sou · GQB313 · 2003-01-01 00:00:00 — föreslog i sitt betänkande (SOU 1979:64) vissa ändringar i förhållande till uttalandena proposition. Kommittén ansåg det rimligt att även föräldrar som var väsentligt beroende av barnet eller barnen här i på annat sätt än för sin försörjning borde få möjlighet att bosätta sig här. Till skillnad mot dittillsvarande praxis borde det därför inte göras någon prövning av de härvarande barnens möjligheter att försörja föräldrarna. Denna prövning hade enligt kommittén ändå visat sig meningslös och orättvis, eftersom det inte fanns några möjligheter att se till att barnen verkligen försörjde föräldrarna (SOU 1979:64 s. 115). Det föredragande statsrådet ansåg de föreslagna ändringarna välgrundade och anslöt sig i propositionen Ny utlänningslag till vad kommittén hade anfört (prop. 1979:80:96 s. 39). Arbetsmarknads- utskottet hade inte något att erinra mot ändringarna av riktlinjerna (bet. AU 1979/80:27 s. 40). Något krav på att den som får uppehållstillstånd som anhörig skall ha sin försörjning tryggad och bostad ordnad har inte införts därefter. Det har ansetts att det skulle innebära en markant förändring av gällande praxis att införa försörjningskrav. övervägde i sitt betänkande SOU 1995:75 (s. 164) om det för anhöriga utanför kärnfamiljen kan tas hänsyn till försörjningsförmågan i högre utsträckning och konstaterade att många invandrare i har ett reellt försörjningsansvar för exempelvis föräldrar så länge dessa är kvar i hemlandet. En förutsättning för att tillstånd skulle beviljas anhöriga utanför kärnfamiljen kunde vara att den anhörige i åtar sig att garantera vederbörandes försörjning. Det borde dessutom framstå som klart att den i bosatte har ekonomiska förutsättningar att klara av utökad försörjningsbörda. Även bostadsfrågan borde vara tillfredsställande löst. Kommittén kom dock fram till att försörjningsansvar inte stämmer med de principer som i övrigt råder i det svenska samhället och att det kan anses vara oförenligt med de allmänna invandrarpolitiska målen att ha en särlagstiftning för invandrare i detta avseende. Flera remissinstanser ansåg emellertid att ett försörjningskrav borde införas eller att försörjningen i vart fall borde kunna vägas in vid bedömningen av om tillstånd bör beviljas eller inte. Regeringen förklarade sig därefter inte vara beredd att lägga fram förslag om någon form av försörjningskrav (prop. 1996/97:25 s. 115). Regeringen uttalade att frågan kräver en grundlig belysning i hela dess vidd, bl.a. beträffande vilka konsekvenser bristande försörjnings- förmåga skall få när den inträffar under vistelsen i och hur en grundtrygghet skall kunna garanteras för alla människor i vårt land som inte själva kan klara sin försörjning. lämnade uttalandet utan erinran (bet. 1996/97:SfU5, rskr. 1996/97:80). I vissa situationer ställs krav på att den person som vill komma till skall ha tillräckliga medel och/eller sjukförsäkring. Detta framgår av 3 kap. 5 a och 5 b §§ UtlF. Det gäller dels vissa personer som omfattas av – studenter, egna företagare och pensionerade arbetstagare samt andra som inte omfattas av reglerna om arbetskraftens fria rörlighet – dels dessas anhöriga i en del fall. 2.7Något om sociala förmåner Uppehållstillstånd är av olika slag. Flyktingar och skyddsbehövande i övrigt enligt 3 kap. UtlL har inte bara en starkare rätt till uppehållstillstånd än många som söker tillstånd av andra skäl. En flykting eller annan skyddsbehövande har också efter det att uppehållstillstånd beviljats en i vissa avseenden förmånligare ställning än den som har fått uppehållstillstånd av andra skäl. är huvudman för asylsökande m.fl. innan frågan om uppehållstillstånd är avgjord. Verket skall svara för att plats kan beredas på dess anläggningar för dem som inte själva önskar eller kan ordna sitt boende. Bostaden är gratis för dem som saknar medel och därutöver lämnas dagersättning och särskild ersättning för att täcka behovet av mat, kläder m.m. De personer som väljer eget boende får bostadsersättning. Detta följer av lagen (1994:137) om mottagande av asylsökande m.fl. De erhåller också akut sjuk- och tandvård samt sjuk- och tandvård som inte kan anstå enligt avtal mellan staten och . Därutöver ges viss annan vård, exempelvis mödra- och förlossningsvård. Asylsökande barn har rätt till samma hälso- och sjukvård samt tandvård som i bosatta barn. Kommuner och landsting får statsbidrag för kostnaderna enligt schablonbelopp som bestäms i förordningen (1996:1357) om statlig ersättning för hälso- och sjukvård till asylsökande. När uppehållstillstånd beviljats har den som inte klarar sin försörjning rätt till hjälp i enlighet med socialtjänstlagens (2001:453) bestämmelser. Ekonomiskt bistånd enligt denna lag är avsett att vara det yttersta skyddsnätet för de människor som inte klarar sig på annat sätt. Det räcker att den enskilde vistas i för att omfattas av lagen. De rättigheter som finns enligt socialförsäkringssystemet är däremot kopplade till folkbokföring. Den som efter inflyttning i kan antas komma att vara bosatt i landet under skall folkbokföras. Flyktingar, skyddsbehövande och vissa anhöriga kan få bidrag enligt förordningen (1984:936) om bidrag till flyktingar för kostnader för anhörigas resor till . Möjlighet finns också för flyktingar och skyddsbehövande och dem som fått uppehållstillstånd på grund av anknytning till dessa att få statligt lån till hemutrustning enligt förordningen (1990:1361) därom. Det är kommunerna som tar emot flyktingar som beviljats uppehållstillstånd och staten som har det övergripande ekonomiska ansvaret. Kommunernas flyktingmottagande omfattar, förutom personer som beviljats asyl eller annat uppehållstillstånd för skyddsbehövande eller på grund av humanitära skäl, också vissa av dem som får stanna som anhöriga till sådana personer. Kommunerna får statsbidrag enligt förordningen (1990:927) om statlig ersättning för flyktingmottagande m.m. för kostnader i samband med mottagande av personer som omfattas av det kommunala flyktingmottagandet. Statsbidraget utbetalas i form av ett schablonbelopp och skall täcka kommunens kostnader för svenskundervisning och försörjning samt vissa andra merkostnader som följer av flyktingmottagandet. Andra ersättningsformer kompletterar schablonersättningen och utbetalas i speciella situationer. Inför genomförandet av anpassades de svenska pensionsbestämmelserna till EG-rätten. Anpassningen innebär att folkpensionen beräknas enligt två alternativa regler, antingen i förhållande till det antal år den försäkrade varit bosatt i eller i förhållande till det antal år den försäkrade har tillgodoräknats pensionspoäng. För rätt till oavkortad folkpension krävs antingen 40 bosättningsår eller med pensionspoäng. är färre reduceras folkpensionen. Pensionen beräknas enligt det för den försäkrade förmånligaste alternativet. EU-medborgaren har rätt till pension oavsett var inom unionen personen i fråga väljer att bosätta sig, under förutsättning att han eller hon har kvalificerat sig för pension i ett medlemsland. För att kvalificera sig för svensk pension måste medborgare utanför EU ha varit bosatta i . Om en person invandrar från ett land utanför EU, som har ingått en konvention med, skall pensionen i regel exporteras till . För flyktingar finns särregler som innebär att de kan få tillgodoräkna sig bosättningstid i hemlandet. Tillgodoräknandet kan bara göras , vilket innebär att dessa personer kan komma att sakna svensk pension om de kommer till när de är eller äldre. Särreglerna gäller för övrigt inte vid t.ex. anhöriginvandring eller för personer som fått uppehållstillstånd på humanitära grunder. Dessa personer erhåller vid behov helt eller kompletterande försörjningsstöd enligt socialtjänst- lagen (socialbidrag). Vissa äldre invandrare är alltså hänvisade till på grund av att de helt saknar pensionsförmåner eller att deras sammantagna pensionsförmåner inte räcker till en godtagbar försörjning. Det beror på att många personer som invandrar från ett land utanför EU inte hinner kvalificera sig för en svensk pension som är tillräcklig att leva på eller saknar pensionsrättigheter från det land de lämnat. antog lagen (2001:853) om äldreförsörjningsstöd (prop. 2000/01:136, bet. 2001/02:SfU4, rskr. 2001/02:13). Lagen skall träda i kraft och innebär att personer som är bosatta i skall, från och med , garanteras en viss lägsta levnadsnivå i form av ett äldre- försörjningsstöd. Stödet, som behovsprövas, skall vara skattefritt och finansieras av skattemedel. I socialförsäkringssammanhang anses en person som huvudregel vara bosatt i om den egentliga hemvisten är här i landet. Den som kommer till och kan antas komma att vistas här skall i regel anses vara bosatt här. En utlänning kan efter ansökan beviljas svenskt medborgarskap (naturaliseras), om han eller hon uppfyller de villkor som finns angivna i 11 § lagen (2001:82) om svenskt medborgarskap. Utlänningen skall ha styrkt sin identitet, ha fyllt och ha permanent uppehållstillstånd i . Vidare skall han eller hon ha hemvist här i landet i fråga om dansk, finländsk, isländsk eller norsk medborgare, i fråga om den som är statslös eller att bedöma som flykting enligt 3 kap. 2 § UtlL och i fråga om Därutöver krävs att utlänningen haft och kan förväntas komma att ha ett hederligt levnadssätt. Kravet på permanent uppehållstillstånd gäller dock inte för den som är medborgare i , , eller . När det gäller medborgare i övriga länder inom EES likställs ett tidsbegränsat uppehållstillstånd med permanent uppehållstillstånd (20 §). Om kraven i 11 § inte är uppfyllda får utlänningen ändå naturaliseras om han eller hon har varit svensk medborgare, är gift eller sambo med en svensk medborgare, eller det annars finns särskilda skäl till det (12 §). En utlänning som inte kan styrka sin identitet får dock naturaliseras endast om han eller hon har hemvist här i landet och gör sannolikt att den uppgivna identiteten är riktig. Utgångspunkten för hemvisttidens beräknande beror på förhållan- dena i det enskilda fallet. Har utlänningen redan vid inresan i haft uppehållstillstånd för bosättning, räknas hemvisttiden från inresedagen. Även beträffande medborgare i våra nordiska grannländer, vilka inte behöver uppehållstillstånd för att vistas här, tillämpas denna ordning. I de fall då en utlänning vid ankomsten till inte haft uppehållstillstånd för bosättning räknas hemvisttiden i stället från tidpunkten för utlänningens ansökan om sådant, självfallet dock under den givna förutsättningen att ansökningen senare beviljas. En utlänning som beviljats permanent uppehållstillstånd efter uppskjuten invandringsprövning får vid beräkningen av hemvisttid tillgodoräkna sig även den tid han eller hon vistats i med tidsbegränsat uppehållstillstånd. Den svenska medborgarskapslagstiftningen byggde tidigare på att dubbelt medborgarskap i princip skulle undvikas. Denna princip har dock övergetts och – då lagen (2001:82) om svenskt medborgarskap trädde i kraft – tillåts dubbelt medborgarskap fullt ut. En utlänning som söker svenskt medborgarskap behöver således inte längre enligt svensk lag avsäga sig sitt tidigare medborgarskap. 2.9Äktenskaps ingående och upplösning 2.9.1Äktenskaps ingående i enligt svensk rätt Liksom i många andra länder uppställs i svensk rätt både formella och materiella krav vid ett äktenskaps ingående. Det krävs vanligen dels att vigseln förrättas i viss form – makarna skall t.ex. närvara vid vigseln, vigseln skall utföras enligt viss ritual etc. – dels att vissa materiella förutsättningar är uppfyllda. De materiella förutsättningarna hänför sig till behörigheten att ingå äktenskap, såsom t.ex. äktenskapsålder, erforderliga samtycken från föräldrar, släktskaps- hinder m.m. Ett äktenskap som ingåtts trots en formell brist utgör enligt intern, svensk äktenskapsrätt en s.k. nullitet, dvs. det anses som om något äktenskap aldrig kommit till stånd. När det förekommer materiella brister är ett äktenskap däremot inte ogiltigt. Det är giltigt fram till dess att angripbarheten har påkallats, dvs. fram till dess att åklagare eller någon av parterna åberopar ett upplösande äktenskapshinder som grund för skilsmässa. Upplösande äktenskapshinder enligt svensk rätt föreligger om makarna är släkt med varandra i rätt upp- och nedstigande led, om de är helsyskon eller om någon av dem redan var gift eller registrerad partner och förhållandet inte blivit upplöst. Såväl sexuellt umgänge med avkomling eller syskon som tvegifte och olovligt ingående av äktenskap är dessutom straffbelagt enligt . Ålderskraven för att kunna gifta sig skiljer sig åt mellan olika länder. Barn och äktenskap regleras inte i . Däremot har för eliminering av diskriminering mot kvinnor rekommenderat att minimiåldern för äktenskap skall vara för såväl män som kvinnor. Personer som är är – enligt såväl som utlänningslagen – barn. Enligt svensk rätt måste den som är ha dispens från för att ingå äktenskap. Vårdnadshavaren skall beredas tillfälle att yttra sig och yttrande skall inhämtas från socialnämnden. Någon undre åldersgräns för när dispens får medges finns egentligen inte, men med tanke på att innehåller ett förbud mot sexuellt umgänge med barn torde den åldern vara ett riktmärke. Från landets tre största länsstyrelser, länsstyrelserna i , och län, har följande inhämtats. De två förstnämnda länsstyrelserna fick in knappt 10 ansökningar vardera om dispens för äktenskap under . var antalet ansökningar på i 17, 22 respektive 32 stycken. Till skillnad från de två förstnämnda har antalet ansökningar i alltså ökat. Gemensamt för dessa länsstyrelser är dock att endast någon enstaka ansökan har lett till bifall. Det har då rört sig om att den eller de underåriga varit nära 18-årsgränsen eller att flickan i något fall varit gravid. Det har inte förekommit något fall där någon av parterna varit under . I de flesta ansökningarna är ena eller båda parterna av utländsk härkomst. I den skriftliga och muntliga information som lämnas i ärendet informeras ibland om att åldersgränsen för makar i ärenden om uppehållstillstånd utgör . Det leder inte sällan till att dispensansökan återkallas. I de ärenden som förekommit har det varit vanligt att den eller de utländska parterna kommer från eller f.d. . är den ena parten utvisningshotad. I ett fall återkallades ansökan efter att, som det uppgavs, den ena familjen hade dragit sig ur, vilket kan tyda på ett mer eller mindre arrangerat äktenskap. än kan av Kammarkollegiet ges tillstånd att förrätta vigsel, om samfundets verksamhet är varaktig och samfundet har en sådan organisation att det på goda grunder kan antas att bestämmelser om vigsel och därmed sammanhängande åtgärder kommer att iakttas. Förordnandena gäller för vigsel i enlighet med svensk rätt. En präst eller annan befattningshavare inom samfundet förordnas som vigselförrättare. Förrättaren skall ha de kunskaper som behövs för uppdraget. Den prövningen görs inom de stora svenska samfunden av samfunden själva och annars av Kammarkollegiet genom att myndigheten uppdrar åt lagmannen i ifrågavarande tingsrätt att hålla förhör i svensk äktenskapsrätt. Om Kammarkollegiet finner att ett trossamfund inte längre uppfyller kraven för att förrätta vigsel skall tillståndet återkallas. I vissa fall har detta gjorts. Det har då rört sig om att framför allt skattemyndigheten, eller ibland eller , lämnat upplysningar om att något förhållande inte varit som sig bör. kan t.ex. upplysa om att vigselhandlingar inte varit i sin ordning. Det har ibland beträffande de muslimska samfunden framkommit att det varit fråga om ett fullmaktsäktenskap, dvs. att båda parter inte varit närvarande vid vigseln. Till Kammarkollegiets kännedom har också kommit att det förekommer att en icke förordnad person förrättat vigsel, varefter vigselbeviset skickas till en förordnad imam för underskrift. Förfarandet är naturligtvis inte i enlighet med gällande regler men kan i praktiken utgöra underlag för en vigsel som därefter bedöms som giltig. Däremot har det enligt Kammarkollegiet inte framkommit något fall där någon av parterna varit för ung. En sådan brist torde också upptäckas vid skattemyndighetens hindersprövning. 2.9.2Äktenskaps ingående i enligt svensk eller utländsk rätt Internationella förhållanden i fråga om äktenskaps ingående regleras i lagen (1904:26 s.1) om vissa internationella rättsförhållanden rörande äktenskap och förmynderskap (IÄL). För internordiska förhållanden gäller förordningen (1931:429) om vissa internationella rättsförhållanden rörande äktenskap, adoption och förmynderskap. Huvudregeln enligt IÄL är att rätten att inför svensk myndighet ingå äktenskap prövas enligt lagen i medborgarskapslandet, men viss valfrihet finns. En utländsk medborgare som (eller i undantagsfall mindre) har hemvist i kan tillsammans med sin tillkommande välja om rätten att ingå äktenskap skall prövas enligt svensk eller utländsk rätt. Även om rätten att ingå äktenskap i skall prövas enligt främmande lag gäller att den som är inte får ingå äktenskap utan tillstånd av , att de som är släkt med varandra i rätt upp- och nedstigande led eller är helsyskon inte får gifta sig med varandra och att tidigare äktenskap som någon av parterna ingått måste vara upplöst enligt beslut som är giltigt i . På det här området övervägs inom lagändringar som medför att hindersprövning oftare skall ske enligt svensk rätt och att den svenska 18-års gränsen alltid skall iakttas. Ett äktenskap som ingåtts utomlands enligt utländsk lag är som huvudregel giltigt till formen i om det är giltigt i den stat där det ingicks eller i den eller de stater där mannen och kvinnan är medborgare. Motivet för den regeln är att det skulle kunna förorsaka stora problem, om den som är lagligen gift i ett land inte som huvudregel kunde räkna med att betraktas som gift även i andra länder. Ett vigselbeslut meddelat utomlands får dock inte tillämpas om det skulle vara uppenbart oförenligt med grunderna för den svenska rättsordningen, dvs. strida mot svensk ordre public (7 kap. 4 § IÄL). Endast grundläggande principer i det svenska rättssystemet åtnjuter ordre public-förbehållets skydd. Med tanke på det ovan nämnda motivet till att äktenskap ingångna utomlands erkänns i är det sannolikt så, att äktenskap som ingåtts innan den svenska äktenskapsåldern uppnåtts godtas. Som påpekas nedan kan dock som huvudregel ett sådant äktenskap inte utgöra anknytningsgrund i ett ärende om uppehållstillstånd. Över huvud taget gäller att ordre public-klausulen måste hanteras med varsamhet och under beaktande av omständigheterna i varje särskilt fall. En sådan bedömning skall därför göras också t.ex. i de fall då äktenskapet ingåtts genom befullmäktigat ombud (fullmakts- äktenskap). Ordre public utesluter alltså inte generellt sett att fullmaktsäktenskap erkänns. 2.9.4Äktenskap i förhållande till ansökan om uppehållstillstånd Att ett utländskt äktenskap erkänns i enligt privaträttsliga regler innebär inte att det accepteras som sådan anknytning att det skall ge rätt till uppehållstillstånd. Att äktenskapet erkänns är däremot en förutsättning för att frågan om tillräcklig anknytning för uppehållstillstånd över huvud taget skall uppkomma. Om det skulle anses strida mot svensk ordre public att erkänna ett äktenskap, t.ex. för att det tillkommit under tvång, anses äktenskapet inte gälla i . Någon anknytning på grund av äktenskap kan då inte ens teoretiskt föreligga. För att uppehållstillstånd i fullmaktsäktenskap skall beviljas krävs i praxis utöver själva ingåendet av äktenskapet att det också är visat att det är seriöst på annat sätt. När fullmaktsäktenskapet bedöms tas hänsyn till parternas hemlands kultur och tradition. Detta gör att uppehållstillstånd kan komma att beviljas trots att parterna kanske inte ens har träffats, såvida det inte i övrigt råder någon tveksamhet vad avser seriositeten. Enligt uttalanden i förarbeten bör ett äktenskap med en utländsk medborgare som söker uppehållstillstånd i i allmänhet inte utgöra grund för uppehållstillstånd om någon av parterna är . Det anförs att ett sådant generellt accepterande skulle stå i klar strid mot grundläggande svenska sociala värderingar beträffande bl.a. barns och ungdomars rätt till en självständig utveckling och rätt till utbildning, deras rätt att själva träffa livsavgörande beslut samt strävandena mot jämställdhet mellan könen. Undantag bör dock kunna göras när det skulle framstå som stötande att vägra uppehållstillstånd. Det kan t.ex. gälla om flickan är gravid eller parterna har ett gemensamt barn eller om flickan skulle bli utstött om hon nödgades stanna kvar i hemlandet utan sin make. bör i tveksamma fall rådgöra med socialnämnden i kommunen innan undantag görs från 18-årsregeln (prop. 1983/84:144 s. 75, se även prop. 1999:43 s. 22 och 41). Utlänningsmyndigheternas praxis ligger helt i linje med nämnda förarbetsuttalanden. 2.9.5Äktenskapsskillnad vid svensk domstol Möjligheten att (i internationella förhållanden) erhålla skilsmässa i regleras i 3 kap. 2 § IÄL. Svensk domstol kan ta upp ett mål om äktenskapsskillnad bl.a. om käranden är svensk medborgare och har hemvist i , om käranden inte är svensk medborgare men har hemvist i , eller om svaranden har hemvist i . En svensk domstol som prövar en fråga om äktenskapsskillnad tillämpar som huvudregel enligt IÄL svensk lag. Om inte någon av parterna är svensk medborgare och har hemvist i får det inte mot makes bestridande dömas till äktenskapsskillnad om grund för detta saknas i den stat där makarna eller någon av dem är medborgare. Även när någon av eller båda makarna uppfyller hemvistkravet men båda är utländska medborgare skall sådan invändning beaktas om det med hänsyn till den bestridande makens eller gemensamma barns intressen föreligger särskilda skäl emot skilsmässa. För förhållandet mellan dels EU-länder, dels de nordiska länderna, finns särskilda regler. gäller förordningen (EG) nr 1347/2000, som behandlar domstols behörighet m.m. i vissa familjemål (II-förordningen). För fall då båda makarna är nordiska medborgare finns bestämmelser i den tidigare nämnda förordningen om vissa internationella rättsförhållanden rörande äktenskap, adoption och förmynderskap. Det finns förvisso fall då en part efter svensk skilsmässa måste återvända till sitt hemland på grund av att han eller hon endast haft tidsbegränsat uppehållstillstånd. I vissa av dessa kan förekomma att skilsmässan inte godtas enligt hemlandets regler, vilket innebär praktiska problem. I ärendet om uppehållstillstånd finns dock möjlighet att trots att förhållandet upphört ge uppehållstillstånd om utlänningen har särskild anknytning till , om förhållandet upphört främst på grund av våld eller annan allvarlig kränkning, eller om andra starka skäl talar för fortsatt uppehållstillstånd (2 kap. 4 e § tredje stycket 1-3 UtlL). Under den första punkten ryms såväl familjeanknytningsfall som anknytning till det svenska samhället. Under den sista punkten ryms bl.a. fall där sökanden kommer att få särskilda svårigheter vid ett återvändande, som t.ex. att bli socialt utstött. 2.10.1Något om beslutsgången inom EU Genom Amsterdamfördraget har samarbetet inom EU vidareutvecklats. Amsterdamfördragets struktur bygger vidare på den struktur som finns i Unionsfördraget (Fördraget om Europeiska unionen) och brukar beskrivas som en överbyggnad med tre pelare. I den s.k. första pelaren ryms verksamhetsområdena från EG- fördraget, Kol- och stålfördraget samt Euratomfördraget. Arbetet i den första pelaren är överstatligt, vilket innebär att medlemsstaterna har tilldelat bl.a. ministerrådet vissa beslutsbefogenheter. Inom första pelaren fattar ministerrådet beslut om förordningar och direktiv. Också rekommendationer och yttranden samt bindande beslut förekommer. En förordning är bindande och direkt tillämplig i medlemsstaterna. Ett direktiv är bindande endast såvitt avser det resultat som skall uppnås medan medlemsstaterna själva bestämmer hur genomförandet på nationell nivå skall gå till. Rekommendationer och yttranden är inte bindande.