sou · GQB387d1 · 2003-01-01 00:00:00 — De nationella kommunistpartierna försvarade som socialismens största landvinning och slöt mer eller mindre ex- plicit upp bakom utrikespolitiska hållning.14 De byggde sin politik på att det sovjetiska systemet skulle visa sin sociala och ekonomiska överlägsenhet, men detta innebar inte att de var bund- na till på det sätt som förekom i den antikommunis- tiska propagandan, där kommunisterna beskrevs som viljelösa ro- botar beredda att i varje läge gå ärenden. Huvud- massan av de kommunistiska partiernas medlemmar var arbetare - ofta mer nationellt integrerade än de själva var medvetna om. Att bindningen till inte var ovillkorlig belyses också av det faktum att det inom de nationella kommunistpartierna förekom en intern debatt om hållningen till och att kritiken av blev alltmer öppen. I realite- ten höll de nationella kommunistpartierna sig med två trosföre- ställningar, den ena abstrakt, den andra konkret: den ena Marx´ vi- sion av ett jordiskt paradis, människans inträde i frihetens rike, den andra som potentiell utopi. Det var den sist- nämnda föreställningen som skulle visa sig fatal. Bindningen till förlamade den marxistiska utopins attraktionskraft. Det andra bestämmande inslaget i den sovjetiskt/kommunistiska hotbilden var terrorn. Efter ett attentat mot släpptes en röd terror lös, tusentals människors sköts, hundratu- sentals flydde landet. En stor del av landets elit blev emigranter. Utblottade tvingades de söka sitt uppehälle i väst. Många i det adli- 14 De var också bundna till genom olika ekonomiska subsidier. Se (red) Guldet fra . Finansieringen af de nordiske kommunistpartier 1917-1990, Viby 2001. ga skiktet, furstar och grevar nödgades ta arbeten som språklärare, banktjänstemän eller taxichaufförer. Deras sociala deklassering blev en påminnelse för borgerligheten i om det öde som väntade om bolsjevikerna segrade. Med emigranterna följde ohyggliga hi- storier om bolsjevikernas framfart.15 Även om många av dessa historier var överdrivna, saknade de inte verklighetsunderlag. Uppfattningen om kommunismen som en terroristisk rörelse förstärktes genom de s.k. Moskvarättegångarna 1937-38 och de utrensningar som följde. Sammanlagt 681 000 personer skall ha likviderats i samband med dessa.16 De folkfiender som undgick döden dömdes till långvariga straff i den väldiga fängelseindustri (Gulag) som byggts upp och där miljoner omkom. Även om det fanns uppgifter om detta lägersystem redan i samtiden, skulle det dröja till Chrusj- tjovs avstaliniseringstal på 20:e partikongressen 1956 innan Gu- lagarkipelagen fick verklig gestalt i västerländskt medvetande. Det tredje elementet i den kommunistiska hotbilden var upp- fattningen att var beredd till militära aktioner utom- lands för att sprida världsrevolutionen eller hjälpa meningsfränder. De minnesgoda erinrade sig det , då världsrevolutionen tycktes på väg, buren av röda arméns bajonetter. Hjälpen till den röda sidan i sågs också som ett tecken på beredvillighet att in- tervenera utomlands. Det mest åberopade exemplet var emellertid på . Ingenting torde betytt mera för bilden av som en militärt expansio- nistisk stat än detta krig. Genom tillsättandet av den s.k. Kuusinen- regeringen och den fiktion som denna regering byggde på, befästes 15I en broschyr Bolsjevikernas blodtörst. Ett ögonvittnes berättelse, som utkom , och som skall ha tryckts i 50 000 exemplar, ges följande skildring av den bolsjevikiska hemliga poli- sens (tjekans) förhörsmetoder i : Den torterade bands vid en vägg eller en stolpe, varefter ett järnrör, som man i behöver till samovarer, pressades med den ena öppningen mot ett ställe på kroppen och bands fast. I detta rör fördes sedan in en råtta varefter den andra öppningen ge- nast stängdes med ståltrådsnät: sedan eldades framför öppningen. Det av hettan till förtviv- lan bragta djuret började nu för att bana sig en väg ut äta sig in i kroppen på den olycklige. Det fruktansvärda med denna tortyr består i att de olyckliga plågades i timmar/./ innan de gav upp andan. R. Nilostonsky, des Bolschewismus. Berichte eines Augenzeugen, 1920 2:a uppl. i , Entsorgung der deutschen Vergangenheit? Ein polemischer Essay zum ´Historikerstreit´, 1988 s. 150 o 236f. Denna scen har citerats så pass utförligt därför att enligt den tyske historikern skall ha läst denna skildring och tagit djupt intryck av den. Skildringar av detta slag skall ha övertygat om att gentemot bolsjevikerna gällde det att utrota eller utrotas. ´asiatiska dåd´ under (mordet på judarna) skall enligt Nolte ha in- spirerats av bolsjevikernas ´asiatiska dåd´efter maktövertagandet. 16Stéphane Courtois et al, Kommunismens svarta bok, 1999 s. 202. föreställningen att var berett till krig för att sprida kom- munismen. I efterhand torde de flesta forskare mena att anfallet på var ett preventivt krig betingat av en önskan att skydda och förhindra att utnyttjades som tyskt upp- marschområde. Men hade den finska fronten brutit samman, finns det ingenting som tyder på att skulle ha kunnat bevara sin nationella självständighet. Hotbilder är föreställningar om fientlighet. Så länge på- gick uppfattades kommunismen och som ett starkt säkerhetspolitiskt hot. Denna hotbild försvagades kraftigt i och med 1991: 1996 förklarade chefen för den svenska militära underrättelse- och säkerhetstjänsten (MUST) att /upphört att vara ett militärt hot mot . Det som gjorde till ett hot under var de ideologiska motsättningarna och de spänningar som dessa ska- pade.17 Men det sovjetiska hotet hade också en mera materiell sida som sammanhängde med att var en oerhört mäktig stat, som demonstrerat en väldig militär slagstyrka i kampen mot den fruktade tyska krigsmaskinen. Det sovjetiska systemets slutenhet och terroristiska karaktär, särskilt under , bidrog också i hög grad till att förstärka den allmänna hotbilden. Det låg något ytterst skrämmande i absoluta maktposition - att frå- gan om krig och fred tycktes avhängig av en individs omdöme och sinnesstämningar. Till detta kom att efter krigsslutet hade en miljonarmé i östra . Kombinationen av autokratisk diktatur och militär styrka gjorde till ett hot. När dessutom en ideokratisk stat som sökte vinna säker- het genom kontroll över sina grannländer var det ofrånkomligt att detta uppfattades som uttryck för expansiva avsikter. Framför allt det kommunistiska maktövertagandet i sågs av många som en paradigm för sovjetisk/kommunistisk expansionism: inre destabilisering genom de nationella kommunistpartierna följt av sovjetiskt maktövertagande. Här fanns ett land där det inhemska nästan uppnått majoritet i väljarkåren, vilket gett partiet möjligheter att vinna inflytande över den civila och militära 17 Detta belyses inte minst av att när förlorade sin maktställning, upphör- de praktiskt taget att vara ett hot. hade inte några trupper i Tjeckoslo- vakien vid kupptillfället men utövade ändå ett betydande tryck på händelseutvecklingen. Hotbilden under hade således en dubbelsidig karak- tär: det var både ett inrikespolitiskt hot, representerat av de natio- nella kommunistpartierna, och ett yttre hot skapat av Sovjetunio- nens maktposition. För att förstå är det emellertid nöd- vändigt att skilja mellan Sovjetmakten och kommunismen/socia- lismen. Denna var en självständigt verkande historisk kraft obero- ende av . Detta var tydligast vad gäller de socialde- mokratiska partierna i som beskrev sig som socialistis- ka, men tog avstånd från kommunismen och det sovjetis- ka samhällssystemet. De nationella kommunistpartierna slöt upp bakom sovjetsystemet, men hade inte någon fullständig kontroll över dessa partier. De hade att fungera i liberal- parlamentariska miljöer och måste beakta den egna medlems- och väljaropinionen. Strejkerna i uppfattades av samtiden som beordrade av , men tycks snarare varit resultatet av ett tryck underifrån. Till hotbilden kan ytterligare element föras. politik var ofta klumpig och brutal på ett sätt som spelade de antikommunis- tiska krafterna i väst i händerna. Utifrån sin marxistisk-leninistiska föreställningsvärld trodde han att imperialistiska motsättningar mellan västmakterna skulle bli oundvikliga efter kriget, men i själva verket bidrog hans egen politik till att pressa dessa närmare varand- ra. Marshallplanen uppfattades på sovjetiskt håll som en strävan att lösgöra staterna i östra från och ledde till att stärkte greppet över dem. Berlinblockaden åren 1948/49 var förmodligen ett försök från sida att fram- tvinga ett återupptagande av de förhandlingar i Tysklandsfrågan, som avbrutits , men uppfattades i väst som uttryck för militär expansionism. , som efter ivriga på- tryckningar från gav klartecken till, sågs också i väst som ett led i en sovjetisk expansionsplan. De kinesiska kommunis- ternas seger i inbördeskriget i bidrog till att befästa före- ställningarna om att världskommunismen under ledning var på marsch, men även här skulle det visa sig att världskommunismen inte var så monolitisk som man före- ställt sig. hade drag av religionskrig. Historiskt låter det sig bättre jämföras med och de franska revolutions- krigen än med exempelvis , som var en mera utpräglat maktpolitisk konflikt.18 Sedan kapprustningen kommit igång och terrorbalansen etable- rats , uppstod ett slags informell vapenvila såtillvida att det skedde ett underför- stått accepterande av respektive blocks intressesfärer. Kuba-krisen blev paradoxalt nog en bekräftelse på detta intresse- sfärstänkande. Men även om läget stabiliserades i sökte sig motsättningarna andra arenor, främst i och . första hälft flammade de ideologiska motsätt- ningarna ånyo upp, man talar t o m om det andra , men i och med makttillträde 1985 blev det den inre ut- vecklingen i som hamnade i fokus. 5.1.7Kalla kriget som religiös och nationell kamp Kommunismen var ateistisk och internationalistisk. Den ställde sig avvisande till tanken på en gudomlig transcendent ordning; den såg nationalismen som en kraft som måste övervinnas - vilket inte hindrade att en intensiv nationell kult utvecklades i . Arbetaren sades, med ord, inte ha något . Kommunismens ateism bidrog till att kyrkorna engagerades i den antikommunistiska kampen, den katolska kyrkan utfärdade bann- bullor mot kommunismen. Religionen mobiliserades således i anti- kommunismens tjänst. Men även nationalismen mobiliserades i kampen. Särskilt i fick antikommunismen en starkt nationell prägel. Kommunismen beskrevs som ett hot mot grundläggande värden, som oamerikansk verksamhet. Kommu- nismens ateistiska och antinationella hållning bidrog i hög grad till att försvaga dess attraktionskraft. De gav oss ett svärd, som en av ledande antikommunister, , uttryckte det. var i hög grad ett underrättelse-, spion- och propagan- dakrig. Säkerhetstjänsterna svällde till enorma organisationer. I tog sig den antikommunistiska kampen former som innebar att yttrandefrihet och rättssäkerhet äventyrades. Även om kom- munismen i inte kunde krossas, var man i fast beslu- 18 , La guerre de cinquante ans. Les relations est-ouest, 2001. ten att vinna på hemmaplan.19 I orkestreringen av den antikom- munistiska propagandan spelade FBI-chefen . en viktig roll. Antikommunismen blev ett framträdande inslag i popu- lärkulturen, där stereotypa föreställningar om kommunismen kol- porterades ut. Den antikommunistiska hyperpatriotismen ledde till en politisering av hela den kulturella sfären. Myndigheterna ingrep mot konstnärer, författare, lärare och forskare, eftersom de ansåg sig handla i nationens och demokratins namn. Rätten att ha rät- tigheter som ett kriterium på det demokratiska samhället hotades. President föreslog att kommunister skulle berövas sitt amerikanska medborgarskap.20 Kommunistjakten intensifierades genom senator omkring 1950. McCarthyismen var en populistisk form av antikommunism, som t.o.m. skrämde de traditionella anti- kommunisterna. De förstod att hans verksamhet förr eller senare skulle diskreditera antikommunismen, men de vågade länge inte öppet angripa honom, eftersom han åtnjöt stöd, inte bara från mäk- tiga konservativa krafter, utan också från folket. beteck- nade antikommunismens urspårning i förföljelse. Vid tiden för framträdande förelåg en bred antikommunistisk kon- sensus i det amerikanska samhället. fanatiserade denna konsensus - innan han störtades 1954 hade hans verksamhet bidra- git till att skapa ett slags mentalt undantagstillstånd i Den kommuniststereotyp som utvecklades utgick från att kom- munismen var en monolitisk världsrörelse styrd från . Alla kommunister var i princip lika och ställde blint upp på ledningens ord. Varje beslut som fattades i kunde motståndslöst kana- liseras ut i systemet. Denna bild var överdriven, men fick en viss trovärdighet genom att man sett hur kommunistpartierna svängt under Komintern-tiden. Från att ha varit glödande antifascister fram till den s.k för- vandlades kommunisterna till anhäng- are av en kålsuparteori där västmakterna jämställdes med det na- zistiska . Det fanns också en föreställning att den som en gång varit kommunist förblev så för alltid. Avhoppade medlemmar misstänktes vara sovande agenter. Hade man insupit det farliga giftet, kunde man inte återvinna full trovärdighet om man inte ak- tivt engagerade sig i den antikommunistiska kampen. Det sovjetis- ka systemets slutenhet gjorde att få spärrar sattes för fantasin. 19Om den amerikanska antikommunismen se , Many are the Crimes. History of McCarthyism in the (1998). 20Se . Whitfield, Culture of the Cold War, 1991. skrämmande var föreställningen att kommunismen var en drog som bildligt injicerades i individen. Skräcken för en inre erövring kommer till uttryck i Hollywoodfilmer som of the Body Snatchers (1952) där främmande varelser från rymden tar kontroll över fredliga amerikanska medborgare. Det är i filmer som denna som den djupaste kommunistskräcken kommer till uttryck. Demoniseringen av motståndaren hotade att leda till avhumani- sering. Ingen normal människa kunde vara kommunist. Kommu- nisten var närmast en fjärrstyrd robot, oemottaglig för rationella argument. Hjärntvätt blev det samlande begreppet för dessa far- hågor.21 Under diskuterades denna företeelse ivrigt. Man trodde att kommunisterna, med inspiration från den ryske psykologen . , funnit ett sätt att byta ut en människas medvetande mot ett annat. Föreställningen om hjärntvätt byggde i mycket på att man ansåg det fullständigt otänkbart att en heder- lig amerikansk soldat, ens i fångenskap, skulle kunna falla för kommunisternas propaganda. Kommunisterna måste, trodde man, ha kommit i besittning av ett psykologiskt vapen av oerhörd bety- delse - om detta inbegrep tortyr, droger eller utstuderade förhörs- metoder, förblev oklart.22 5.1.9Kalla kriget som hot om världskrig utmärktes av stark krigsskräck. Den politiska spän- ningen mellan blocken, det intensiva propagandakriget, de stereo- typa fiendeföreställningarna, gjorde att under vissa perioder krigs- hotet upplevdes som överhängande. Särskilt intensivt var det mel- lan då en förkrigsstämning - en känsla inte om kriget skulle komma, utan när det skulle komma - var utbredd. I teaterprogram fanns uppgifter om hur publiken skulle förfara i händelse av kärnvapenattack.23 Föreställningen att var expansionistiskt och eftersträvade kommunistiskt världsherra- välde var massiv. Kommunisternas maktövertagande i Tjeckoslova- kien , kommunismens seger i , den sovjetiska atombomben , utbrott : allt tyck- tes peka i samma riktning. 21Abbott Gleason, Totalitarianism. The Inner History of the Cold War, 1995 s. 89 22Susan L. Carruthers, : the Great Brain Robbery? Paper presented to the ICBH Con- , `and the Cold War´ 1997. 23Arthur Marwick, The Sixties, 1998 s. 31. Vad säger den moderna forskningen om det sovjetiska militära hotet ? Planerade ett oprovocerat anfall mot väst för att sprida rysk imperialism och kommunism? 1990 frisläppt hemlig rapport om kapprustningen åren 1945-1972, utförd av amerikanska historiker på uppdrag, beskrevs politik efter kriget som extremely cautious, även om han tycks ha trott att militära styrka i händelse av revo- lutionär utveckling i skulle fungera avskräckande på en kontrarevolutionär aktion.24 Även om mycket nytt källmaterial pre- senterats är fortfarande viktiga militära arkiv slutna för forskning.25 Men det material som framkommit tycks i stort sett bekräfta Pentagonrapportens bild. Den ledande tyske kal- la-krigsforskaren uttrycker det på följande sätt: För förståelsen av är den insikten central att fruktan för ett anfall från motsidan mot den egna säkerhetssfären inte var mer eller mindre överdriven utan i sin substans ogrundad. Denna insikt är inte oomtvistad. Den är inte lätt att ta till sig emedan den tvingar oss att ta avsked från förtrogna illusioner och legitimeringar, som etablerades under kriget. Den är emel- lertid väl belagd och genom de fakta som framkommit efter det slut ytterligare förstärkt.26 Den svenske sovjetkännaren kommer i en artikel om det initierade rysk-amerikanska historieprojektet, on Nato and Warsawpact till en liknade slutsats: Det fanns förvisso både stor sovjetisk militär förmåga och utar- betade planer för hur man skulle marschera in i och ockupera . Det fanns också en bild av de demokratiska väst- makterna som fiender, men det fanns uppenbarligen inte någon strävan att söka angripa dem militärt.27 24 , Soviet Military Strategy: Using Declassified History ((internet: /CWIHP/BULLETINS/b4aa 11.htm). 25William , Soviet Cold War Military Strategy: lack of access to Russian military ar- chives means that a crucial portion of Cold War Territory cannot be explored systemati- cally 26Wilfried , Was war der Kalte Krieg. Annäherung ein unbewältigtes Erbe . 27Det var verkligen kallt, . Ledaren för det nämnda historieprojektet, den allmänt re- spekterade historikern skriver i en artikel i 1999:5: On the fundamental question at NATO´s creation, the Soviet archives, as so far examined, give every indication that the So- viet Union never seriously planned an unprovoked attack on Western Europe. Hölls det sovjetiska hotet levande för att hålla samman NATO- alliansen? Mastny menar att ett sådant omdöme with the benefit of hindsight skulle vara alltför lättköpt. Man kan nämligen inte utesluta, menar han, att även om vid tiden för NATO:s bil- dande aldrig övervägde att anfalla väst, NATO:s tillblivelse bidrog till att han avhölls från frestelser - ett antal windows of opportuni- ty stängdes. I efterhand kan man konstatera att det militära anfallshotet överdrevs, och att det fanns krafter i väst som ville överdriva detta hot bl.a. av inrikespolitiska skäl. Den amerikanske historikern menar på grundval av omfattande källforskningar att den krigsskräck som gick över västvärlden efter den kommunistis- ka kuppen i i mycket var frammani- pulerad av ledningen i i syfte att övervinna den kvar- dröjande isolationismen i och få kongressen att godkänna ökade militära anslag till flygindustrin som hotades av konkurs.29 Men alldeles oberoende av ledarnas intentioner utgjorde den väl- diga kapprustningen en risk i sig; en situation kunde uppstå där ett krig ansågs oundvikligt. Det som emellertid gav dess särprägel och som skiljer det från tidigare epoker av väpnad fred och ömtålig maktbalans är atom- och missilvapnen. i historien hade fiendeblocken möjlighet att utplåna varand- ra: ett nytt strategiskt begrepp myntades: Mutual Assured Destruc- tion (). Insikten härom gav upphov till apokalyptiska stäm- ningar, men även till övertygelsen att supermakterna hade ett ge- mensamt intresse att förhindra spridning av kärnvapen och till det yttersta undvika öppet krig. Det ömsesidiga förintelsehotet, ter- rorbalansen, blev paradoxalt nog en fredsfaktor. 28Vojtech Mastny, Nato at Fifty: Did Nato the Cold War? 29Frank Kofsky, The War Scare of 1948. A Successful Campaign to Deceive the Nation, 1993. 5.1.10Kalla kriget som en civilisationskonflikt Det fanns i det ett element av civilisationskonflikt. Me- dan av sina anhängare beskrevs som världens mest framskridna samhällsform, fanns det på antikommunistiskt håll olika stereotypa föreställningar om som en halvt barbarisk civilisation, som en falsk modernitet präglad av primitivi- tet och grymhet under ytan. Den brittiske forskaren skriver i ett arbete om de brittiska och amerikanska underrättelsetjänsterna under : Kulturella och rasmässiga stereotyper bidrog till att förvrida den västliga underrättelseverksamheten vis-a-vis un- der hela och efter detta. Föreställ- ningen om ryssarna som ett slags halvorientaliska barbariska horder nådde sin höjdpunkt under krigets slutskede, särskilt i och rasistiska attityder fanns det emellertid inte endast gentemot utan dessa var vitt spridda i och underrättelseorganisationer. Några menade att europeiskhet endast var en fasad bakom vilken orientalen dolde sig.. Det fanns försök att gene- rellt beteckna slaven som efterbliven och trögtänkt.30 Det ryska beteendet i östra i krigets slutskede, fördrivandet av miljoner tyskar från och västra , våldtäkterna av tyska kvinnor, utplundringen av materiell utrustning i östra de- len av , bidrog till att befästa bilden av ryssarna som halv- barbarer. I populärkulturen var den omänskligt grymme halvorien- taliske ryssen en stående figur. ( Se exempelvis filmen churian Candidate 1962.) 5.1.11Kalla kriget som moralisk konflikt Den amerikanska politiken strävade efter 1947 att hålla tillbaka (contain) en förment sovjetisk expansion. Denna uppgift var emel- lertid inte enbart betingad av geopolitiska motiv, dvs. att förhindra fysiska expansion. I lika hög grad kan contain- mentpolitiken ses som en symbolpolitik syftande till att förhindra den ideologiska smitta som kommunismen utgjorde. 30 , The Hidden Hand, , and the Cold War. Secret intelli- gence, 2001 s. mentpolitiken blev en ekonomisk, social och ideologisk karantän- politik. sågs inte som en normal stat utan som en in- ternationell konspiration. Sovjetsystemet saknade därför moralisk legitimitet. Att, som exempelvis Kennan, hävda att hade legitima säkerhetskrav, var därför att gå tyranniet till mötes. Däremot ansågs varje åtgärd från västs sida som bidrog till att de- stabilisera detta system som moraliskt legitim. Att diskutera vem som hade skuld till det utbrott var överflödigt. Den engelske historikern , författare till flera upp- märksammade arbete om terrorn i ger i sin bok flections on a Ravaged Century(1999) uttryck för denna hållning. Kampen mot var en kamp som måste utkämpas för att rädda västerlandets moraliska identitet. Att samarbeta, att för- handla, ja att förhålla sig neutral till detta system var förkastligt. moraliskt pretentiösa neutralitetspolitik, menar , var snarare en tillgång för stalinisterna än för väst.31 Sin främsta kritik riktar Conquest emellertid mot de intellektuella i väst som stödde kommunismen. Hans förakt och avsky för denna människokategori saknar gräns; han ser dem som patologiska fall, som traitors to the human mind, to thought itself.32 Att de kommunistiska partierna i övervägande grad var arbetarpartier eller att kommunismen skulle kunna tillerkännas någon form av legiti- mitet som en reaktion på den tidiga industrialismens livsvillkor be- rörs inte. Conquest var verksam inom de västerländska un- derrättelse- och säkerhetstjänsterna. Hans synsätt torde spegla atti- tyder inom dessa organisationer. Genom att tolka som en manikeisk kamp mellan ljus och mörker, mellan godhet och ondska gavs legitimitet åt den egna verksamheten. 31Robert Conquest, Reflections on a Ravaged Century, 1999 s. 165. 32Ibid s. 118 jfr s. 127. 5.2.11945-1947 Radikala strömningar. Vid krigsslutet stod och kommunismen på höjden av prestige. hade spelat en avgörande roll i kampen mot det nazistiska och på kontinenten, i Frank- rike, , , och , hade kommunisterna spelat en framträdande roll i motståndet mot oc- kupationstrupperna. Någon har sagt att kriget för kommunisterna blev deras finest hour. Patriotism och uppslutning bakom Sov- jetunionen lät sig förenas.