sou · GQB393d1 · 2003-01-01 00:00:00 — Kommunisternas uppträdande i samband med rysk-tyska pakten och utbrott blev en första antydan om en för- ändring i hotbilden. Faran för att de på egen hand skulle bedriva samhällsomstörtande verksamhet tycktes nu mindre än risken för att de i ett krigsläge skulle stödja fienden. Mot bakgrund av den obrottsliga lojalitet med Moskva-linjen som de demonstrerat låg det nära till hands att fråga om de i händelse av krig med skulle obstruera det egna landets krigsansträngningar. Efter finsk- ryska krigets utbrott var det många som svarade ja på den frågan. De svenska kommunisterna förklarade, såsom föreskrev, att gått in i för att stödja Terijoki-regeringen, , som begärt hjälp mot upproriska vita truppenheter. Kommunisternas uppträdande gav myndigheternas övervakning, som låg i händerna på den hemliga allmänna säkerhetstjänsten, stöd av en antikommunistisk opinionsvåg. kommunisterna som följde var, enligt Ny Dag-redaktören , den hårdaste storm som kommunisterna haft att utstå. Runt om i landets kommuner enades övriga partier om att utestänga kommunisterna från nämnder och styrelser så långt kon- stitutionella bestämmelser tillät. Det förekom också att plenisalar demonstrativt tömdes när en kommunist fick ordet. Från LO:s representantskap utsändes ett upprop som manade till kamp mot demokratins dödgrävare och socialismens förräda- re. Dessa måste, hette det, isoleras och berövas allt inflytande i den svenska arbetarvärlden. Inom arbetslivet förekom att enskilda kommunister avskedades, stängdes ute från sina arbetsplatser eller förvägrades omförordnan- den på grund av att de var kända som kommunister. Inom SJ och företogs förflyttningar av anställda kommunister från placeringar som ansågs vara strategiskt känsliga. 10 684 inkallade soldater skrev under en petition till regeringen med krav på utrens- ning av de element vilka vi veta äro redo att falla oss i ryggen i fall av krig. Den mest uppmärksammade åtgärden mot kommunis- terna var det arbetskompani för kommunister som var inkallat mel- lan . De inkallade var kommunister som fanns upptagna på polisens och militärmyndigheternas listor. Bakgrunden till dessa åtgärder var givetvis skräcken för att Sve- rige skulle komma att dela öde och att kommunisterna då skulle gå angriparen till handa. Från militära staber i förklarades att kommunisterna skulle falla den egna armén i ryggen om ryssarna gick över gränsen. Rykten påstod att hela skul- le sovjetiseras under ledning av en inhemsk kommunistregering och att förhoppningsfulla kommunistledare satt hemma och filade på ministerlistor. Till bakgrunden hör också det militära engage- manget för den svenska frivilligkåren till och oron för att rekryteringen skulle försvåras av kommunisternas propaganda. Antikommunismen 1939-40 var alltså en effekt av vinterkriget och när det tog slut bedarrade stormen. När sedan och en månad senare ockuperats av framträdde en ny hotbild. var nu inringat av Hitler- och det var därifrån hotet kom. Hotet från och den inhemska kommunismen tonade bort. En ytterligare förskjut- ning i synen på kommunisterna inträdde när det började bli tydligt att den tysk-ryska pakten knakade i fogarna. övergav SKP sin tidigare kritik av den svenska upprustningen och förklarade sig vara anhängare av ett starkt nationellt försvar. föredrog partiets ledare i en deklaration för att, som de sade en gång för alla göra slut på föreställningen om att de kommunistiska arbetarna inte vill försvara mot främmande angrepp och mot försök att underkuva landet och beröva det dess nationella frihet. Kommunisterna var beredda att fullt och helt taga sin del av ansvaret för landets frihet och oberoende.9 Sedan pakten mellan de två stormakterna vid midsommaren 1941 förbytts i öppet krig förändrades åter synen på kommunisterna. Men var bilden inte lika enhetlig. Det nya kriget exponerade en djup spricka i den politiska opinionen mellan dem som var för en viss anpassning till den tyska stormakten med sikte på en aktad ställning i framtidens Neuropa och dem som visserligen kunde ac- ceptera enstaka eftergifter under hot men inte var beredda att lång- siktigt överge centrala ideologiska värden. För de förra var repres- siva ingrepp mot kommunisterna ett sätt att sluta upp bakom kors- tåget mot bolsjevismen, för de senare var motståndet mot ingrepp en demonstration för den politiska demokratins principer. Kraven på ingripanden mot SKP fick näring av inkommande rapporter som visade på tyskt och finskt missnöje med den svenska politiken mot kommunisterna. Många klagomål byggde på upp- fattningen att Komintern förlagt ett centrum för sin verksamhet till . Där kunde sovjetiska agenter driva sitt spel i skydd av den svenska neutraliteten och med det svenska bistånd. Dessa klagomål nådde sin höjdpunkt när riksministern vid midsommaren 1941 för sin regering presen- terade en rapport om Kominterns verksamhet. Där förklarades att den internationella kommunismen hade ett huvudförbindelse- ställe i hos det svenska . Detta drev, enligt rapport, en av Kominterns rörligaste och farligas- te aktionscentraler. Partiledaren beskrevs som en spindel i nätet; från finansierade och dirigerade han sina ombud, som runt om i förde den underjordiska kampen mot Tredje Riket. Att det internationella intresset riktades mot och var ingen tillfällighet. blev, liksom och Por- tugal, i kraft av sin neutralitet en tillflyktsort för politiska flykting- ar från krigförande och ockuperade stater. Inom flyktingmiljöerna utvecklades en betydande underrättelseverksamhet, med eller utan 9 , 1939-1945, 1974, s. 99. samtycke från stormakternas diplomatiska representanter i . Att andelen kommunister bland flyktingarna var stort är ganska givet. var förbjudet i samtliga krigförande länder (utom ). I det neutrala var både nazister och kom- munister förbjudna . I var alla partier förbjudna utom och i förbjöds kom- munistpartiet efter tysk-ryska krigets utbrott. De agenter som förlagt sin verksamhet till svensk mark sysslade framför allt med olika former av underrättel- severksamhet men också i någon mån med sabotage. (181 personer anhölls för verksamhet mot för .) anhölls sammanlagt 98 personer för prosovjetisk agent- verksamhet.10 Av dessa var ett antal svenskar med anknytning till den kommunistiska rörelsen. I samband med upprullningen av den s.k. Wollweber-ligan anhölls flera svenska medborgare, en del av dem med anknytning till SKP. Någon brottslig verksamhet där SKP som organisation var be- rörd avslöjades dock aldrig. Ett första för allmänheten synligt teck- en på att också de svenska kommunisterna löpte risk att kriminali- seras kom när tidningarna /rapporterade om polisens misslyckade försök att kalla till förhör. fick utrikesminister antydningar om att tyska krav på förbud av var att vänta. För att inte intrycket skulle uppstå att handlade på kommando ville han att reger- ingen skulle använda sig av beredskapslagen om partiförbud. Ett förslag om att förbjuda SKP lades fram i regeringen och först efter en segdragen kamp som varade beslöt den att avvisa förslaget. Till bilden av antikommunismen efter det rysk-tyska krigets ut- brott hör även upprättandet av nya arbetskompanier för kommu- nister. hade mellan 3 000 och 3 500 kommu- nister krigsplacerats på 10 arbetskompanier runt om i . började personal inkallas till två av dessa och fanns ca 70 kommunister i vardera lägret. 10 , Rättsstat i kris. Spioneri och sabotage under , 1992 s. 419. Det var alltså övertygelsen att partiets djupaste lojaliteter låg hos som under kriget dominerade bilden av den kommunistiska hotet. Det var givetvis partiledningen högst medveten om. Vid ett sade Linderot att man i debatten hade framställt SKP som ett ryskt parti, ett parti som endast tjänstgör såsom filial i åt kommunistiska parti och . På det sättet hade man lyckats isolera partiet. Men så kanske det inte alltid skulle förbli, resonerade han, kanske det snart skulle bli ganska fint att vara ryss.11 hade Linderots prognos slagit in. hade Komintern upplösts på direktiv av Stalin.12 Röda Arméns insatser i kampen mot Tredje Riket hade väckt allmän beundran och bilden av hade i grunden förändrats: förtryckaren hade bli- vit befriaren. I liksom i hela västvärlden, sköts frågan om den sovjetiska regimens totalitära karaktär åt sidan. Det viktiga var att och väst kämpade för samma sak. Många framhöll att landet under kriget utvecklats i rätt riktning och skillnaderna mel- lan och väst framstod inte längre som så stora. En fredlig samlevnad verkade inte vara något orealistiskt framtidsperspektiv. I länder som , , och spelade kommunisterna en framträdande roll i det underjordiska motstån- det mot den tyska ockupationsmakten. I efterhand har det på vissa håll hävdats att det i själva verket var kommunisterna som startade de nationella motståndsrörelser som från vintern 1941-42 blev en kraft att räkna med i många tyskockuperade länder.13 Det är kanske en överdrift, men kommunisternas roll i motståndrörelserna ledde till att de vid krigsslutet åtnjöt ett förut helt otänkbart anseende och att de i många länder kom att ingå i de regeringar som trädde till i samband med befrielsen. Ur SKP:s synpunkt var upplösningen av Komintern antagligen en lättnad. Partiet hade fått ta emot kritik från Komintern (liksom från det illegala tyska ) för att inte ha gjort till- räckligt i kampen mot den fascistiska fienden. En orsak till kritiken var att SKP:s i sin propaganda inte manat till aktiv antifascistisk kamp utan i stället krävt att skulle iakttaga obrottslig neut- ralitet i stormaktskriget. Uppenbarligen menade kritikerna också 11Werner , Kommunismens korta vår s. 10. roll och motiven för Kominterns upplösning se, , Kommu- nismens korta vår, s. 4 f . 13Lars Borgersrud, i , 1997. att SKP, eller dess ledande företrädare, varit alltför passiva när det gällde att ge konkret hjälp till partibröder i grannländerna, inklusive , som med livet som insats bekämpade Hitlerismen.14 Genom upplösningen av Komintern fick SKP helt nya möjlighe- ter att framträda som ett nationellt parti som drev en radikal politik i de svenska arbetarnas intresse. Partiet kunde under dra nytta av ett växande missnöje med regeringens pris- och lönestoppspolitik. När pengarna tycktes räcka till allt mindre, lyss- nade många till kommunisternas sifferspäckade kritik av den eko- nomiska politiken. Som redan nämnts steg partiets popularitet kraftigt . En viktig aspekt av SKP nya framtoning var dess positiva syn på det nationella försvaret. uttalade partiet, som nämnts, sitt stöd för den militära upprustningen. Efter det tyska anfallet på krävde man att landets alla resurser användes för att försva- ra den nationella självbestämmanderätten och folkets frihet. Vid kongress krävde ledande partiföreträdare officerskårens demokratisering och rustningsindustrins nationalisering som de fastslog att det även var nödvändigt att landet hade ett fungerande militärt försvar,15 Den hållning till det natio- nella försvaret som lades fast under kriget skulle bestå under de följande decennierna. Kommunisternas återkomst på den politiska arenan var ett hot främst mot socialdemokraterna. SAP:s första reaktion val följde isolerings- och utfrysningslinjen. I ett cirkulär från partistyrelsen uppmanades partiets representanter i kommunala församlingar att inte medverka till att kommunister valdes in i nämnder och styrelser.16 Men snart insåg man att den attityden inte svarade mot situationens krav. Kommunisternas framgångar var en del av en bred radikaliseringsrörelse och, förre kommunistledaren . uttryckte det, så länge de höll sig till en relativt saklig och moderat politik hade de stora möjligheter till framgång. Gus- tav förklarade inför partistyrelsen 1943 att det inte längre dög med någon överlägsen attityd. Med passivitet kommer vi inte att vinna slaget. att bemöta hotet från vänster var att själv segla i vänstervinden. återinförde socialdemokraterna radikala krav, bland dem bransch- 14Werner , Kommunismens korta vår, s. 9 f. framställning bygger bland annat på Kominternledaren dagböcker som publicerades i samt på anteckningar i den tyske kommunistledaren personarkiv. 15Yvonne , 1939-1945, 1974, s. 163-165. 16Cirkulär 22/ 1942, , Kommunismens korta vår, s. 35. socialiseringar, på den politiska dagordningen. Det låg en viss logik i att SKP valrörelse förklarade att det ställde sig bakom detta program och även gjorde gällande att det var de och inte SAP som var den bästa garanten för att det skulle förverkligas. Efter valet, som ledde till att SKP:s andrakammarmandat ökade från 3 till 15, var stämningen dyster i . Den kän- de sig tvungen ta upp frågan om ett framtida regeringssamarbete med kommunisterna. Flera talare framhöll att en koalition åt väns- ter kunde bli oundviklig. När, , det nyinrät- tade frågade svenska folket om samma sak visade det sig att en majoritet av dem som hade en åsikt i frågan var för ett kommunistiskt regeringsdeltagande.17 Det var en upp- fattning som hade stöd i andra länder. I , , , och ingick kommunister i de nationella samlings- regeringar som tog över makten sedan tyskarna lämnat landet. Denna nya syn på kommunisterna var också i en effekt av en ny syn på . En liberal Rysslandsexpert som national- ekonomen skrev nu att det funnits en tving- ande nödvändighet bakom hänsynslösa politik på 1930- talet. För att höja den ryska primitiviteten till en högre civilisa- tionsnivå hade kollektiva tvångsåtgärder varit ofrånkomliga. var detta stadium i utvecklingen överståndet och tvekade inte om att skillnaderna mellan och väst höll på att krympa. Han tyckte sig ha goda skäl att hoppas att äntligen skulle inlemmas som en naturlig del av den västliga kultursfären.18 Myndigheternas övervakning av socialistiska grupper och personer hade redan inletts, om än trevande, när Socialdemokratiska Vänsterparti bildades . Inom krigsmakten hade det funnits en viss polisiär verksamhet på lokal basis inriktad mot kommunister och samhällsomstörtande element . Ett första försök till samordning togs när generalsta- ben inrättade en polisbyrå med uppgift att övervaka utlänningar samt personer misstänkta för brott mot rikets säkerhet. 1918 flyt- tades byrån över till polismyndigheterna och placerades som en självständig enhet under polismästaren i . 17Werner , Kommunismens korta vår, s. 46. 18Peter , Den sovjetiska gåtan. Opublicerat avhandlingsmanus, högsko- la 2001. efterspana personer som kunde misstänkas vara säkerhetsrisker fördes 1923 över till en nybildad avdelning vid kriminalpolis. Där upprättades också ett register över medlemmar i kommunistiska organisationer. fick även andra svenska städer motsvaran- de polisiära enheter. Statspolisen, som bildades , bedrev vid sina länsavdelningar registrering av personer knutna till politiska ytterlighetsriktningar. Den militära övervakningen upphörde alltså 1918 men återupp- togs igen . 1928 utfärdade generalstabsche- fen tjänstgöringsbestämmelser för en upplysnings- eller underrät- telsebyrå (UB) som skulle bl.a. skulle följa och motarbeta den an- timilitaristiska rörelsen. UB kom att bli centrum i ett landsomfat- tande nät av regionala och lokala övervakningsofficerare. UB ägan- de sig åt en bred insamling av uppgifter om samhällsomstörtande organisationer och personer. Omfattande register lades upp. I en översikt nämns ett personalkartotek omfattande över 100 000 personer som var kända eller misstänkta kommunister. Genom den av regeringen i hemlighet utfärdade sä- kerhetskungörelsen trädde den allmänna säkerhetstjänsten i funk- tion. I den införlivades de polisiära enheter som sysslat med över- vakning av kommunister. Motsvarande militära organisation fort- satte sitt arbete vid sidan av allmänna säkerhetstjänsten (1936 Fst/und, svenska sektionen, 1942 Fst/sekt II, inrikesavdelningen) Inom ramen för allmänna säkerhetstjänsten byggdes under and- ra världskriget en omfattande kontrollapparat upp. Med stöd av 1939 och tvångsmedelslagar kunde post- och telegrafför- sändelser granskas och censureras och telefonsamtal avlyssnas utan att misstanke om brott förelåg. Fram pågick en systematisk och omfattande avlyssnings- och censurverksamhet. Postkontrollen granskade fram 47 miljoner postförsän- delser. till avlyssnades över 11 miljoner telefonsamtal. Verksamheten var till stor del riktad mot det kommunistiska hotet, uttytt som såväl som SKP. gjorde säkerhetstjänsten en landsomfat- tande razzia mot kommunistiska organisationer och enskilda kommunister. Med stöd av en särskild förordning om transport- förbud förlorade samtliga kommunisttidningar från rätten att distribueras med allmänna transportmedel. antog en fullmaktslag om partiförbud. I säkerhetstjänstens arkiv samlades stora mängder upplysningar om personer som på ett eller annat sätt deltagit i det hemliga kriget. Många av dessa var kommunister, en del dömdes för olovlig under- rättelseverksamhet, andra föll för i glömska. Men uppgifter om aktiviteter under kriget skulle spela en stor roll i den framtida bedömningen av enskilda kommunisters farlighet. Omkring 1953 gick man inom polisen systematiskt igenom centrala meddelarakter från krigsåren och förtecknade namn på där förekommande perso- ner.19 19 15:660, vol. 3, innehåller ett registerutdrag med följande lydelse: Förtrolige med- delaren har – 1944 fortlöpande lämnat upplysningar om kom- munistisk verksamhet i , även om Komintern. LP har 1953 gått igenom handlingarna och förtecknat en del namn på personer, intressanta vid ett studium av eventu- ell kommunistisk verksamhet . rapporter återfinns i vol. (gamla arkivet). 3SKP-komplexet - en presentation I det följande presenteras flertalet av de organisationer som enligt polisen ingick i . Beskrivningen av komplexets beståndsdelar är inte likformig. När det gäller partiet, som är den självklara huvudaktören i sam- manhanget, ligger tyngdpunkten på den ideologiska utvecklingen sedd i ett internationellt perspektiv. Avsikten är att översiktligt teckna den allmänna bakgrund mot vilken övervakningen ägde rum och att karakterisera de element i partiets ideologi som kunde mo- tivera övervakning. Framställningen bygger på tidigare litteratur. Till frågan om hur säkerhetstjänsterna bedömde den ideologiska utvecklingen återkommer vi när övervakningens resultat redovisas (kap. 3, Resultatet, Hotet) Vad gäller ungdomsförbundens utveckling har det förefallit överflödigt att gå in på de ideologiska frågorna; ungdomarna följde moderpartiet under de år som här står i centrum, d.v.s. 1945 – 65. Tyngdpunkten har i stället lagts på ungdomsförbundens ganska okända organisatoriska utveckling, som här översiktligt tecknas med stöd delvis av deras egna arkiv, delvis av sakakterna i . För vänskapsförbunden ges kortfattade data om deras organisa- toriska utveckling. Uppgifterna är hämtade ur sakakterna i . De sammanlagt 182 företag som enligt polisen hade, eller kunde antas ha, samband med SKP beskrivs här ytterst kortfattat, med sikte på att presentera de viktigaste firmorna och arten av de- ras förbindelser med . Som redan nämnts förekommer partiföretagen i /VPK:s protokoll (se ovan not 2), men i detta sammanhang har det förefallit tillräckligt att utnyttja de mer över- gripande uppgifter som finns i . 3.1SKP/VPK:s ideologiska utveckling De politiska organisationer som säkerhetstjänsterna skulle överva- ka p.g.a. att de ansågs hysa brottsliga avsikter skilde sig från andra misstänkta genom att de offentligt redovisade sina avsikter. De ordnade regelbundet debatter som mer eller mindre uttryckligt be- lyste just de för övervakarna intressanta frågorna. Efter debatterna fattade de beslut enligt majoritetsregeln och resultatet fördes in i program, som trycktes och spreds till den intresserade allmänheten. Vad gäller SKP handlade dess återkommande programdebatter i mycket hög grad om frågor som på ett eller annat sätt kunde belysa partiets samhällsfarlighet. Hur ställde sig partiet egentligen till att göra uppror eller på annat sätt hota den lagliga ordningen? Om par- tiet övertog regeringsmakten skulle det då respektera grundlagens bestämmelser om allmänna och fria val och om yttrande-, mötes- och näringsfrihet? Hur starka var egentligen partiets band till Sov- jetunionen och de andra socialistiska staterna? Kunde man miss- tänka att de var så starka att partiet i en krigssituation skulle svika sina nationella plikter. Den ursprungliga anledningen till att SKP övervakades var, som nämnts, att partiets företrädare offentligt uttalade åsikter och pro- gnoser som innebar att de var beredda att upphäva den demokratis- ka ordningen eller svika sina nationella plikter. Som sektion av Komintern hade SKP antagit ett program som bl.a. för- klarade att borgarnas våld mot proletariatet endast kunde mötas av proletariatets våld i syfte att slå sönder den borgerliga statsappara- ten inklusive armén, domstolarna, polisen, byråkratin och parla- mentet. En ny statsform, proletariatets diktatur, skulle under ett övergångsskede upprättas, och i den skulle borgerligheten tills vida- re berövas sina politiska rättigheter. Politisk och opinionsbildande verksamhet skulle ledas av partiet. Vid den Kominternkongress där det nya programmet antagits hade man talat om att kommunister inte längre borde ta avstånd från försvaret utan hellre söka anställ- ning där, dels för att vinna sympatisörer, dels för att skaffa sig mili- tär utbildning.20 Det nya programmet gällde fram till Kominterns upplösning 1943 och fanns alltså i princip tvekan om partiets deklarerade farlighet. Sedan är det en annan fråga om partiet verkligen hade viljan och, framför allt, förmågan att förverkliga sitt revolutionära program. är saken desto mer komplicerad. När bandet till Komintern klippts av gällde det för partiet att formulera ett eget nationellt politiskt program. Det visade sig snart att det var svårt att enas om innehållet och partiet kom i själva verket att un- der perioden föra en praktiskt taget kontinuerlig de- batt om sitt eget program. Den debatten kom i stor utsträckning att handla om ur farlighetssynvinkeln centrala frågor. Dessa farliga frågor kan sammanfattas i tre begrepp: vägen till socialismen, prole- tariatets diktatur och den proletära internationalismen. Debatten kring dessa frågor pågick under drygt tre decennier och lade beslag på en betydande del av partiets intellektuella energi. Den följande redovisningen är indelad i fem kronologiska av- snitt. För varje avsnitt ges en summarisk redogörelse för utveck- lingen inom den internationella kommunismen, stämningarna i samt programdebatten inom SKP. Frågan om hur säkerhetstjänsterna uppfattade partiets ställ- ningstagande och hur de påverkade deras bedömningar av dess far- lighet redovisas i avsnitt 4.3.1. 3.1.2Kommunismens korta vår (1943 – 47)21 Som nämnts innebar en dramatisk omsvängning i synen på . För de nationella kommunistpartierna öppnades därmed nya möjligheter: plötsligt var de välkomna i den nationella gemenskapen. Deras eget tänkande åren efter Komin- terns upplösning anslöt till folkfrontsideologin. Fascismen var hu- vudfienden som skulle bekämpas genom samverkan mellan alla progressiva krafter. Till dem räknades inte bara socialdemokraterna utan även anti-fascistiska element inom borgerligheten. Folkfronts- ideologin var anpassad efter de behov som gällde under kampen mot men visade sig användbar även för att möta efterkrigstidens problem. I den radikala atmosfär som då rådde med föreställningar om omvälvningar av samma art som präglat 20Kommunistiska Internationalens program, återgivet efter , Folkmakt, folkfront, folkdemokrati. De svenska kommunisterna och demokratifrågan 1943-1977s. 21Rubriken på detta avsnitt efter . åren efter hade kommunisternas krav och planer en helt annan verklighetsförankring . Runt om i det be- friade vann de nationella kommunistpartierna starkt stöd från väljarna. I flera länder bildades nu breda koalitionsregeringar, ofta med kommunister på viktiga poster. Inom SKP vidtog nu förberedelserna för att skaffa sig ett eget program.