sou · GQB398d3 · 2003-01-01 00:00:00 — en person för att denne tillhör en viss folkgrupp kan således utgöra brott mot mänskligheten såväl enligt förevarande bestämmelse som enligt bestämmelserna i första stycket. Det kan emellertid även ta sig uttryck genom en gärning som inte annars är straffbar. Nürn- bergtribunalen dömde t.ex. domare och åklagare för sin roll i till- lämpningen av lagstiftning som begränsade judars tillgång till olika ämbeten eller yrken, deras rörelsefrihet, deras rätt till ägande, m.m.20 Detta förföljelsebrottets dubbla natur avspeglar sig i lagtex- tens i samband med annat brott mot denna paragraf eller i strid med folkrätten.... Det kan noteras att vårt förslag i denna del inte helt ansluter till Romstadgans motsvarande bestämmelse i art. 7.1 h, enligt vilken förföljelse är straffbart bara om den begås i samband med en annan gärning som avses i artikeln eller ett annat brott som omfattas av Internationella brottmålsdomstolens juris- diktion. Enligt punkten 7 skall den dömas för brott mot mänskligheten som, under omständigheter som sägs i 1 §, för en stats eller politisk organisations räkning, eller med dess tillstånd, stöd eller samtycke, griper, fängslar eller för bort en person som ingår i en grupp av ci- vila i syfte att undandra denne rättsligt skydd eller, sedan ett frihetsberövande har skett, därefter vägrar att er- känna frihetsberövandet eller lämna information om personernas öde eller uppehållsort. Bestämmelsen motsvarar den som finns i Romstadgans art. 7.1 i och 7.2 i, vilka i sin tur har hämtats års FN-deklaration om skydd mot påtvingat försvinnande. Vad som straffbeläggs i bestämmelsen är dels att frihetsberöva en person i syfte att undandra denne rättsligt skydd, dels vissa typer av agerande som följer efter ett frihetsberövande, vilket i sig kan ha varit fullt lagligt. Det i det senare fallet straffbara är att vägra att erkänna att frihetsberövandet har skett eller att lämna information om den eller de frihetsberövade personernas öde eller uppehållsort. Även denna vägran skall ha skett för en stats eller en politisk orga- nisations räkning eller med dess tillstånd, stöd eller samtycke. Ansvar enligt bestämmelsen kan således drabba gärningsmän i olika led i en process. Det gäller den som beslutar om eller verkstäl- ler ett frihetsberövande med uppsåt att frihetsberövandet kommer att förnekas eller att information om den frihetsberövades öde eller uppehållsort inte kommer att lämnas eller att den frihetsberövade på annat sätt kommer att undandras rättsligt skydd. Vidare gäller det personer som efter ett frihetsberövande vägrar erkänna frihets- 20 Förföljelsebrottet har behandlats av Jugoslavientribunalen i bl.a. målen Blaskic och Ku- preskic. berövandet eller att lämna information om de frihetsberövades öde eller uppehållsort. Slutligen kan ansvar drabba den som med vet- skap om att sådan vägran har skett vidmakthåller frihetsberövandet. Apartheid är, om det begås under omständigheter som sägs i 1 §, ett brott mot mänskligheten (punkten 8). Straffbara gärningar är sådana som är av motsvarande slag som de som anges i paragrafens tidigare bestämmelser och som begås inom ramen för och i syfte att upprätthålla en institutionaliserad ordning av systematiskt förtryck och dominans av en rasgrupp över en eller flera andra rasgrupper. Bestämmelsen har sin motsvarighet i art. 7.1 j och 7.2 h i Romstad- gan. Till hjälp vid bestämmandet av vilka typer av gärningar som kan anses vara av motsvarande slag bör kunna tjäna art. II i konven- tionen om bekämpande och bestraffning av brottet apartheid. Förutom ett antal gärningar som har sin direkta motsvarighet i övriga bestämmelser i denna paragraf, nämns i apartheidkonventionen bl.a. åtgärder, inklusive lagstiftningsåtgär- der, som syftar till en uppdelning av befolkningen efter ras genom upprättande av reservat eller getton, förbud mot blandade äkten- skap eller expropriation av egendom från personer som tillhör en viss grupp. 3 § Straffet för brott mot mänskligheten är fängelse i lägst fyra och högst eller på livstid. I paragrafen anges den för brott mot mänskligheten tillämpliga straffskalan. Skalan överensstämmer med den som föreslagits för folkmord och som också gäller enligt den nuvarande lagen om straff för folkmord. Straffvärdet av de många olika gärningstyper som kan utgöra brott mot mänskligheten är naturligtvis högst varierande. Det kan finnas anledning att i detta sammanhang erinra om att straffet för den som har medverkat till brott endast i mindre mån enligt 23 kap. 5 § BrB får sättas under vad som är föreskrivet för brottet. Så kan också ske om sådana omständigheter föreligger som anges i 29 kap. 3 eller 5 §§ BrB. Frågan om straff för brott mot mänskligheten har berörts i av- snitt 14.7 i övervägandena. 1 § Med krigsförbrytelser avses gärningar som anges i 3-7 §§ och som ingår som ett led i eller på annat sätt står i samband med en väpnad konflikt eller ockupation. I paragrafen anges de allmänna villkor som skall vara uppfyllda för att sådana gärningar som räknas upp i 3-7 §§ skall kunna bestraffas som krigsförbrytelser. Som framgår av lagtexten skall en gärning, för att kunna betecknas som krigsförbrytelse, ha samband med en väpnad konflikt eller ockupation. Anmärkas bör att ockupation enligt folkrätten anses vara en väpnad konflikt.21 För tydlighets skull föreslår vi dock att ockupation nämns särskilt i den svenska lagtexten.22 En väpnad konflikt föreligger, enligt en av Jugoslavientribunalen i flera fall använd definition, när stater tar till vapen mot varandra eller när väpnat våld som inte är tillfälligt förekommer mellan en stat och en organiserad väpnad grupp eller mellan sådana grupper inom en stats territorium.23 Den senare typen av konflikt omfattar inte kortvariga interna störningar i en stat eller rena terroristhand- lingar. Definitionen avspeglar innehållet i den för Genèvekonven- tionerna gemensamma art. 2 och i TP I art. 1.24 I den internationella humanitära rätten och även enligt vårt för- slag görs i vissa hänseenden skillnad mellan internationella väpnade konflikter och icke-internationella sådana konflikter. Traditionellt avses med en internationell väpnad konflikt en konflikt mellan två eller flera stater. En konflikt som primärt inte utkämpas mellan sta- ter kan emellertid i vissa fall ändå anses vara internationell, nämli- gen om någon av parterna i den primärt icke-internationella kon- flikten agerar på en (annan) stats vägnar. Så skall anses vara fallet om denna andra stat har kontroll över parten i den interna konflik- 21Se t.ex. den för gemensamma art. 2 och även not nr 34 till Brotts- kriterierna avseende Romstadgans art. 8.2 a i. 22Enligt art. 42 i lantkrigsreglementet anses ett område vara ockuperat, då det faktiskt befin- ner sig under den fientliga arméns herravälde. För en diskussion om vad som avses med ockupation kan också hänvisas till SOU 1984:56 s. 53 och 271 ff. 23whenever there is a resort to armed force between States or protracted armed violence between governmental authorities and organized armed groups or between such groups within a State (Tadic jurisdiction decision överklagandekammaren . 1995, p. 24Se även Romstadgan art. 8.2 d och f. Kontroll föreligger inte enbart på den grunden att staten un- derstöder parten ekonomiskt eller med utrustning utan det krävs dessutom någon form av deltagande i planering av partens väpnade aktioner.25 För att en gärning skall kunna utgöra en krigsförbrytelse krävs enligt lagtexten att den ingår som ett led i eller på annat sätt står i samband med en väpnad konflikt eller ockupation. För det första krävs att gärningen har begåtts under tid då en väpnad konflikt eller ockupation pågår och inom ett område där en sådan konflikt pågår. En väpnad konflikt pågår från det att fientligheterna utbryter och i princip till dess fred har uppnåtts.26 Frågan om gärningen har be- gåtts inom ett område där en väpnad konflikt pågår är komplex på det sättet att vissa typer av krigsförbrytelser torde kunna begås en- dast i stridernas omedelbara närhet medan andra, t.ex. sådana som har att göra med behandlingen av krigsfångar, kan begås inom and- ra mera perifera områden. Utgångspunkten är dock att internatio- nell humanitär rätt gäller inom de stridande parternas hela territo- rium.27 För att en gärning skall kunna betecknas som en krigsförbrytelse måste den dessutom ha ett funktionellt samband med den väpnade konflikten eller ockupationen. Inte varje allvarligt brott som begås på ett område där en väpnad konflikt eller ockupation pågår kan således betecknas som en krigsförbrytelse. Det krävs dock inte att gärningen begås som ett led i en parts medvetna strategi eller ens i överensstämmelse med någon parts intressen. För att gärningen skall kunna vara en krigsförbrytelse måste den emellertid vara för- anledd av den pågående väpnade konflikten eller ockupationen och inte av personliga intressen som inte har något samband med kon- flikten.28 I subjektivt hänseende krävs inte att gärningsmannen inser att en pågående konflikt är en väpnad konflikt i rättslig mening. Vad som krävs är att han är medveten om de faktiska omständigheter som konstituerar den väpnade konflikten eller ockupationen. 25Se Jugoslavientribunalens överklagandekammare beslut i Tadic p. 26beyond the cessation of hostilities until a general conclusion of peace is reached (Jugo- slavientribunalen i Tadic, jurisdiction decision, p. 27Tadic, jurisdiction decision p. Se även Kunarac, överklagandekammaren p. 28Enligt Brottskriterierna krävs att gärningen took place in the context of and was associ- ated with an armed conflict. 2 § Med skyddad person avses den som såsom sårad, sjuk, skeppsbru- ten, krigsfånge, civil eller i annan egenskap åtnjuter särskilt skydd en- ligt fyra Genèvekonventioner om skydd för krigets offer eller första tilläggsprotokoll till dessa eller annars enligt allmän folkrätt i väpnad konflikt eller under ockupation. Paragrafen innehåller en definition av begreppet skyddad person, vilket används i den följande straffbestämmelsen (3 §). Som fram- går, knyter definitionen an till innehållet i och deras första tilläggsprotokoll. Personer som skyddas enligt GK I är sårade och sjuka enligt de närmare villkor som anges i art. 13 i konventionen samt viss sjukvårdspersonal m.m. (art. 24-26). Ge- nom skyddas sådana skeppsbrutna, sårade och sjuka till sjöss samt personer tillhörande vissa personalkategorier enligt vad som framgår av den konventionens art. 13, 36 och 37. Av betydelse vid tolkningen av dessa artiklar är även art. 8 i TP I. Krigsfångar skyd- das av . Definitionen av krigsfångebegreppet finns i konven- tionens art. 4 och i TP I art. 43-44. Slutligen avses med skyddade personer civila enligt den definition som finns i art. 4 och 13 samt i TP I art. 50. Bestämmelsen har i dessa delar sin motsvarighet i art. 8.2 a och 8.2 c i Romstadgan, där hänvisning också görs till Genèvekonven- tionernas reglering. Någon motsvarande hänvisning görs däremot inte i art. 8.2 b och 8.2 e. De gärningar som där nämns är till stor del hämtade från Haag- och med tilläggs- protokoll. Vem som i sådana fall åtnjuter skydd beror på vad som anses följa av allmän folkrätt. Anmärkas bör att olika personkategorier kan åtnjuta olika långt- gående skydd och skydd i olika hänseenden. I subjektivt hänseende krävs inte att gärningsmannen inser att en person är en skyddad person i rättslig mening. Vad som krävs är att han har uppsåt till de faktiska omständigheter som gör att personen är en skyddad person. 3 § För krigsförbrytelse döms den som dödar en skyddad person eller som genom tortyr eller annan grym eller omänsklig behandling tillfo- gar en skyddad person en svår kroppslig eller psykisk skada eller svårt lidande. Detsamma gäller den som i annat fall 1.utsätter en skyddad person för medicinsk behandling eller veten- skapliga experiment som inte sker i personens intresse och som innebär allvarlig fara för hans eller hennes liv eller hälsa, 2.i strid med allmän folkrätt deporterar eller på annat sätt tvångsför- flyttar en skyddad person från ett område där han eller hon lagli- gen uppehåller sig 3.utsätter en skyddad person för allvarligt sexuellt övergrepp genom våldtäkt, sexuellt slaveri, påtvingad prostitution, påtvingat havan- deskap, påtvingad sterilisering eller annan motsvarande gärning, 4.verkställer eller dömer ut ett straff mot en skyddad person utan att han eller hon först fått en rättvis rättegång inför en opartisk domstol, 5.genom förödmjukande eller nedsättande behandling kränker en skyddad persons personliga värdighet, 6.tar en skyddad person som gisslan, 7.dödar eller skadar en kombattant som är försatt ur stridbart skick eller 8.till de väpnade styrkorna tar ut eller i strid använder barn som inte fyllt . Vid internationell väpnad konflikt och under ockupation döms för krigsförbrytelse mot person även den som 1.låter förflytta en del av egen civilbefolkning till ockuperat om- råde, 2.tvingar en medborgare i stat som är motpart i konflikten att delta i stridshandling mot den egna staten, 3.tvingar en skyddad person att tjänstgöra i en fientlig makts väpnade styrkor eller 4.utan laga stöd frihetsberövar en skyddad person eller på ett oförsvarligt sätt dröjer med att sända hem en krigsfånge eller civil som lagligen berövats friheten. I paragrafen räknas upp gärningar som riktar sig mot person och som, om de har samband med en väpnad konflikt eller ockupation, skall bedömas som krigsförbrytelser. Bestämmelserna i paragrafens första och andra stycke gäller i såväl internationella som icke- internationella väpnade konflikter medan bestämmelserna i dess tredje stycke gäller enbart i internationella konflikter (se kommen- taren till 1 § beträffande skillnaden mellan dessa båda typer av kon- flikter). Enligt första stycket döms den för krigsförbrytelse som dödar en skyddad person eller som genom tortyr eller annan grym eller omänsklig behandling tillfogar en skyddad person en svår kroppslig eller psykisk skada eller svårt lidande.29 Brottsbeskrivningen som sådan överensstämmer delvis med den som finns i 2 kap. 2 § första stycket och 3 kap. 2 § första stycket, varför det kan hänvisas till författningskommentaren till de paragraferna. För att ansvar för krigsförbrytelse skall kunna inträda krävs dock att skada eller li- dande har tillfogats genom tortyr eller annan grym eller omänsklig behandling, dvs. gärningen måste vara av ett särskilt allvarligt slag. Ordet tortyr är hämtat års Genèvekonventioner där or- det måste antas ha avsetts ha en vidare innebörd än enligt FN:s tor- tyrkonvention.30 Det skall påpekas att soldater eller andra kombattanter i princip inte skyddas av bestämmelsen i första stycket annat än om de är krigsfångar. Att döda eller skada kombattanter på fiendens sida strider inte mot krigets lagar. Av andra stycket punkten 7 i föreva- rande paragraf framgår dock att det inte gäller om kombattanten är försatt ur stridbart skick. Inte heller är det tillåtet att döda eller skada kombattanter genom användande av förbjudna stridsmetoder eller stridsmedel (se 6 och 7 §§). I andra stycket anges i åtta punkter förfaranden som kan vara att bedöma som krigsförbrytelse mot person även om förutsättningar för ansvar enligt första stycket inte föreligger. Att utsätta en skyddad person för medicinsk behandling eller ve- tenskapliga experiment kan enligt punkten 1 vara en krigsförbrytel- se. Det gäller om åtgärden inte sker i den skyddade personens in- tresse och den medför allvarlig risk för död eller skador för hälsa.31 Till skillnad från enligt första stycket krävs inte att den som utsätts för åtgärden i fråga faktiskt lider någon skada, utan endast att risk för detta föreligger. I motsvarande artiklar i Romstadgan behandlas två olika gär- ningstyper. Förutom medicinska eller vetenskapliga experiment avser artiklarna även fysisk stympning. Stympning måste emellertid anses vara omänsklig behandling som tillfogar den stympade svår kroppslig eller psykisk skada eller lidande och omfattas därför av kriminaliseringen i förevarande paragrafs första stycke. Vi har där- för inte ansett det nödvändigt med någon särskild straffbeläggning i detta fall. 29Jfr Romstadgan art. 8.2 a. i – iii och 8.2 c.i, GK I art. 50, art. 51, art. 130, art. 147 samt den för gemensamma art. 3. 30Jämför den i Brottskriterierna använda beskrivningen och den likartade användningen i 4 § BrB. 31Jfr Romstadgan art. 8.2.b x och 8.2.e xi, TP I art. 11 samt TP II art. 4.2 och 5.2 e. Att i strid med allmän folkrätt deportera eller annars tvångsför- flytta en skyddad person från ett område där han eller hon lagligen uppehåller sig utgör enligt punkten 2 en krigsförbrytelse.32 Den straffbara gärningen som sådan motsvarar den som beskrivs i 3 kap. 2 § andra stycket punkten 3, varför det kan hänvisas till författ- ningskommentaren till den bestämmelsen. De gärningstyper som omfattas av punkten 3 – våldtäkt och and- ra former av sexuella övergrepp - är desamma som dem som omfat- tas av 3 kap. 2 § punkten 5, varför det även här kan hänvisas till för- fattningskommentaren till den paragrafen.33 Då det bland krigsför- brytelserna inte finns någon direkt motsvarighet till ansvaret för förslavning bland brotten mot mänskligheten föreligger dock den skillnaden att sexuellt slaveri nämns särskilt i den här aktuella punkten. Den straffbara gärningen enligt punkten 4 består i verkställande eller utdömande av ett straff mot en skyddad person utan att han eller hon först fått en rättvis rättegång inför en opartisk domstol.34 Med straff avses inte rena disciplinära påföljder. En rättvis rättegång innefattar bl.a. rätt att lagföras inför en opartisk domstol,35 rätt att möjligt underrättas om vilka anklagelsepunkterna är,36 rätt till försvar,37 rätt att inte utsättas för kollektiv bestraffning,38 rätt att lagföras i enlighet med legalitets- principen,39 rätt att inte dömas mer än en gång för samma sak40 och rätt att underrättas om möjligheten att överklaga.41 I punkten 5 finns en bestämmelse som straffbelägger förödmju- kande eller nedsättande behandling som kränker en skyddad per- sons personliga värdighet.42 Enligt Jugoslavientribunalen i målet Aleksovski innefattas i begreppet förödmjukande eller nedsättande 32Jfr Romstadgan art. 8.2.a vii och 8.2.e viii , art. 147 samt TP II art. 17.1. 33Jfr Romstadgan art. 8.2.b xxii och 8.2.e vi, art. 27.2, TP I art. 75.2 b och 76.1 samt TP II art. 4.2 e. 34Jfr Romstadgan art. 8.2.a vi och 8.2.c iv. Av stadgetexten och Brottskriterierna framgår att bestämmelsen i 8.2.a vi särskilt tar sikte på den rätt till opartisk rättegång som en krigsfånge har enligt Genèvekonvention III. En sådan rätt föreligger emellertid även för andra skyddade personkategorier och även i icke-internationella väpnade konflikter (se bl.a. art. 147, den för gemensamma art. 3, TP I art. 75 och TP II art. 6). 35GK III art. 84. 36GK III art. 104 och art. 71. 37GK III art. 105 och art. 72. 38GK III art. 87 och art. 33. 39GK III art. 99 och art. 67. 40GK III art. 86 och art. 117. 41GK III art. 106 och art. 73. 42Jfr Romstadgan art. 8.2.b xxi och 8.2.c ii, den för gemensamma art.3, TP I art. 75.2 b och 85.4 c samt TP II art. 4.2. En viss ledning kan man även få av art. 27i om respekt för skyddade personer. behandling förolämpning, hot, stöld, fysiskt våld och att utsätta personer för fysiska eller psykiska påfrestningar, t.ex. genom att använda dem som mänskliga sköldar eller för att gräva skyttevärn i farliga områden43. I Musema uttalade Rwandatribunalen att med begreppet avses gärningar som är ägnade att bryta ner en persons självkänsla och liknar det vid en lindrigare form av tortyr (rätte- gångskammaren p. Som nedsättande behandling betecknades i målet Celebici följande gärningar: att tvinga en far och son att misshandla varandra; att förmå fångar att be om nåd som villkor för att inte utsättas för elektriska stötar; att tvinga två bröder att utföra oralsex på varandra inför ögonen på andra fångar. Gärningarna måste vara av så allvarligt slag att de är allmänt er- kända som kränkningar av den personliga värdigheten. Bestämmel- sen är dock subsidiär till den som finns i paragrafens första stycke. Om en gärning är grym eller omänsklig och tillfogar svår kroppslig eller psykisk skada är den naturligtvis normalt också kränkande för den personliga värdigheten. Detta är dock inte någon förutsättning för ansvar. Enligt Brottskriterierna kan en gärning som är förödmjukande eller nedsättande omfattas av de aktuella bestämmelserna i stadgan även om den riktar sig mot en avliden person. Likaså sägs att det inte krävs att den som utsätts för behandlingen är medveten om vad som förekommer, vilket innebär att exempelvis medvetslö- sa personer skyddas. Det förklaras att dessa regler tar i beaktande offrets kulturella bakgrund. Att ta en skyddad person som gisslan kan enligt punkten 6 utgö- ra en krigsförbrytelse.44 Att någon tas som gisslan innebär enligt art. 1 gisslankonvention att en person griper, inspärrar och hotar att döda, skada eller fortsätta hålla inspärrad en annan person (gisslan) i syfte att tvinga tredje part, nämligen en stat, en internationell organisation, en fysisk eller juridisk person eller en grupp personer att utföra eller avstå från att utföra en handling som ett uttryckligt eller underförstått villkor för att gisslan skall släp- pas. Brottskriterierna anknyter till denna definition. Gärningen som sådan innefattar ett olaga frihetsberövande enligt 4 kap. 2 § BrB och kan också uppfylla villkoren för att utgöra människorov enligt 4 kap. 1 § (utpressningsvarianten), även om syftet enligt fö- revarande bestämmelse inte behöver vara att erhålla i den meningen som avses i bestämmelsen om människorov. 43Se även Blaskic p 709 ff. 44Jfr Romstadgan art. 8.2.a viii och 8.2.c iii, art. 147 samt den för Genèvekonventio- nerna gemensamma art. 3. da syftet – att förmå någon att handla eller avstå från att handla - måste föreligga redan då den skyddade personen berövas sin frihet. Bestämmelsen i punkten 7 utgör ett undantag från principen att det enligt krigets lagar inte finns något förbud mot att döda eller skada en kombattant på fiendens sida. Att döda eller skada en kombattant som är försatt ur stridbart skick (hors de combat) är en krigsförbrytelse.45 En kombattant är försatt ur stridbart skick om han, sedan han nedlagt vapnen eller är i stånd att försvara sig, har gett sig på nåd och onåd (dvs. Kra- vet på att kombattanten skall ha gett sig är i fall då kombattanten inte är vid medvetande uppfyllt redan genom att han inte är i stånd att försvara sig. Enligt punkten 8 är det en krigsförbrytelse att till de väpnade styrkorna ta ut eller i strid använda barn som inte fyllt femton år.46 Ett barn skall anses uttaget när det – frivilligt eller genom tvång - ansluts till de väpnade styrkorna, t.ex. genom inkallelse eller in- skrivning. Värvningskampanjer som sådana omfattas inte av det kriminaliserade området. Användande av barn i strid innefattar inte bara rena stridshandlingar utan också t.ex. användande av barn som spejare, spioner, lockbeten eller kurirer i anslutning till pågående stridigheter. Bestämmelsen anknyter till art. 38 i enligt vilken det gäller en 15-årsgräns för deltagande i strid och rekryte- ring till väpnade styrkor. Enligt det antagna fakultativa proto- kollet till gäller däremot i princip en 18-årsgräns.47 I nuvarande läge kan det dock inte anses finnas underlag för att behand- la fall i strid med de fakultativa protokollet som internationella brott. Bestämmelserna i paragrafens tredje stycke gäller, som framgår av lagtexten, enbart i internationella väpnade konflikter och under ockupation. Enligt punkten 1 döms den för krigsförbrytelse som i en sådan konflikt låter förflytta en del av sin egen civilbefolkning till ockuperat område.