sou · GQB394 · 2003-01-01 00:00:00 — 20 Högkvarteret nr 7:37 15/4 1946 Utredning rörande generalmajor , H Jungs arkiv, F II volym 12 , KrA. Säkerhetstjänst, nazism och högerextremism ka personer som skulle ha svikit. Det är mycket möjligt att vi, om vi hade haft någon erfarenhet, skulle bland svikarna ha kunnat finna en hel del av dem som äro mest högröstade i fråga om kravet på utrensning. efterlyste bevis på opålitlighet. Regeringen försöker få sådana belägg, och enligt mitt förmenande är var och en som kan lämna upplysningar i detta avseende skyldig att göra det. Statsministerns anförande formade sig också till ett angrepp på kommunisterna och frågan om deras pålitlighet.21 Folkpartisten och redaktören talade i sina båda an- föranden om en förtroendekris mellan allmänheten och försvaret, som uppdagats i anledning av affären Rosenblad.22 Av dagboksanteckningar framgår hur splittrad Regeringen var i Rosenbladaffären. själv vände sig i första hand mot handläggningen av ärendet. Han såg inte själva ärendet som särskilt allvarligt. skriver han: Rosenbladaffären är emellertid i sak så illa skött, att det kliar i kroppen att försöka få den något så när rätt bog igen. Men eftersom Regeringen inte hit- tills har intresserat sig för min syn på Rosenblad, skall jag inte störa konklaven. Lägger jag mig i det måste det betyda ett allvarligt en- gagemang och det har jag ingen lust med. Trivseln i regeringen hade, genom statsministerns fumlighet, allvarligt påverkats av denna i och för sig bagatellartade historia.23 Rosenbladaffären fick ett efterspel som väl illustrerar den motsättning som rådde mellan de yngre" radikala officerarna d.v.s. kretsen kring Ny Militär och de äldre mer konservativt inställda officerarna.24 Förbandscheferna i överlämnade som avskedsgåva till Rosenblad en karolinervärja med inskriptionen Med tillgivenhet och tacksamhet från militärområdets officerare. Försvarsstaben hade enligt Rosenblad sökt stoppa det hela. Att försvarsledningen var upprörd över gåvan framgår av försvarsstabschefens brev till den tidigare chefen för sektion 1 i Försvarsstaben, översten , nytillträdd chef för regemen- te. skriver bl.a.: Så har jag haft ett samtal med Collian- der och skall ha ett till i den 30. Han är mycket bra in- ställd i fallet Rosenblad. Förbannad över , även 21Andra kammarens protokoll , . 22Andra kammarens protokoll och . 23Tage , 17/4, 18/4 1946, , Dagböcker, 1945-1949, utgivna av . 24Om Jungjuntan se , Kretsen kring Ny Militär . En studie i militär opinionsbildning 1927-1929, Aktuellt och historiskt, 1974, s. 63-148 och densamme Militär intressegruppolitik, Militärhistoriska studier nr. 1, 1977, Säkerhetstjänst, nazism och högerextremism över att Din stabschef lekt med, vilken förb. något rörde även Dig. Jag har varnat för , bl.a. Jag tror ej att han faller till föga för någon garnisonsentimentalitet. Har vägrat komma förr än festligheterna äro över. Du är i en svår ställning, det begriper jag. Men värjfrågan är ju en ren demonstration mot ÖB och Rosenblads stencilbrev är då bland det mest anjalabetonade jag sett, fast mest mot . hade vid ett besök hos statsmi- nister Per begärt entledigande av chefen för försvarets kommandoexpedition, generalmajor . Enligt överbefälhavaren var allmänt oduglig. antydde också, att för komprometterande uppgifter kunde komma fram, när de tyska arkiven öppnades. Statsministern vägrade att flytta på , men överbefälhavaren gav inte upp. Han fick ett lämpligt tillfälle att återkomma i ärendet, då han fått kännedom om, att ett antal av Försvarets radioanstalts dechiffrerade telegram innehöll uppgifter om svenska officerares kontakter med Nazitysk- land. En hel del material gällde chefens för Kommandoexpeditio- nen kontakter med den tyske militärattachén har i en innehållsrik och skarpsinnig studie utrett försök, att med hjälp av de tyska telegrammen få Regeringen att avlägsna . Jag skall här i huvudsak med studie som grund, översiktligt beskriva affären, som var en av dem som åberopades, när kraven på utrensning av tyskvänliga ämbets- och tjänstemän ställdes. Affären ingick som en viktig del i personliga vendetta riktad mot motståndare och äldre, som han ansåg, tyskorienterade officerare.27 fick inte gehör för sina krav, varken hos statsministern el- ler hos försvarsministern. Han vände sig då till utrikesminister och varnade för att anklagelser för passivitet kunde komma att riktas mot Regeringen, om den inte ingrep mot svens- 25 Utdrag ur generalmajor minnesanteckningar, ar- kiv,volym 1, KrA. Brev från C.A. till 13/9 1946, N Swedlunds arkiv, volym 5, KrA.. efterträdde som chef för . var stabschef vid , Stabschef vid regemente var överstelöjtnant . 26Om Försvarets radioanstalts dechiffrering av de tyska telegrammen se t.ex. , Svenska Kryptobedrifter, 1996. 27Wilhelm M. , Den Kellgrenska vitboken, mellan regering och generaler i Korten på bordet, 1989. Säkerhetstjänst, nazism och högerextremism kar, som hade gått ärenden eller hade varit beredda att göra det. insåg faran och krävde förklaring av . Denne utarbetade en lång och ordrik försvarsskrift med huvudinnehåll, att i sina kontakter med hade följt direktiv från utrikes- och försvarsministrarna, och att den tyske militärattachén varit en otillförlitlig rapportör. 28 försvarsskrift behandla- des i Regeringen, där den fick starkt stöd. Det fanns en oro inom regeringen för, att de tyska telegrammen med tyskvänliga uttalan- den från svenska officerare skulle kunna skada i segermak- ternas ögon. skriver i sina anteckningar från en föredragning inför kronprinsen Om materialet kommer fram utifrån eller genom vår press, som tidigare hänt med liknande, stor fara såväl ur utrikespol. synpunkt – minus i och – som för försvarsfrågans utveckling här hemma.29 De här diskussionerna ägde rum som Ro- senbladsaffären var som hetast. En artikel i den engelska veckotidningen med titeln helped nazis väckte stor upp- märksamhet i svensk press. utpekades som personen i ar- tikeln och pressdebatten om svenska officerares tyskvänlighet tog ny fart.30 Med anledning av artikeln beslöt Regeringen att ge ut en aktpublikation, byggd bl. a. på försvarsskrift. Utrikesmi- nistern arbetade själv med den Kellgrenska vitboken (Undéns be- teckning) i kontakt med försvars- och statsministrarna. Förbindelserna mellan Chefen för kommandoexpedi- tion och tyske militärattachén i 1939-1945 kom ut och kommenterades allmänt på pressens ledarsidor. Eftersom utrikesminister och försvarsminis- ter P.E.Sköld i sina utlåtanden stödde , var det inte endast hans uttalanden utan också regeringens politik som bedömdes. Ne- gativ mot regeringen och var främst den liberala pressen, som angripit utrikespolitiken som alltför tyskvänlig. Socialdemokratisk press var generellt sett mer återhåll- sam. Flertalet höger- och bondeförbundstidningar intog en relativt förstående hållning och framhöll utsatta läge och otillräck- liga resurser under kriget. Regeringen hade alltså tagit parti för mot . Av framgår, att han hade planerat aktioner även 29Helge 6/3 1946, arkiv, KrA. 30Wilhelm utreder frågan om hur materialet till den engelska artikeln kan ha kommit tidningen till handa a.a. s. 20-26. Säkerhetstjänst, nazism och högerextremism mot andra enlig hans uppfattning tyskvänliga officerare bl. a. för- re överbefälhavaren och förre försvarsstabschefen generalmajor . När det gällde Thörnell var avsik- ten i första hand att avlägsna honom från uppdraget som redaktör för den planerade beredskapshistoriken och för del från befattningen som chef för militärområde.31 hade en stor föredragning inför kronprinsen om försvarsledningens tyskinställning under kriget. Han redogjorde för resultatet av ÖB:s undersökning av antalet officerare som Sä- kerhetspolisen hade haft anmärkning mot. I samband med före- dragningen kastade ner följande nyckelord i sin dagbok : Antalet fall få. Läget i de högsta graderna och särskilt högsta ledningen tyvärr sämre. Flottan--- Högsta ledningen---.32 Efter sitt misslyckande med och då han inte heller fått fullt stöd för sin aktion mot Rosenblad – regeringen hade ju stött JK:s utredning– avstod från sina planer mot ytterligare officerare. I sina strävanden hade bl.a. haft stöd av för- svarsstabschefen och översten , sena- re chef för . Både och har i brev och anteckningar uttalat sig negativt om Thörnell, Kell- gren och Rosenblad. Däremot har de aldrig betraktat dem som na- zister och presumtiva landsförrädare. Överbefälhavare hade med stöd av försvarsstabsche- fen C.A. utnyttjat allmänhetens krav på utrensning av nazistiska element ur statsförvaltningen för att bli av med sina gamla motståndare alltsedan arbetet försvarskommission. Han hade lyckats i så måtto, att han och kretsen kring honom hade befäst sin ställning inom det svenska försvaret. Det moderna svenska försvaret fick inte på något sätt förknippas med det beseg- rade . En demokratisering av försvaret hade inletts och då utgjorde de konservativa officerarna, som hade den tyska officeren som ideal, en belastning. Så har säkert och kretsen kring honom resonerat. 31Helge 6/3 1946. W. , Korten på bordet, 1989, s. 35. Om tillkomsten av se E , - ett arbete med förhinder, Meddelanden från Kungl. XII, 1989. 32Helge 6/3 1946. Den undersökning syftar på torde vara underla- get till Statpersonalundersökningen. Säkerhetstjänst, nazism och högerextremism utkom två betänkanden, som skulle bli viktiga för en utveckling av det svenska försvaret i demokratisk riktning, militärutredning, Förhållandet mellan befäl och meniga inom krigsmakten m.m., (SOU 1946:75) med förslag om en demokratise- ring av krigsmakten, uppmjukning av den yttre disciplinen, avskaf- fande av hälsningsplikten, ökad trivsel på förbanden, fritidslokaler och studiemöjligheter för de värnpliktiga och Betänkande med för- slag till Strafflagstiftning för krigsmakten ( SOU 1946:83).33 För försvarsstabschefen återstod ännu en utrensning. Den skulle utspelas och kom att kallas den andra Meyerhöfferaffären. Affären Meyerhöffer, eller affärerna, om man så vill, blev den andra stora, interna uppgörelsen med de tyskvänliga stämningarna inom den svenska officerskåren.34 Den nya affären var på flera sätt annor- lunda än Rosenbladaffären. Här gällde det inte, som i Rosenbladfal- let, att förmå en tyskvänlig officer, som hade blivit en belastning för kåren, att avgå. gällde frågan, om en skicklig, välme- riterad, nazistinfluerad officer kunde befordras. I båda fallen var oenigheten stor både inom officerskåren och regeringen. Även det- ta ärende fick stor uppmärksamhet i pressen. Även hade innehaft aktier i och förekommit på lista i Trots Allt. Även Meyerhöf- fers namn hade uppmärksammats av pressen, men kritiken fick ald- rig samma omfattning, som den som riktades mot Rosenblad. var född i och son till en offi- cer vid regemente.35 Han började som volontär vid faderns regemente 1910 och blev kapten där 1920. Som ivrig för- svarsvän såg han med misstro försvarsordning. Till skillnad från den krets av i huvudsak unga officerare, som samlades kring och Ny Militär för att inom den egna organisationens ram arbeta för ett annorlunda och modernare för- svar, valde han att verka politiskt. 33Om militärutredning se E , Förhållandet mellan över- och underordnade i militära beredskap 1939-1945, redaktör , 1982. 34Man kan tala om två Meyerhöfferaffärer, den första , som gällde tillsättningen av infanteriinspektören, den andra 1951som gällde entledigande av samme inspektör. 35Om se Per Thullbergs artikel i lexikon, 1987 och S.O.Lindeberg, i Svenska Officersprofiler, redaktör , Säkerhetstjänst, nazism och högerextremism anslöt sig till och kom att tillhöra den grupp inom SNU, som drev fram en brytning med , mycket på grund av försvarsfrågan. Meyerhöffer invaldes i för 1932 men återval- des ej 1936. Inom SNU bildades efter nazistisk modell en kamporganisation och Meyerhöffer utsågs till kårchef för grupperna. Man började uppträda i uniform på massmöten, där Meyerhöffer var den ledande talaren. Genom riksdagsbeslut förbjöds uniformerade samman- komster. I motionerade Meyerhöffer för att få uniformsförbudet upphävt.36 Meyerhöffer utsågs till överste och sekundchef för gementets grenadjärer och hans politiska verksamhet upphörde. I samband med att målet mot och dess mottagande av understöd från kom upp i rådhusrätt, med- delade Meyerhöffer i brev till sitt avsked från politiken: I och med att jag blivit ämbetsman i tromans ställning har jag lämnat den aktiva politiken helt, och min strävan har varit och skall framgent bli att på den grundval, som grundlagarna föreskriva för medborgaren och militära föreskrifter för yrkesmannen göra mitt bästa ifråga om mig anförtrott regemente. Måhända betraktar gene- ralen detta sistnämnda som överflödiga skriverier. Med hänsyn till aktuellt läge har jag dock velat tillställa Generalen dessa rader. Ge- neralens vördsamt tillgivna Arméchefen hade en hög uppskattning av Meyerhöffer och hans förmåga som trupputbildare. Ett avsnitt i mycket subjektiva anteckningar har sitt intresse, som belägg för denna uppskattning, som följande år skulle leda till den första s.k. Meyerhöfferaffären, liksom för Meyerhöffers obän- diga sinnelag. Rosenblad och Meyerhöffer hade träffats på Krigs- 150- årsjubileum . Me- yerhöffer hade då berättat att arméchefen ville befordra honom till överste 2 men ej till kommendant i Boden38. Rosenblad skriver: Både socialdemokraterna och högern ville hindra honom från denna placering, enär man var rädd, att han skulle rubba de politiska cirklarna i dessa trakter. För att få be- fordran skulle han formellt inställa sig hos . , s. 336 f. 37Alf Meyerhöffer till , arkiv, F I , volym 10, KrA. 38Ob 2 d.v.s. Ekbladsöverste d.v.s. överste 1. graden. uttrycker i sina memo- arer hög uppskattning av Meyerhöffer men framhåller också hans problematiska sidor. , Född till soldat, 1969, s. 123. Säkerhetstjänst, nazism och högerextremism Rosenblad fortsätter: M. vägrade detta med motivering, att han tjänat under ÖB vid västra gränsen, under förutvarande armé- chefen och under . Han hade vidare varit riks- dagskamrat med och . Kunde alla dessa herrar ej ge honom frejdebetyg, så tänkte han ej vända sig till T . tiggde och bad honom, men han vidhöll, den karl han var, sitt nekande.39 tog upp frågan om Meyerhöffers befordran med över- befälhavaren , av olika skäl onödig nu skrev i sin dagbok . Han diskuterade frågan med försvars- ministern , V föga pigg på saken. fick arméchefen ÖB:s tillstyrkan att föreslå Meyer- höffer till infanteriinspektör efter . Försvarsmi- nister gick med på förslaget. Statsråden , och var emot och statsminister meddelade att beslut ej kunde fattas. Man arbetade fram ett kompromissförslag, att Meyerhöffer tills vidare skulle utses till t.f. infanteriinspektör genom generalorder och inte genom konseljbeslut. Meyerhöffer vägrade den lösningen och begärde att få bli satt i disponibilitet. meddelade statsministern, att även han avsåg att begära att få bli satt i disponibilitet, om inte Meyerhöfferaffären kunde lösas positivt. skriver om detta i sin dagbok : tillbaka från . E. först beskyllt D. för bris- tande lojalitet. Tog sedan tillbaka eller modifierade denna beskyll- ning, sedan D. klarlagt hur han upprepade gånger desavouerats i personalfrågor av och det nu gjordes av regeringen. Det var icke M-rs politiska inställning, som regeringen utdömde honom för utan M-rs bristande förmåga som inf.-insp. spelade en ynklig roll. Han framhöll hur lätt P.A. skulle klarat upp saken men ingen brydde sig om vad han - E-r - sade. Stark kritik om M-er blir inspektör, mycket obehag om M-er och går – till Kungen. Frågan löstes slutligen sedan haft upprepade samtal med , , och kungen. Meyerhöffer ställde sig till förfogande och utnämndes han till t.f. infanteri- inspektör fr.o.m. . Vid ett sammanträffande med förklarade att han ansåg att valet av Meyerhöffer var oklokt, inte av politiska skäl utan där- 39Nils Rosenblads anteckningar, N. Rosenblads arkiv, volym 1, KrA 40Helge 21/2,24/2, 1/3 1947, arkiv, serie B II volym 9, KrA. Säkerhetstjänst, nazism och högerextremism för att Meyerhöffer inte räckte till för befattningen.41 sena- re, 1949, utnämndes till ordinarie infanteri- och kavalleriinspektör. Det avgörande skälet till att regeringen godkände utnämningen av Meyerhöffer bör ha varit arméchefens hot om avgång. har själv i sina memoarer, Jag blev officer berättat om sin kamp för att få Meyerhöffer till infanteriinspektör. Hans skildring av händel- sen stämmer med den bild som ger i sina dag- boksanteckningar . Det kan tyckas märkligt att C.A. i sina dagboksan- teckningar inte nämner ett ord om 1947 års Meyerhöfferaffär. Han var dock försvarsstabschef . Inte heller nämner något om Meyerhöffer i sina dagboksanteckningar. Meyerhöffers tidigare politiska verksamhet uppmärksammades i pressen i samband med utnämningen. Utnämningen var uppröran- de ansåg t.ex. tidningen Infanteriinspektören kom att skapa stora problem för armén. En lång smärtsam process föregick hans avgång 1951. Förloppet skall endast översiktligt beröras här.43 Huvudperson blev förutom Meyerhöffer den nye arméchefen . , kusin till den förre arméchefen och i många avseenden hans mot- sats. och hade varit kurskamrater på , men hade tidigt hamnat i motsatta läger. hade va- rit en av de tongivande i kretsen kring Ny Militär . Meyer- höffer befann sig långt ifrån denna krets. Medan var starkt västmaktsorienterad, var Meyerhöffer en stor beundrare av . Den nya krisens upprinnelse finner vi i Meyerhöffers uttalanden om arméns nya medborgarundervisning och dess personalvård och hans kritik av säkerhetstjänsten inom armén framförda i samband med inspektion av ett arméförband. Meyerhöffer gick även ut i pressen med sin kritik. I en artikel i sade han bl. a. att han ansåg fyra timmars medborgarundervisning till- räcklig i stället för de 40 som var anslagna. Arméchefen kallade till sig Meyerhöffer. begärde lojalitet från Meyerhöffers sida, trots att han var väl med- veten om Meyerhöffers rätt att offentligt framföra sin kritik. 41Helge , 23/9, 25/9, 27/9, 30/9 1947, arkiv, serie B II, volym 9, KrA. , Jag blev officer, 1950, s. 391. , Meyerhöffer, s. 341 not 24. 43Lindeberg ger en detaljerad skildring av turerna kring Meyerhöffers entledigande. , , s. 334 f.f. Säkerhetstjänst, nazism och högerextremism erhöffer skulle avstå från att i pressen kritisera armén. uttalanden offentliggjordes i . ingav Meyerhöffer sin avskedsansökan och anhöll att från få bli överförd på disponibilitetsstat. Som skäl angav han en konflikt tidigare med försvarsminister om ett nytt pansarvärnsvapen. Ingenting nämndes om kon- flikten med arméchefen. tillstyrkte Meyerhöffers ansö- kan men redan från , en månad tidigare än Meyer- höffer hade begärt. hade alltsedan sitt tillträde som chef för armén 1948 försökt att få Meyerhöffer omplacerad. Skäl till detta var, som när det gällde Rosenblad, Meyerhöffers politiska inställning.45 Regeringen fastställde arméchefens förslag om avsked fr. o. m. . Den andra Meyerhöfferaffären fick ett långdraget förlopp med utredningar av Justititekanslern och vad gällde förslag att tidigarelägga Meyerhöffers avsked och hans åsidosättande av yttrande- och meddelarfriheten. Meyer- höffer hade själv vänt sig till MO. kom JK:s och MO:s utslag. Justitekanslern kritiserade för hans hand- lande. MO:s svar blev en skrivelse till regeringen, bl. a. med krav på att en klar gräns mellan allmänna handlingar och privata meddelandendrogs upp. Skrivelsen fick en stor principiell betydel- se när det gällde den framtida tolkningen av begreppet allmänna handlingar.46 45Ehrensvärds motstånd mot Meyerhöffer framgår av brevväxling med Erlan- der och , brev till 6/3 1948, till 12/6 1948, från 11/6 1948, Tosterupsamlingen volym 5, RA. , Meyerhöffer, s. 335 f.f. Om Meyerhöffer se även dagboksanteckningar 21/10 1947, 18/5 1948, 1/6 1948, , Dagböcker 1945-1949, utgivna av , 2001 och dagboksanteckning 4/11 1947, , Anteckningar 1952-1966, utgivna genom , Kungl. Sam- fundet för tugivande av handskrifter av handskrifter rörande historia, Handling- ar del 24, 2002. , Meyerhöffer, s. 336 f. och särskilt referenserna s. 341 f. slutsats, att handbrev, innehållande uppgifter om tjänst, är allmänna handlingar kom att få stor framtida betydelse. diskuterades handbrevens ställning i flera utred- ningar utan att något beslut, om hur man skulle hantera dem, fattades. MO:s ställningsta- gande fick prejudicerande betydelse se t.ex. , grundlagar, 1957, s. 211Se även E. , Hantering av handlingar inom Försvarsmaktens högsta ledning, Till- gänglighet och sekretess, opublicerad utredning, . Först sekretesslag slogs ut- tryckligen fast att handbrev är allmänna handlingar. Säkerhetstjänst, nazism och högerextremism 2.3Avnazifiering – Förhör inför befordran och anställning –1948 förhördes omkring 160 officerare, under- officerare och officersaspiranter av statspolisen om sin nazistiska inställning.47 Bakgrunden var denna: Enligt bestämmelser i försvarets första samlade personalkon- trollkungörelse, utfärdad , fick personer, som in- tog eller hade intagit en ledande ställning, eller på annat sätt efter varit verksamma inom ytterlighetsparti, som var föremål för registrering hos polisen, inte antas, befordras, för- ordnas eller konstitueras och inte heller beordras till vissa namn- givna skolor eller kurser. Personer vilka äro eller vid uppnådd ål- der av varit medlemmar i sådant ytterlighetsparti... få icke be- redas fast anställning inom krigsmakten ej heller antagas i sådan befattning, som föregår dylik befattning. Om försvarsgrenschef bedömde, att en person med ett förflutet i ett ytterlighetsparti på grund av särskilda skäl ändå borde anställas eller befordras och ärendet ansågs vara av större vikt, skulle detta underställas chefens för Försvarsdepartementet prövning. Möjlighet gavs nu att på egen begäran genomgå förhör om sin politiska inställning hos statspolisen. Säkerhetschefen beordrade förhören efter framställan från den enskilde. Förhören hölls av kriminalkonstapel . vid tredje rotel. Förhören ägde rum i vid härvarande kriminalstation. höll för- hör ute i landet. Ett sådant förhör skedde alltid i närvaro av perso- nal från den lokala polismyndigheten. Förhörsprotokollet översän- des till Försvarets kommandoexpedition och en kopia överlämna- des till Försvarsstabens inrikesavdelning. Något enstaka förhör hölls , de flesta under 1947.49 Förhöret utformades närmast som en intervju. Den tillfrågade berättade om sin uppväxt, skolgång, utbildning och arbete, vilken organisation han hade tillhört, när och varför han hade anslutit sig 47Redovisningen bygger på en stickprovsvis gjord genomgång av förhören. av förhörsmaterialet har genomgåtts. Materialet, som inte är sammanhållet, ingår i Försvarssta- bens inrikesavdelnings arkiv, serie F X f, Persondossierer - 1980, MUST. 48I en odaterad VPM, med anledning av en anmärkning från rörande Personalkontrollkungörelsen inom Försvarsväsendet , framhölls att militär personal hade beretts tillfälle att inför chefen för förklara sig. Så har också skett i många fall, varjämte möjlighet ofta bereddes vederbörande att inför säkerhets- polisen avgiva förklaringar, vilka protokollfördes och underställdes departementschefen.. VPM förvaras bland P. E. Skölds handlingar i samlingen , KrA. 49Se t.ex. förhöret med löjtnant 5, inkommen handling till Försvars- stabens inrikesavdelning 9/6 1945 nr.166, serie F X f, volym 1, MUST. Säkerhetstjänst, nazism och högerextremism till organisationen, om han hade haft någon befattning inom orga- nisationen, prenumererat på nationalsocialistisk tidning, och om han hade sänt efter nazistisk litteratur. Av förhören framgår, att förhörsledaren hade skaffat sig en ingående kunskap, om den han skulle förhöra. Underlag för förhöret kom från Allmänna säker- hetstjänstens register och från den lokala polismyndigheten. Ensta- ka personer hade redan en personakt hos sjätte rotel. kunde den förhörde ställas inför material från postkontrol- len.