sou · GQB321 · 2003-01-01 00:00:00 — En central fråga vid utmätning är om egendomen tillhör gäldenären eller inte. Ett antal stödregler finns 4 kap. 24–26 §§ UB. Här kan näm- nas att utgångspunkten är att fast egendom får utmätas, endast om det framgår att egendomen tillhör gäldenären. Har gäldenären lagfart på egendomen antar man att den också tillhör honom. Den får då utmätas, om det inte framgår att egendomen tillhör någon annan. Ett pantbrev kan vara helt eller delvis obelånat. Det lediga utrym- met, det s.k. ägarhypoteket, kan enligt gällande rätt tas i anspråk, 4 kap. 2 § andra stycket UB. Detta kallas pantbrevsutmätning. Inteckningsut- redningen föreslog i sitt betänkande Utländsk valuta – Ägarhy- potek (SOU 2001:83) att ägarhypoteket och möjligheten att utmäta pantbrev skall avskaffas. När kan exekutiv försäljning ske? Exekutiv försäljning kan komma till stånd efter utmätning. Men sådan försäljning kan också komma till stånd vid konkurs på konkursförvalta- rens begäran eller i anledning av utmätning. Huvudregeln för utmätt fast egendom är att den skall säljas på offentlig auktion, 12 kap. 1 § UB. Inför auktionen skall tid och plats för auktio- nen bestämmas. Auktionen skall kungöras. Den skall föregås av ett bevakningssammanträde. Detta syftar till att fastställa bl.a. vilka ford- ringar och övriga anspråk som skall beaktas. Bevakningssammanträdet avslutas med att en sakägarförteckning över fordringar och rättigheter upprättas. Genom sakägarförteckningen blir det möjligt att räkna fram skyddsbeloppet, 12 kap. 29 § första stycket 1 UB. Detta belopp bestämmer i sin tur lägsta budet. Köparen är skyldig att betala handpenning. Resterande del av köpe- skillingen skall betalas senast vid fördelningssammanträdet. Detta till- fälle betraktas som tillträdesdag. har ett alternativ till försäljning på auktion. Den fasta egendomen kan säljas under hand, om det är mer ändamåls- enligt. Även vid sådan försäljning skall en sakägarförteckning upprättas, 12 kap. 58 § UB. Skyddsbelopp och lägsta bud skall fastställas. Köparen skall betala en handpenning som vid auktionsförsäljning. Slutbetalning skall göras senast efter det att köpehandling har upprättats, 12 kap. 58 § fjärde stycket UB. Fördelningssammanträ- de kan hållas men är inte obligatoriskt, 13 kap. 4 § UB. 12.1.4Annan försäljning vid konkurs Som tidigare nämnts kan fast egendom säljas exekutivt enligt utsök- ningsbalkens regler även i samband med konkurs. Men fast egendom får alltså även säljas på annat sätt än exekutivt. Försäljningen kan då ske som underhandsförsäljning eller på ordinär auktion i förvaltarens regi (Welamson, , Konkurs, 9 uppl., 1997, s. 127). I 5 kap. UB finns regler om undantag från utmätning, s.k. beneficiereg- ler. Där finns inga bestämmelser som särskilt tar sikte på fast egendom. Däremot finns sådana bestämmelser för hyres- och bostadsrätt, 5 kap. 1 § UB. Något bör därför sägas om dessa regler. En hyresrätt som tjänar gäldenären till stadigvarande bostad eller behövs för hans förvärvsverksamhet får inte utmätas. När det gäller hyresrätter som är bostadslägenheter är det till yttermera visso så att de inte kan utmätas eftersom de saknar marknadsvärde (Gregow, , Utsökningsrätt, 3 uppl., 1996, s. 121). Att bostadslägenheter saknar marknadsvärde hänger samman med förbudet i 12 kap. 65 § JB mot att ta ut ersättning vid överlåtelse av sådana lägenheter. Beträffande bostadsrätter är undantaget från utmätning inte lika om- fattande. Huvudregeln är visserligen att utmätning inte får ske, om lä- genheten är gäldenärens stadigvarande bostad. Men två undantag finns. Utmätning får ske om gäldenären vid förvärvet har åsidosatt tillbörlig hänsyn mot sina borgenärer. Detsamma gäller om det med hänsyn till gäldenärens behov och bostadsrättens värde är oskäligt att bostads- rätten undantas från utmätning. Slutligen finns ett undantag i 5 kap. 13 § UB som, när det gäller bo- stadslägenheter, i praktiken är betydelsefullt för bostadsrätter. De an- givna undantagen från utmätning gäller inte när bostadsrätten är pant- satt. Panthavaren har då alltid rätt att få bostadsrätten utmätt. Vår bedömning: Några särskilda exekutionsrättsliga bestämmelser bör inte införas. Med andra ord bör de bestämmelser som gäller för annan fast egendom gälla också för ägarlägenheter. 12.2.1Finns det skäl för särregler? Vi har valt en utformning som innebär att ägarlägenheter skall utgöra fast egendom. Dessutom skall de föreslagna bestämmelserna om tredi- mensionell fastighetsindelning, med undantag för några få särbestäm- melser, gälla på samma sätt för ägarlägenheter som vid annan sådan fastighetsindelning. Det innebär att bestämmelserna om utmätning av fast egendom blir tillämpliga också på ägarlägenheter, om inte något undantag görs. Enligt vår bedömning är det, sett mer övergripande, också rimligt att dessa bestämmelser blir tillämpliga. Ägarlägenheter skall som sagts utgöra fast egendom. De skall innehas med en direkt äganderätt. Våra förslag innebär att ägarlägenheter blir ett mer individualiserat boende än t.ex. bostadsrätt och att de gemensamma åtagandena har minimerats. Givetvis finns vissa skillnader mellan en ägarlägenhet och en villa. Och vissa särskilda bestämmelser skall gälla vid tredimensionell fas- tighetsindelning som inte gäller vid traditionell fastighetsindelning. Slutligen innebär det rent faktiskt vissa skillnader att bo i en ägarlägen- het jämfört med en traditionell villa. Enligt vår bedömning innebär dock ingen av dessa skillnader att några frågor eller negativa effekter i exekutionsrättsligt hänseende upp- står som medför att man bör avvika från reglerna för fast egendom. För denna slutsats talar också inriktningen på exekutionsrättsliga förslag i delbetänkandet Bostadsrättsregister (SOU 1998:80). Utredningen föreslog en rad ändringar som innebär en an- slutning till vad som gäller vid exekution av fast egendom (s. 339 ff.). Ändringarna gjordes efter bl.a. kontakter med företrädare för Riksskat- teverket. Dessa hade uttalat sig för ännu mer långtgående ändringar, nämligen att man bör helt ansluta till reglerna för fast egendom (s. 338). Det kan tilläggas att varken Utredningen om tredimensionellt fastighetsutnyttjande eller föreslog några särskilda exekutionsrättsliga bestämmelser (jfr SOU 1996:87 och 1982:40). Vår bedömning är således att de exekutionsrättsliga reglerna för fast egendom i allt väsentligt bör vara tillämpliga även beträffande ägarlä- Vi anser dock att man bör särskilt diskutera om särskilda reg- ler om undantag från utmätning, t.ex. av den typ som finns för bostads- rätter, bör införas för ägarlägenheter. 12.2.2Särskilt om undantag från utmätning Även om vi bedömer att de gemensamma åtagandena regelmässigt kommer att vara mindre om man jämför ägarlägenheter med bostadsrät- ter, kommer sådana åtaganden att finnas. Främst av det skälet anser vi att frågan måste ställas vilka skäl som ligger bakom beneficiereglerna för bostadsrätter och om dessa eller liknande undantagsregler bör infö- ras för ägarlägenheter. Annorlunda formulerat är frågan om man liksom beträffande andra fastigheter inte skall ha några beneficieregler eller om skäl finns att i detta avseende särbehandla ägarlägenheterna. Undantagsreglerna för bostadsrätter infördes i samband med till- komsten av BRL. Begränsningen till lägenheter som utgör stadigvarande bostad motiverades med att starka sociala skäl kan anfö- ras för utmätningsfrihet beträffande den typen av bostadsrätter (prop. 1971:12 s. 89). Detta gäller framför allt i de fall lägenheten utgör bostad för gälde- nären och hans familj. Bostadsrättshavaren har i sådana fall lika stort behov av skydd som en hyresgäst och utmätning av bostadsrät- ten framstår oftast som en från bostadssocial synpunkt klart olämp- lig åtgärd. Hänsynen till bostadsrättshavarens behov av skydd måste i regel anses väga tyngre än intresset av att kunna utnyttja det eko- nomiska värde som ligger i bostadsrätten för att tillgodose bostads- rättshavarens borgenärer. Men vissa inskränkningar ansåg departementschefen borde göras. Det ena undantaget avser, som tidigare nämnts, att gäldenären har åsidosatt tillbörlig hänsyn mot sina borgenärer. Avsikten med den regeln var i första hand att hindra att utmätningsskyddet missbrukas genom att gäl- denären förvärvar bostadsrätt för att undandra sina borgenärer kapital. Har gäldenären anskaffat lägenheten i avsikt att ordna bostadsfrågan för sig och sin familj bör, enligt propositionen, utmätning normalt inte förekomma. Men sedan tillades förutsättningen att det inte med hänsyn till gäldenärens behov och bostadsrättens värde framstår som oskäligt att bostadsrätten undantas från utmätning. har i några avgöranden uttalat sig om var gränsen går för de värden som kan medföra utmätningsfrihet (se NJA 1987 s. 575, 1989 s. 409 I–IV och 1990 s. 261). Slutsatsen blir att en gräns, försedd med diverse undantag, i vart fall då kunde dras runt . Men om gäldenären t.ex. är handikappad kan högre värden komma ifråga. Dessutom måste bektas att avgörandena är mer än . Enligt kan värdena behöva omprövas vid en mer extrem prisutveckling på bostadsrättsmarknaden. De återgivna förarbetsuttalandena menar vi tyder på att den mer tra- ditionella synen på bostadsrätter sattes i förgrunden. Man ser till tanken att bostadssökande genom att sluta sig samman i en förening skulle kunna skaffa billiga bostäder, vilka – åtminstone i vissa avseenden – är mer jämförbara med hyresrätter än med egna hem. Ytterst måste syn- sättet enligt vår uppfattning bygga på tanken att det finns ett väsentligt inslag av kollektiva avgifter vilka företer likheter med hyra. Det är i dessa fall där insatserna dessutom kan förväntas vara måttliga som det är aktuellt att göra undantag. Enligt vår uppfattning företer ägarlägenheter i detta hänseende stör- re likheter med annan fast egendom än med bostadsrätter. Skäl finns att förvänta sig att de kollektiva avgifterna regelmässigt kommer att vara klart lägre än i bostadsrättsföreningar. Ägaren av en ägarlägenhet har förvärvat en direkt äganderätt genom ett förhållandevis stort kapitaltill- skott. Man kan vidare förvänta sig att den värdemässiga gräns som har satt upp antagligen skulle medföra att utmätning i bety- dande omfattning kunde ske, om gränsen gjordes tillämplig på ägarlä- genheter. Vidare bör erinras om undantaget i 5 kap. 13 § UB. Det innebär allt- så att beneficiereglerna över huvud taget inte gäller när en bostadsrätt är pantsatt. Prisutvecklingen på bostadsrätter har gjort att det , i vart fall i någorlunda attraktiva områden, är vanligt att bostadsrätterna är pantsatta. Prognosen för ägarlägenheter bör vara att de i åtminstone samma och kanske än större utsträckning blir pantsatta, eftersom kapi- taltillskotten kan förväntas bli regelmässigt högre än för bostadsrätter. En hel del talar alltså för att beneficieregler motsvarande dem som gäller för bostadsrätter oftast skulle sättas ur spel redan på grund av pantsättning, om de infördes för ägarlägenheter. Vår slutsats är alltså att några särskilda regler om undantag från ut- mätning inte bör införas för ägarlägenheter. Vår bedömning: Förslaget om ägarlägenheter innebär inte några ofinansierade kostnadsökningar för det allmänna. Kostnads- ökningarna bör i stort kunna finansieras genom intäkter från avgifter. 13.1.1Hur omfattande kan byggandet av ägarlägenheter förväntas bli? Bedömningen av de ekonomiska konsekvenserna av våra förslag kommer till viss del att grundas på osäkra faktorer. Vilken omfattning byggandet av ägarlägenheter får kommer att bli beroende av flera olika omständigheter. Som vi konstaterat i avsnitt 4.6 finns det dock skäl att anta att ägarlägenheter kommer ha en positiv inverkan på produktionen. Vi har samrått under hand med företrädare för angående nyproduktionens omfattning. Vår försiktiga bedömning är att nyproduktionen kan komma att uppgå till cirka 3 000–5 000 ägarlägenheter . Prognosen bygger på antagandet att ägar- lägenheter i subventionshänseende behandlas som egna hem och har gjorts mot bakgrund av bedömning att cirka 25 000 bostäder behöver byggas. Skulle däremot hyres- eller bostadsrätter i subventionshänseende få en mer gynnad ställning, får produktionen av ägarlägenheter antas bli lägre, cirka 2 000–3 000 . I sammanhanget kan nämnas att färdigställdes knappt 13 000 nya lägenheter i riket, varav cirka 7 400 i flerbostadshus. Motsvarande siffror för första–tredje kvartalen 2001 är 10 400 nya lägenheter, varav 5 000 i flerbostadshus.1 1 Källa: (), Statistiska meddelanden, serie BO 20 och serie BO 14 . 13.1.2Konsekvenserna för det allmänna Inget mer omfattande förberedelsearbete Som redan framgått bygger våra lagförslag på att förslagen i betänkandet Tredimensionell fastighetsindelning (SOU 1996:87) kommer att leda till lagstiftning. Vi utgår därför ifrån att vid genomförandet av våra förslag det i betänkandet föreslagna regelsystemet, åtminstone i sina grundläggande delar, har godtagits och att de förarbeten gjorts som krävs för genomförandet av en ordning som möjliggör en tredimensionell fastighetsindelning. Utifrån detta bedömer vi att genomförandet av våra förslag inte kommer att kräva några mer omfattande förberedelsearbeten. Ägarlägenheter skall bildas vid en fastighetsbildningsförrättning. En ökad mängd fastigheter innebär en ökad belastning på lantmäterimyndigheterna. Enligt vårt förslag tillkommer vid fastighetsbildning för ägarlägenheter obligatoriska moment som syftar till att säkerställa ägarlägenhetsfastigheternas rätt till byggnaden i övrigt eller anläggning i denna samt rätt till marken. Det kan gälla t.ex. inrättandet av en gemensamhetsanläggning eller bildandet av servitut (se avsnitt 6.1.2). skall också hålla samman- träde för att bilda en ägarlägenhetsförening, vilken skall registreras (se avsnitt 6.8.2). I vilken utsträckning tredimensionell fastighetsbildning för ägarlägenheter kommer att innebära merarbete för lantmäteri- myndigheterna är svårt att bedöma . Till den del ägar- lägenheter som boendeform blir en konkurrent till egna hem kommer en del av förrättningarna att svara mot vad som annars skulle ha utgjort traditionell fastighetsbildning för småhusbebyggelse. Att hålla sammanträden för att bilda ägarlägenhetsföreningar torde också till viss del svara mot samma åtgärd för bildandet av samfällighetsföreningar för förvaltning av samfälligheter i småhusområden. Ett nettotillskott av fastighetsbildningsärenden kan dock förutses. För lantmäteri- förrättningarna utgår avgifter enligt förordningen (1995:1459) om avgifter vid lantmäteriförrättningar. Kostnaderna för en ökad arbetsbelastning på lantmäteri- myndigheterna bör således till största delen kunna mötas genom de intäkter som avgifterna tillför det allmänna. Som redan nämnts skall med fastighetsbildningen för ägarlägenheter även en ägarlägenhetsförening bildas. registreras (jfr 25 § SFL och se 12 § förslaget till lag om ägar- lägenheter). En utgångspunkt är att registrering kommer att ske i de samfällighetsföreningsregister som förs hos de statliga lantmäteri- myndigheterna. Arbetsinsatsen för en teknisk anpassning av registren och systemen får därför för ägarlägenhetsföreningarnas del antas bli begränsad. Nyregistreringarna av ägarlägenhetsföreningarna innebär ett visst tillskott av mängden föreningar som den berörda myndigheten skall hantera över tiden utöver övriga samfällighetsföreningar, t.ex. vid registrering av stadgeändringar eller nya styrelseledamöter. Inte heller här går det att mera exakt avgöra vilken inverkan ärendemängden kan ha på arbetsbelastningen. Antalet registreringar beror bl.a. på antalet ägarlägenheter som bildas och, framför allt, på hur stor ägarlägen- hetsenhet varje förening omfattar. Enligt uppgift från hanteras cirka 34 000 levande föreningar eller liknande sammanslutningar i samfällighetsföreningsregistret. Av dessa är cirka 17 000 samfällighetsföreningar enligt nu gällande lag och resterande är sammanslutningar tillkomna enligt äldre lagstiftning. nyregistreras omkring 600–700 samfällighetsföreningar. Med en årlig nyproduktion av 3 000–5 000 ägarlägenheter är det realistiskt att anta att mellan 50 och 150 nya ägarlägenhetsföreningar kommer att bildas. Det bör initialt inte nämnvärt påverka behovet av arbetskraft för registreringsåtgärder. Enligt förordningen (1993:1270) om förande av samfällighetsföreningsregister m.m. utgår avgifter för registrerings- åtgärder. Avgifternas storlek skall vara beräknade enligt principen om kostnadsanpassning till det arbete registreringarna tar i anspråk. Ett eventuellt framtida behov av ökade resurser bör därför kunna mötas med avgiftsintäkter. Med ett ökat antal fastigheter ökar också ärendetillströmningen hos inskrivningsmyndigheterna. I landet finns drygt 3 miljoner fastigheter och inskrivningsmyndigheterna hanterar en bit under 1 miljon inskrivningsärenden. Med en prognos om 3 000–5 000 nybildade ägar- lägenheter för hela riket får därför antas att inskrivnings- myndigheternas arbete inte nämnvärt kommer att påverkas av denna nya ärendegrupp. Nämnda ärenden kommer nämligen att i stort sett vara identiska med motsvarande för traditionella fastigheter. Enligt beräkningar som företrädare för gjort kan inledningsvis en handläggare per 2 000 nybildade ägarlägenheter behöva tas i anspråk hos inskrivningsmyndigheterna för hantering av ärenden om lagfart, inteckningar m.m. Ärendehanteringen kommer efter hand att avse även det befintliga beståndet av ägarlägenheter. efter ikraftträdandet kan en handläggare behöva tas i anspråk för ärenden avseende de befintliga ägarlägen- heterna, givet att det finns högst 20 000 ägarlägenheter. Fråga är alltså om endast ett marginellt resursbehov. För ärendehanteringen utgår avgift enligt förordningen (1987:452) om avgifter vid de allmänna domstolarna. Avgifterna är satta efter principen om full täckning för kostnaderna. Några ökade ofinansierade kostnader för det allmänna bör därför inte heller uppkomma för inskrivningsmyndigheternas arbete. Ägarlägenheterna skall precis som andra fastigheter registreras i fastighetsregistret. ansvarar för drift och förvaltning av registret, se 2 § förordningen (2000:308) om fastighetsregister. Hos verket pågår ett arbete med att anpassa registrets allmänna del till tredimensionellt avgränsade fastigheter. Några ytterligare anpassningar av registret för att detta skall kunna rymma också ägarlägenheter torde inte behövas. Ett införande av tredimensionellt avgränsade fastigheter kommer att kräva informations- och utbildningsinsatser framför allt inom lant- mäteriorganisationen. Det informationsbehov som kan följa med införandet av ägarlägenheter bör kunna finansieras inom ramen för berörda myndigheters anslag. Vi föreslår att en ägare av en ägarlägenhet under vissa förutsättningar av domstol skall kunna åläggas att avflytta (se avsnitt 10.2.3). Verkställighet av ett sådant avgörande blir en ny uppgift för kronofogdemyndigheten. Vi föreslår också att en lägenhetsägare skall ha rätt att ansöka hos hyresnämnd om åtgärdsföreläggande mot en annan ägare, om den senares hyresgäst stör (se avsnitt 10.2.4). Antalet sådana ärenden torde bli så få att förslagen inte kräver några resursförstärkningar hos de berörda myndigheterna. Vi föreslår i jämförelse med förslaget om tredimensionell fastig- hetsindelning i SOU 1996:87 inte några ändringar i (1987:10), PBL, i fråga om kommunernas planläggning av mark och hantering av ärenden om bygglov eller bygganmälan. Om förslagen i betänkandet genomförs, kommer att vara tillämplig även i fråga om utrymmen för tredimensionell fastighetsindelning (se 1 kap. 1 § PBL i lydelsen enligt förslaget i betänkandet). Våra förslag torde inte i sig ställa några krav på ökade resurser för kommunerna. Om ägarlägenheter kommer att leda till en ökad nyproduktion och därmed ökad arbetsbelastning eller på annat sätt ökade kostnader för kommunerna, bör kostnaderna till en del kunna kompenseras genom de avgifter som kommunerna har rätt att ta ut för verksamheten (se 11 kap. 5 § PBL). Vad som här sagts om lantmäteriverksamheten i fråga om merarbete med fastighetsbildningsförrättningar samt om information och utbildning gäller även i fråga om sådana kommunala lantmäteri- myndigheter som inrättats med stöd av lagen (1995:1393) om lantmäterimyndighet. Enligt 2 § förordningen (2000:308) om fastighetsregister svarar de kommunala lantmäterimyndigheterna själva för drift och förvaltning av ett automatiserat system för registerkartor. En tredimensionell fastig- hetsindelning innebär att en anpassning kan behöva ske av registersystemet hos dessa myndigheter. Graden av anpassning torde dock bero på vilken ambitionsnivå de olika kommunala lantmäteri- myndigheterna har. I likhet med vad som gäller för den statliga lantmäteriorganisationen anser vi att den anpassning som sker på grund av att tredimensionell fastighetsindelning införs, även bör kunna omfatta ägarlägenheterna. Några ökade kostnadsåtaganden för kommunerna kan därför inte förutses här. Vårt förslag om konsumentskydd vid förvärv av ägarlägenheter innebär att vi i stort ansluter oss till de förslag som har lagt fram i betänkandet Konsumentskyddet vid småhusbyggande (SOU 2000:110). Det innebär bl.a. att de nya uppgifter som kommunerna däri föreslås få även skall avse ägarlägenheter. Bl.a. skall den kvalitetsansvarige som utsetts enligt kontrollera att föreskrivet fullgörande- och avtalsskydd för en konsu- ment föreligger inför t.ex. en nybyggnation. får rätt att, om något fullgörandeskydd inte företes, förbjuda vidare byggnadsarbeten. (Se förslag till ändring av 9 kap. 13 § respsktive 10 kap. 3 § PBL i betänkandet). Enligt kommer förslagen inte att få några ekonomiska konsekvenser för kommunerna (se närmare s. 309 i betänkandet). Vårt förslag i denna del ansluter så nära till att skäl saknas att göra någon annan bedömning beträffande ägarlägenheter. Vi bedömer att inte heller vårt förslag om att en ägarlägenhetsförening skall vara skyldig att skicka en underrättelse till socialnämnden innan den ålägger en störande ägare att avflytta (se avsnitt 10.2.3) kommer att medföra några ökade kostnader för kommunerna. Nämnas kan att man inte räknade med ökade kostnader när motsvarande ordning föreslogs för hyres- respektive bostadsrätter (se prop. 1992/93:115 och SOU 2000:2 s. 296). Bedömningen av de ekonomiska konsekvenserna av våra förslag grundar sig, som redan nämnts, på osäkra och svårbedömda faktorer. Att införa ägarlägenheter enligt våra förslag innebär bl.a. att boendeformen begränsas till nyproduktion. Enligt vår bedömning kommer förslagen för det allmänna inte att medföra några ökade ofinansierade kostnader, som inte redan med gällande ordning kan direkt eller indirekt täckas genom avgifter. 13.1.3Konsekvenserna för företag och enskilda Som redan sagts utgår vi ifrån att ett införande av ägarlägenheter kommer att innebära en ökad nyproduktion av bostadslägenheter. Men det är inte möjligt att förutsäga omfattningen. Av betydelse blir i vilken utsträckning produktionen av ägarlägenheter ersätter annan bygg- produktion eller sker därutöver. Som redan konstaterats torde ägarlägenheter innebära ett ökat inflytande över boendekostnaderna för den enskilde (se avsnitt 5.1.5). Vi har valt en utformning som är avsedd att bl.a. underlätta kredit- givningen och skapa förutsättningar för lägre lånekostnader än för bostadsrätter. För den enskilde köparen av en ägarlägenhet i nyproduktion kommer kostnader att kunna uppstå för fastighets- bildning, lagfart och inteckningar. Detta är kostnader som också en småhusköpare kan förvänta i motsvarande situation. Men det är också kostnader som indirekt kan drabba den som köper en bostadsrätt i en nyproduktion. Köparen av en ägarlägenhet bör i större utsträckning än andra lägenhetsinnehavare kunna påverka sina boendekostnader. Som redan nämnts anser vi att förslag om ett förstärkt konsumentskydd vid småhusbyggande i huvudsak bör gälla även vid förvärv av en nyproducerad ägarlägenhet.