sou · GQB352 · 2003-01-01 00:00:00 — När reglerna om tjänstebeskattning av utdelning sedermera utsträcktes till att om- fatta även andelar i utländska företag uttalades att löneunderlag fick läggas till anskaffningskostnaden även i fråga om andelar i utländska juridiska personer i den mån dessa betalat ut sådan ersättning som ingår i underlaget för beräkning av svenska arbetsgivaravgifter Enligt Regeringsrättens mening föreligger det inte några omständig- heter som gör löneunderlagsregelns koppling till svenska arbetsgivar- avgifter berättigad. I RÅ 2000 ref. 47 I och II anses kopplingen mellan löneunderlags- reglerna och svenska arbetsgivaravgifter strida mot etableringsfri- heten enligt artikel 43 EG. I (II) anses till följd härav motsvarande koppling i den s.k. spärregeln – som innebär att löneunderlagsreg- lerna får tillämpas bara om den aktiva andelsägaren från företaget erhållit sådan ersättning som ingår i underlaget för beräkning av svenska arbetsgivaravgifter med viss angiven miniminivå – strida mot nämnda artikel. Spärregeln, dvs. den s.k. jämförelseregeln, finns numera i 43 kap. 15 § IL. Lättnadsreglerna för onoterade företag (se kapitel 9) infördes . Enligt reglerna föreligger års taxering under vissa förutsättningar en begränsad skattefrihet för utdelning och kapitalvinst på andelar i onoterade företag. En viss del av utdel- ningen respektive kapitalvinsten motsvarande ett s.k. lättnads- belopp kan därför vara undantagen från skatteplikt. I likhet med vad som gäller för outnyttjat utdelningsutrymme (se avsnitt 8.2.4) kan outnyttjat lättnadsbelopp sparas till nästföljande beskatt- ningsår (sparat lättnadsutrymme). I normala fall är lättnadsbeloppet lägre än gränsbeloppet. I undantagsfall kan lättnadsbeloppet dock komma att överstiga gränsbeloppet. Detta kan inträffa någon enstaka gång när en passiv aktieägare som har ett sparat lättnadsutrymme övergår till att bli verksam i företaget. Den del av det utdelade beloppet som översti- ger gränsbeloppet skulle utan särskilda regler anses utgöra över- skjutande utdelning och därmed tas upp som intäkt av tjänst. Där- för infördes genom SFS 1996:1611 i 3 § 12 b mom. sista stycket första meningen SIL en bestämmelse som innebär att för det fall lättnadsbeloppet överstiger gränsbeloppet skall skillnaden minska utdelningen. Skillnadsbeloppet kommer därmed att behandlas som intäkt av kapital och undantas från skatteplikt enligt lättnadsreg- lerna. Resterande utdelningsbelopp skall därefter beskattas enligt 3:12-reglerna (prop. 1996/97:45 s. 60). Förevarande bestämmelse finns numera i 57 kap. 7 § sista stycket IL. Nivån på normal kapitalavkastning Förslag: Utrymmet för kapitalinkomstbeskattning höjs . Klyvningsräntan uppgår därmed till stats- låneräntan med tillägg av en riskpremie på . Ett par av de slutsatser som kan dras av bilagan Kapitalkostnad och risktagande – effekter av 3:12-reglerna är att 3:12-reglerna inte påverkar förräntningskraven för marginella nyinvesteringar som finansieras genom internt genererade medel. räntans (dvs. statslåneräntan med tillägg av viss riskpremie) storlek och ägarnas förräntningskrav är kapitalkostnaden densamma i publika och fåmansägda aktiebolag. Denna slutsats bygger dock på att ägarnas avkastningskrav är detsamma i de båda typerna av bolag. När det gäller investeringar finansierade genom nyemission är jämförelsen mellan de fåmansägda och publika bolagen avhängig av hur hög klyvningsräntan är i förhållande till ägarens avkastnings- krav. Kapitalkostnaden är densamma om klyvningsräntan och äga- rens avkastningskrav överensstämmer. En slutsats som kan dras av det sagda är att gällande regler är neutrala så länge fråga är om fåmansföretag respektive publika aktiebolag med samma risk- tagande och samma avkastningskrav. Denna neutralitet rubbas emellertid – när fråga är om marginella investeringar som finansie- ras genom internt genererade medel – till det fåmansägda företagets nackdel om ägarens avkastningskrav av någon anledning avviker från avkastningskravet hos ägarna i de publika aktiebolagen. När det gäller marginella investeringar finansierade genom nyemission rubbas neutraliteten i stället så snart ägarens avkastningskrav över- stiger klyvningsräntan – även i detta fall till det fåmansägda företa- gets nackdel. I bilagan Kapitalkostnader för små och medelstora företag anförs bl.a. följande. Kapitalkostnadsberäkningar och andra ekonomiska modeller ger värdefulla bidrag till att utvärdera olika skatteförslag. Ett stort antal skatter inkluderas dock inte i modellerna. Detta innebär att dessa endast ger en del av det underlag som en före- tagsledare behöver för att fatta investeringsbeslut. Vissa andra faktorer ingår endast indirekt i analyserna medan några inte beaktas över huvud taget. För att en modell skall kunna användas måste en rad antaganden göras om hur verkligheten ser ut. Det är inte alls likgiltigt vilka antaganden som görs eftersom gjorda antaganden i stor utsträckning kommer att påverka resultaten. Därför är det viktigt att översätta modellens resultat till den verklighet som skatterna verkar i. Här finns det brister och modellresultat ses alltför ofta som allmänt giltiga. Ett centralt antagande är t.ex. att information är perfekt och kostnadsfri. Så är dock inte fallet – alla har inte tillgång till all information, informationen är ofta ofull- ständig och informationskostnaderna är betydande. Vidare bygger modellerna på ett internationellt givet avkastningskrav. I verklig- heten varierar finansieringskostnader och återfinansiering mellan branscher, företag och till och med mellan suveräna stater. Dess- utom är nivåerna föremål för ständig förändring genom ett oändligt antal transaktioner på de finansiella marknaderna. Till detta kan enligt vad som sägs i bilagan läggas det förhållandet att tillgången till den internationella kapitalmarknaden är starkt begränsad för små och medelstora företag. Ofta är till och med tillgången till den inhemska kapitalmarknaden begränsad och dyr. Vidare kan till de omständigheter som bidrar till att påverka företagarens avkast- ningskrav på en investering läggas en s.k. försörjningsrisk. Denna tillkommande risk beror bl.a. på lägre ersättningar från socialför- säkringssystemen och att rätten till skuldsanering inte gäller för denna grupp. I kapitel 4 har utredningen varit inne på det som i föregående stycke benämns försörjningsrisk och som innebär att fåmansföre- tagarna på egen bekostnad måste skaffa sig det skydd och de för- måner som annars normalt följer med en anställning. Det konstate- rades i det sammanhanget att syftet med riskpremien är att kom- pensera investerare i fåmansföretag för att de i genomsnitt utsätts för större osäkerhet än placerare på börsen. Riskpremien är således inte avsedd att kompensera aktiva delägare i fåmansföretag för det som här kallas försörjningsrisk. Den är heller inte avsedd att kom- pensera för att de modellresultat som gällande regler bygger på inte kan anses äga allmän giltighet. Enligt utredningens uppfattning är det dock inte orimligt att anta att nämnda faktorer påverkar företa- garens avkastningskrav. Vid sådant förhållande framstår nu gällande riskpremie () som tämligen låg. En självklar följd av en höjning av riskpremien är att det kapital- inkomstbehandlade utrymmet ökar. Utredningen är naturligtvis medveten om att detta är förenat med vissa olägenheter. Således kommer företag som gör riskfria investeringar, t.ex. i statsobliga- tioner eller fastigheter i områden som betraktas som attraktiva och därmed säkra, inte att utnyttja hela det kapitalbeskattade utrymmet för kapitalavkastning på invester- ingen. Kvarstående kapitalinkomstbehandlat utrymme kan då utnyttjas för arbetsinkomst som därmed kommer att behandlas som inkomst av kapital hos delägare med kvalificerade andelar. Enligt utredningens uppfattning är det dock betydligt allvarligare att kapitalavkastningens nivå underskattas för alla de företag som satsar på sådana investeringar som för att vara lönsamma förutsät- ter högre avkastning än vad dagens klyvningsränta medger. En sådan effekt får alltid anses vara negativ och mycket svår att för- svara. Utredningen instämmer därför i den motivering som års företagsskatteutredning anförde för sitt förslag att höja klyvningsräntan, nämligen att önskemålet att avkastning på arbe- tande kapital inte delvis beskattas som förvärvsinkomst väger tyngre än de olägenheter som kan vara förenade med en ökning av utrymmet för kapitalinkomstbehandling. Detta ställningstagande rubbas inte av att underlaget för den schablonmässigt beräknade kapitalavkastningen ökas med en BEK-modell som utgångspunkt för 3:12-reglerna. Detta beror på att BEK-modellen endast är ett verktyg för att uppnå en mera korrekt beräkning av det arbetande kapitalet i företaget. Det kapitalinkomstbeskattade utrymmet före- slås därför höjt . Klyvningsräntan uppgår då till statslåneräntan med tillägg av en riskpremie på tio procent- enheter. Med hänsyn till dels att risken för andra delägarrätter än aktier och andelar ofta är mera begränsad, dels att räntan på konvertibla skuldebrev och vinstandelsbevis är avdragsgill för företaget föreslås inte någon höjning i detta avseende. När räntefördelningsreglerna för egenföretagare och handels- bolagsdelägare infördes byggde detta regelsystem på vad som kan sägas vara en lånenorm. har riskpremien i regelsystemet successivt höjts varigenom man utan närmare moti- veringar mer och mer fjärmat sig från lånenormen. Denna kan numera snarare betraktas som en egenkapitalnorm. När man höjde räntesatsen ansågs denna åtgärd lämpligare än att komplettera räntefördelningsreglerna med en lönesummeregel. En sådan regel ansågs medföra ett alltför kom- plicerat inslag i lagstiftningen för enskilda näringsidkare och fysiska personer som äger andel i ett handelsbolag (prop. 1996/97:150 s. 191). Syftet med räntefördelningsreglerna är att egenföretagare och handelsbolagsdelägare skall beskattas i kapital på ett sätt som är likvärdigt med vad som gäller för ägare av enmansaktiebolag. Risk- premien i gällande 3:12-regler är , dvs. lika stor som i räntefördelningsreglerna. I 3:12-regelsystemet finns dock en lönesummeregel (se avsnitt 8.2.5) som i vissa fall kan medföra en avsevärd höjning av det kapitalinkomstbeskattade utrymmet. Det förhållandet att riskpremien inte är högre i räntefördelningsreg- lerna än i 3:12-reglerna, trots att de enskilda näringsidkarna via en högre riskpremie skall kompenseras för att de saknar tillgång till en lönesummeregel, antyder dock att man vid utformningen av de båda regelsystemen inte strävat efter absolut resultatlikformighet, dvs. att resultaten vid tillämpning av de olika reglerna skall bli lik- formiga. När utredningen nu föreslår att riskpremien i 3:12-reg- lerna skall höjas skulle det i och för sig kunna hävdas att riskpremien i räntefördelningsreglerna bör höjas lika mycket. Detta skulle emellertid innebära ytterligare avsteg från den ursprungliga lånenormen. Samma resonemang kan föras såvitt gäller flera av de förslag som utredningen kommer att presentera i det följande. Enligt direktiven innefattar uppdraget i sig inte en översyn av reglerna för enskilda näringsidkare. skall utredningen dock beakta önskemålet om likvärdiga regler för de olika företagsformerna och föreslå nödvändiga konsekvensänd- ringar för att neutralitet skall föreligga mellan företagsformerna. Att fullgöra uppdraget i denna del kräver emellertid en samlad översyn av de skatteregler som gäller för egenföretagare och han- delsbolagsdelägare. Utredningen, som inte har den tid till sitt för- fogande som krävs för att göra en sådan översyn, lämnar därför inga förslag till konsekvensändringar. Förslag: Även fortsättningsvis skall huvudregeln vara att beräk- ningen av utrymmet för kapitalinkomstbeskattning sker med utgångspunkt i det omkostnadsbelopp som skulle ha använts om andelen hade avyttrats för utdelningen. En bestämmelse införs som innebär att hänvisningen till de allmänna bestämmelserna om beräkning av anskaffningsutgiften inte innefattar den s.k. schablonregeln. Om någon utdelning inte skett under beskattningsåret skall beräkningen ske utifrån det omkostnadsbelopp som skulle ha använts om andelen hade avyttrats vid beskattningsårets utgång. Även fortsättningsvis bör huvudregeln vara att beräkningen av den normala kapitalavkastningen sker med utgångspunkt i det omkost- nadsbelopp som skulle ha använts om andelen hade avyttrats för utdelningen. Någon ändring föreslås därför inte i denna del. Av lokutionen i 57 kap. 8 § IL det omkostnadsbelopp som skulle ha använts om andelen hade avyttrats följer att de all- männa reglerna i 44 och 48 kap. IL om beräkning av anskaffnings- utgiften, dvs. t.ex. kontinuitetsprincipen och genomsnittsmetoden, gäller även i 3:12-sammanhang. Denna hänvisning till de allmänna reglerna skulle kunna tolkas så att även den s.k. schablonregeln i 48 kap. 15 § IL är tillämplig i 3:12-sammanhang. Schablonregeln innebär att den skattskyldige för marknadsnoterade andelar får bestämma omkostnadsbeloppet till av ersättningen vid avytt- ringen sedan avdrag gjorts för utgifter i samband med avyttringen. En delägare kan i vissa fall (se avsnitt 7.5) äga kvalificerade andelar i ett marknadsnoterat företag. Det är uppenbart att det inte ligger i linje med syftet bakom 3:12-reglerna att schablonmetoden skall få användas vid beräkning av anskaffningsutgiften som av någon anledning är smittade under en karenstid. Utredningen föreslår därför att det införs en bestämmelse som stadgar att schablon- regeln inte får användas i 3:12-sammanhang. Enligt gällande regler är det utdelningstidpunkten som är avgö- rande för beräkningen av omkostnadsbeloppet för andelarna. Hur beräkningen av detta belopp skall ske om utdelning inte lämnats under ett beskattningsår är emellertid inte uttryckligen reglerad. Eftersom 57 kap. IL behandlar utdelning och kapitalvinst som till- faller fysiska personer och dödsbon avses med beskattningsår alltid kalenderår. När utdelning skett är beräkningstidpunkten – av naturliga skäl – flyttad fram till utdelningstidpunkten. I konsekvens härmed bör allt som betalats för andelen före utgången av kalen- deråret få ligga till grund för beräkningen av det kapitalbeskattade utrymmet. Även regelsystemets schablonmässiga karaktär samt det förhållandet att det inte ställs några krav på viss innehavstid under beskattningsåret för att få beräkna kapitalavkastning talar för att alla tillskott som skett får beaktas. Den avgörande tid- punkten bör i så fall vara kalenderårets, dvs. beskattningsårets, utgång. Lagtexten, 57 kap. 8 § första stycket 1 IL, föreslås kom- pletterad med en bestämmelse av denna innebörd. Förslag: Bestämmelserna om indexuppräkning för andelar för- värvade slopas. Ett av de övergripande målen med utredningens förslag är att dessa skall leda till en förenklad lagstiftning för beskattning för delägare i fåmansföretag. Som kommer att framgå av nästföljande avsnitt föreslås att alternativregel skall ändras. ringar innebär bl.a. att den nya alternativregeln blir generellt till- lämplig på andelar i fåmansföretag oavsett när de förvärvats. Vidare bygger beräkningen av det kapitalunderlag som skall användas som utgångspunkt för beräkningarna av omkostnadsbeloppet på företa- gets beskattade egna kapital. Dessa nya regler torde regelmässigt leda till ett mer generöst kapitalunderlag än enligt bestämmelserna om indexuppräkning för andelar förvärvade . De senare bestämmelserna är därmed obehövliga. Utredningen föreslår därför att de slopas. Omkostnadsbeloppet – alternativregel 1 Förslag: alternativregel ersätts av en ny alternativregel som bygger på företagets beskattade egna kapital. Alternativ- regeln i dess nya utformning blir generellt tillämplig på andelar i fåmansföretag oberoende av när andelarna förvärvats. Den nya alternativregeln får tillämpas för såväl svenska som utländska andelar. Alternativregeln i dess nuvarande utformning har varit föremål för massiv kritik. Kritiken har inte riktats mot regelns komplexitet och utformning som sådan utan i stället mot det för- hållandet att den endast får tillämpas för andelar förvärvade . Genom denna begränsning av tillämpningsområdet anses regeln diskriminera unga och nystartade företag. Detta innebär enligt kritikerna att den inte är konkurrensneutral. Utredningen instämmer i den framförda kritiken. När den ursprungliga alternativregeln – med koppling till ande- larnas förmögenhetsvärde vid utgången av – infördes var skälet att regeln om indexuppräkning inte i tillräcklig omfattning ansågs kompensera för inflation såvitt gällde andelar förvärvade . För sådana andelar fanns det inte heller några regler om sparat utrymme. Sedan det framkommit att alter- nativregelns urpsrungliga utformning var mindre lämplig ersattes den av en ny alternativregel med koppling till det beskat- tade egna kapitalet i bolaget vid utgången av det beskattningsår som taxerats . flyttades även den senaste tid- punkten för andelsförvärvet för att regeln skulle få tillämpas fram . Det enda redovisade skälet till denna ändring är att när nu tidpunkten för beräkning av värdet flyttas fram är det rimligt att också senaste tidpunkt för aktieförvärvet flyttas fram i motsva- rande mån. Enligt utredningens uppfattning kan rimligheten i detta resonemang ifrågasättas. För andelar förvärvade fanns det enligt då gällande 3:12-regler bestämmelser om sparat utrymme liksom inflationsproblematiken funnit sin lösning genom den för inkomstslaget kapital fastställda skattesatsen. I samma lagstiftningsärende ansågs någon motsvarande ändring av indexregeln inte behövlig eftersom denna föreslogs få kombineras med ett löneunderlag. Utredningen kan bara konsta- tera att det infördes regler som innebär att även alternativregel får kombineras med ett löneunderlag. alternativregel innebär att i bolaget t.o.m. taxeringsåret 1993 kvarhållna arbetsinkomster ingår i underlaget för beräkning av det kapitalinkomstbeskattade utrymmet. Tillsammans med nyss- nämnda förhållanden innebär detta en synnerligen generös behand- ling av andelar förvärvade före den kritiska tidpunkten, dvs. Detta kan möjligen förklara varför reglernas relativa kom- plexitet inte varit föremål för någon starkare kritik. När några remissinstanser i lagstiftningsärendet med alternativregel föreslog att värdet skulle justeras för i bola- get fonderade beskattade vinster invändes att en sådan lösning skulle innebära att i bolaget kvarhållna arbetsinkomster skulle kunna läggas till underlaget för beräkning av det kapitalinkomst- beskattade utrymmet. Efter ett begränsat antal år skulle detta – med beaktande av möjligheten till ränteuppräkning och ackumule- ring av sparat utrymme – innebära att det blev möjligt att ta ut för- staledsbeskattade arbetsinkomster utan ytterligare beskattning. När det gäller möjligheten att ackumulera sparat utrymme kan resonemangets hållbarhet enligt utredningens uppfattning ifråga- sättas. I och med att 3:12-reglerna bygger på att en s.k. normal- avkastning beräknas och reglerna även tillåter sparande av denna bör det stå den skattskyldige fritt att disponera normal- avkastningen på det sätt som passar honom bäst. Att detta i vissa fall kan leda till lägre beskattning av arbetsinkomst det år som den sparade utdelningen tas ut är endast en logisk konsekvens av regel- konstruktionen. Samma effekt kan för övrigt uppkomma – om än i mindre omfattning – även vid tillämpningen av huvudregeln för beräkning av omkostnadsbeloppet. Så är t.ex. fallet om företaget enbart ägnar sig åt riskfria investeringar. som det står klart att regelsystemets grundläggande uppbyggnad leder till vissa effekter som är mer eller mindre ofrån- komliga och därför måste accepteras inser utredningen naturligtvis att det kan finnas behov av att i viss mån begränsa dessa effekter. Om således företagets beskattade egna kapital skall få användas generellt för andelar i fåmansföretag vid beräkningen av det kapi- talinkomstbeskattade utrymmet är frågan om en sådan begränsning kan göras t.ex. genom att sparandereglerna och möjligheterna till ränteuppräkning slopas. Som framgår av bilaga 4, Skatteomvandlingsmöjligheter m.m. vid BEK-modeller leder ett slopande av sparandereglerna, vid i övrigt oförändrade regler, till ett betydande dilemma. Skälet härtill är att en utvidgning till beskattat eget kapital kräver att sparandereglerna slopas för att skatteomvandling skall motverkas. skapar emellertid slopade sparanderegler starka incitament till s.k. utstöt- ning där ägare som strävar efter att uppnå största möjliga förmö- genhetstillväxt kommer att vilja utnyttja uttagsreglerna maximalt. Ett sådant beteende motverkar den kapitalförsörjning till fåmans- företagen som är ett av utredningens övergripande mål. Som kommer att framgå längre fram i detta avsnitt – under rubriken utdelningsutrymme – föreslås att möjligheten till ränteuppräkning av sparat utdelningsutrymme skall slopas. Den föreslagna BEK-modellen kan sägas innebära en fiktiv andraleds- beskattning av företagets vinst. Dessa förslag syftar till att det sammanlagda skatteuttaget på 3:12-inkomster – trots den utvidg- ning av kapitalunderlaget som en BEK-modell innebär – skall ligga på en godtagbar nivå. Med dessa förslag anser utredningen att de icke önskvärda effekter som en ny BEK-alternativregel kan anses leda till åtminstone i viss mån har begränsats. Det finns således inget som hindrar att alternativregeln tillämpas på samtliga andelar i fåmansföretag oberoende av när de har förvärvats. I och med att även unga och nystartade företag får tillgång till detta kapital- underlag vid beräkningen av det kapitalbeskattade utrymmet ges dessa företagsgrupper förutsättningar att ur skattemässig synvinkel verka på samma villkor som äldre företag. Alternativregeln är där- med konkurrensneutral. Den föreslagna BEK-alternativregeln bör inte gälla för andra del- ägarrätter än aktier och andelar. Skälet härtill är att modellen är anpassad till de förhållanden som gäller för aktier och andelar. I slutet av avsnitt 8.2.3 redovisas rättsfallet RÅ 2000 ref. 47 (I). Av detta framgår att det inte är förenligt med om eta- bleringsfrihet att begränsa alternativregelns tillämpningsområde till svenska andelar. I enlighet härmed föreslås att alternativregeln i den föreslagna utformningen blir tillämplig för såväl svenska som utländska andelar. Värderingen av andelar i utländska dotterföretag skall ske på motsvarande sätt som gäller för andelar i svenska dot- terföretag, dvs. med tillämpning av svenska regler. Beräkning av kapitalunderlaget i alternativregel 1 Förslag: Omkostnadsbeloppet enligt alternativregeln i dess nya utformning beräknas som skillnaden mellan värdet på tillgångar och värdet på skulder i företaget vid utgången av det närmast föregående beskattningsåret. För värderingen av tillgångar och skulder tillämpas i huvudsak de regler som gäller enligt alternativregel. Villkorliga aktieägartillskott får inräknas i kapitalunderlaget endast under förutsättning att bolagsstämman ännu inte fattat beslut om återbetalning och tillskottet inte motsvaras av fritt eget kapital i företaget. Utfästelse om kapitaltillskott räknas inte som tillgång vid beräkningen av kapitalunderlaget. Kapitaltillskott ingår alltså i tillgångsmassan först när betalning eller överföring av egendom skett till företaget eller ägaren definitivt tagit över en skuld från företaget. Gällande begränsningar till svenska företeelser såvitt gäller värderingen av andelar i dotterföretag och fastigheter förvärvade slopas. När skillnaden i värdet mellan tillgångar och skulder beräk- nats skall det belopp som motsvarar skillnaden kvoteras på när- mare angivet sätt. Det sålunda beräknade nettobeloppet är det kapitalunderlag som får användas som anskaffningsutgift vid beräkning av omkostnadsbeloppet enligt alternativregeln i dess nya utformning.