (KrA). 73VPM angående vissa förhållanden beträffande säkerhetstjänsten av den 23/7 1949. Fst/Säk:s arkiv (H) F VIII a vol. För uttalande se protokoll från andra kammare den 14/5 1949 nr 14, s. 14-15. Ang regeringens kontakter med säkerhetspolisen i ärendet se nedan. Politisk övervakning och personalkontroll 1945-1969 Enligt var det dock inte, med tanke på ut- talande i , lämpligt att ÖB agerade för att den skärpta be- redskapslagstiftningen under kriget skulle återinföras. För bekämpandet av kommunismen, allmänt sett, torde icke ÖB böra taga några initiativ till skärpning av de politiska medlen, enär varje så- dan åtgärd skulle falla utom ramen för den av regeringen förda demokratiska politiken. Skärpt kamp mot den kommunistiska propa- gandan kan icke genomföras utan intrång på bestämmelserna i bl.a. tryckfrihetsförordning- en, mötesfriheten och beträffande censur även brevhemligheten. Ett allmänt avskedande av kommunister i statlig eller viss betydelsefull enskild tjänst skulle även strida mot de av statsministern deklarerade demokratiska prin- ciperna för kommunismens bekämpande. Varje förslag från ÖB i sådan riktning skulle endast medföra, att den högsta militära ledningen ut- pekades som reaktionär. Ej heller synes lämp- ligt, att ÖB framför krav om en skärpt allmän övervakning av kommunisterna (ökade anslag och ökad personal vid statspolisen).75 Även om riksdagsuttalande kunde utgöra ett skäl till att ÖB skulle vara återhållsam i sina krav på ökade befogenheter för säkerhetspolisen, så var saken emellertid annorlunda beträffande kommunisterna inom försvarsväsendet där de enligt utgjorde en betydande fara. Här är det på sin plats och i hög grad påkallat att ÖB säger ifrån.76 Kommunisterna kunde för det första hindra försvarets effektivitet vid ett eventuellt anfall österifrån och för det andra fanns det risk för att de med olagliga medel kunde försöka förändra statsskicket och landets demokratiska rättsordning. För att förhindra detta an- såg inrikesavdelningen att det var ett oavvisligt krav att få känne- dom om alla personer som på ett eller annat sätt var knutna till det Politisk övervakning och personalkontroll 1945-1969 och som var verksamma inom försvaret. De gällande bestämmelserna samt det senaste ÖB-förslaget om nya personalkontrollbestämmelser beskrevs därför som icke tillfreds- ställande. För att avhjälpa bristerna presenterade en lista som kan sammanfattas i fem punkter: 1.Statspolisen skulle åläggas att löpande (dvs. utan att framställan från försvarsstaben gjorts) lämna ut underrättelser om kommunis- ter som var anställda inom försvarsväsendet samt uppgifter om alla manliga kommunister i värnpliktig ålder. Med hjälp av de senare uppgifterna skulle försvarsstaben upprätta ett register över värn- pliktiga som vid mobilisering skulle omhändertagas. 2.Medlemskap i skulle vara diskvalificerande för anställning eller inträde i försvarsväsendet. 3.De militära myndigheterna skulle få ökade befogenheter för att avskeda personal som visat sig vara kommunister. 4.Personalkontrollen skulle utsträckas till att även gälla hemvärnet, järnvägarna, kraftverken, telegrafverket samt vissa viktiga krigsin- dustrier. Inom krigsindustrin skulle särskilt den uppskovsberätti- gade personalen undersökas. 5.Ökade anslag och mer personal skulle avdelas för utrensningen av kommunister inom försvaret.77 Försvarsstaben hade således bestämt sig för vad som borde göras för att bekämpa kommunisterna såväl i det civila samhället som inom försvarsväsendet. För militärerna återstod nu att antingen passivt invänta ett lämpligt tillfälle då det var möjligt få igenom de önskade förändringarna eller att medverka i den antikommunistiska opinionsbildningen för att påverka regeringen i önskad riktning. Av dessa alternativ valdes det . Ett viktigt stöd i detta ar- bete blev Dagens Nyheters politiske huvudredaktör . - efter ett besök av - antecknade följande i dagboken: DN skulle i fortsättningen intensivt gå in för upplysningar om svensk 5-kolonnverksamhet. Politisk övervakning och personalkontroll 1945-1969 K för den skull resa till övre och norra . K ville gärna ha orientering innan han reste. Har intet där- emot.78 När återkommit till från sin resa och skrivit en artikelserie vars huvudpoäng var att var alltför svagt rustat för att möta hotet från den kommunistiska femtokolonnverksam- heten träffades och återigen. I står föl- jande att läsa: 3/10 Exp fick redogöra för sitt samtal med Kihl- berg om kommunistförhållande- na i norra och orientera om där- med sammanhängande förhållanden. hemma hos mig. Redogjorde för sina intryck från resan i och Nordnor- ge. Ej mycket utöver artiklarna i DN.79 kritiska inställning till den svenska inre beredskapen sammanföll i stort med de militära åsikterna. I artikelserien påpe- kade han att trots att säkerhetspolisen förfogade över uppgifter över kommunister kunde dessa inte lämnas ut för personalkontroll vid t.ex. vaktbolag eller hemvärn. Han beklagade att före- tagarna svävade i okunnighet om huruvida det var rätt att frångå gällande anställningsregler beträffande kommunister. Vidare fram- höll han att säkerhetspolisens kontakter med fackföreningsrörelsen - som tillsammans med hemvärnet beskrevs som den mest värdeful- la resursen i kampen mot femtekolonnen – var alltför bristfälliga. Svagheterna förklarades av dålig upplysning i dessa frågor, brist på offentligt utfärdade klara riktlinjer från regeringen samt osäker- het inom säkerhetspolisen. Under kriget hade, enligt , svårartade, allmänt kända felsteg under nazismens högkonjunk- tur bidragit till att säkerhetspolisen fick dåligt rykte. 78Helge den 9/6 1949. arkiv B II. 79Helge den 3/10 1949. arkiv B II. Artikelserien publicera- des 1950 i skriften agenturen i . Se även , : Folk och Försvar och kampen mot den femte kolonnen. En studie i framväxten av . (1998), s. 20-21. Politisk övervakning och personalkontroll 1945-1969 Ännu har den inte hämtat sig från chocken i samband med under- sökningar - reaktionen visar sig genom täta uppvaktningar i och stor lust att göra papper.80 Konsekvensen av säkerhetspolisens byråkratiska osäkerhet blev så- ledes att den inte vågade ta några egna initiativ utan att först för- ankra dem hos statsrådet. Fullmakt skall det vara snart till allting: minis- terstyre i högt uppdriven form.81 I samband med att det fördjupades och antikommu- nismen fick allt starkare stöd i opinionen uppstod ett läge då militären fick större möjligheter att få igenom sina krav på skärpt kommunistkontroll. Ungefär som publicerade sin artiklar i och i skriften agenturen i togs andra ini- tiativ för upplysning om femtekolonnverksamheten - bl.a. under medverkan av försvarsstaben - för att påverka bekämpandet av kommunisterna inom försvarsviktiga industrier och anläggningar.83 Även fackföreningarna började aktivt medverka i övervakningen. kunde - med sitt särskilda intresse för att an- vända den fackliga rörelsen som en resurs för övervakningen - meddela försvarsstaben att fem av de större fackförbunden - bl.a. , Kommunikations, och - gått in för organiserat motstånd mot sabotage och kuppföretag från kommunisterna och att en särskild kommitté tillsatts av LO.84 Ett annat exempel är att det pågick en inventering av 80Kihlberg, : Den ryska agenturen i . (1950), s. 50-51. 81Ibid, s. 51. 82Johansson, : och det . Antikommunism och liberalism i 1946-1952. (1995) s. 262. 83Som andra initiativ kan nämnas en konferens i anordnad av och Försvar (CFF) och () där chef- redaktören för talade om kommunisterna som en potentiell femtekolonn samt försvarsstabens uppdrag till Gumaelius An- nonsbyrå att utreda frågan om en kampanj mot spioneri och sabotage. Folk och Försvar och kampen mot den femte kolonnen. En studie i framväxten av Övervak- nings-Sverige . (1998), s. 26. 84Helge 16/3 1950. arkiv B II. Politisk övervakning och personalkontroll 1945-1969 kommunister inom LM Ericsson.85 Den socialdemokratiska anti- kommunismen manifesterades också av en serie artiklar i av ombudsmannen i maj 1950.86 De politiska förutsättningarna för försvarsstaben att återigen ak- tualisera sina planer på skärpt personalkontroll och andra bered- skapshöjande åtgärder hade således avsevärt förbättrats. började försvarsstabens inrikesavdelning att förbereda ett an- tal frågor som Swedlund skulle presentera vid ett kommande möte med inrikesminister tidigare kom frågorna att handla om de militära kraven för personalkontroll inom hemvärnet och kommunikationsverken, förstärkning av säkerhetspolisen och intensifierad upplysning om spioneri- och sabotagebrott. Militären ville också höja beredskapen dels genom att inrätta ett särskilt or- gan för övervakning och rådgivning i publicitetsfrågor, dels ge- nom planläggning för att organisera säkerhetstjänsten vid krig eller krigsfara. I krigsplanläggningen för säkerhetstjänsten poängterades vikten av att polisens möjligheter att använda tvångsmedel som te- lefon- och brevkontroll utvidgades.88 Vid mötet fick förslagen ett positivt mottagande av . Hans tidigare motvilja mot att införa personalkontroll inom hem- värnet hade nu avtagit och han meddelade att formerna för denna skulle utredas av . Enligt skulle även frågan om ett särskilt rådgivningsorgan och upplysningsverk- samheten bli föremål för övervägande inom regeringen. Vidare skulle han ta upp frågan om förändringar av tvångsmedelslagstift- ningen i samband med förändringar av . Inom andra områden var regeringen redan förberedd. Planläggningen för säkerhetstjänstens organisation under krig hade påbörjats liksom förberedelser för att i en krissituation avskilja olämpliga personer från betydelsefulla befattningar inom kommunikationsverken, kartverket och vattenfallsverket.89 Trots inrikesministerns välvilliga inställning till de framförda förslagen var Swedlund osäker om regeringen var beredd att gå så 85Tage den 29/4 1950. Utgivna av (2001). 86Artikelserien sammanställdes sedermera i skriften . (1950). 87Nils , PM den 6/3. 88VPM angående vissa ärenden som beröra . (Föredragen för inrikesmi- nistern statsrådet den 15/5 1950 av försvarsstabschefen) av H den 15/5 1950, Fst/In nr H 121 (uttalanden framgår av marginalanteckningarna.). Fst/Säk:s arkiv (H), F VIII o vol. Samma frågor togs upp till diskussion med för- svarsminister den 22/5 1950. VPM angående vissa ärenden som beröra inrikesdeparte- mentet. (signerad av ). Fst/Säk:s arkiv (H), F VIII a vol. Politisk övervakning och personalkontroll 1945-1969 långt som militären önskade. I dagboken gjorde han följande be- dömning av mötet: Föredragning för (Thunborg med) 15/5 enligt särskild PM (hos ch avd In). M väl- villigt inställd. Regeringen och riksdagsdebatterna 1949-1950 fördjupades det successivt. 1949 hade lyckats konstruera en atombomb och tog kommunisterna makten i . gav den ameri- kanske presidenten klartecken till konstruerandet av vätebomben. inledde senator sitt högljudda antikommunistiska korståg i USA.91 Även det svenska debattklimatet blev mer uttalat antikommunistiskt . Från borgerligt håll ställdes krav på att regeringen offentligen skul- le deklarera vilka bekämpningsåtgärder som skulle riktas mot de svenska kommunisterna. I var det framförallt som drev på för att re- geringen skulle ge klara stridssignaler om att den kommunistiska femtekolonnen skulle bekämpas. Som nämnts ovan frågade regeringen om det ansågs lämpligt att kommunistiska parti fanns representerat i vissa kommunala nämn- der. Som ett oroväckande exempel nämnde att det kommu- nistiska borgarrådet i , , satt som ordförande i polisnämnden.92 hade då svarat att kampen mot kommu- nismen skulle ske öppet och avgöras i de demokratiska valen.93 interpellerade återigen i frågan om re- geringens åtgärder för att bekämpa kommunisterna. fokuserade på de frågor som fört fram i Dagens Nyheters artiklar och påpekade att det var angeläget att det militära befälet, poliskåren, hem- och driftvärnet och försvars- och försörj- ningsviktiga industrier och anläggningar i den utsträckning det var möjligt hölls helt fria från fanatiska kommunister. Även om Oh- lin tog avstånd från idéer om partiförbud mot kommunisterna så 90Nils , PM den 12/5. 91Johansson, : och det . Antikommunism och liberalism i 1946-1952. (1995) s. 262. 92Interpellation i andra kammare den 5/4 1949 nr 13, s. 34. 93Protokoll från andra kammare den 14/5 1949 nr 14, s. 14-15. Politisk övervakning och personalkontroll 1945-1969 menade han att det var angeläget att regeringen gav besked om problemets stora räckvidd, vilka åtgärder som vidtagits och vad som planerades.