sou · GQB3118d3 · 2003-01-01 00:00:00 — Avgifter för vård, omsorg och liknande Inom några områden betalar hushållen bara en del av kostnaden medan offentliga sektorn står för den andra, ibland större, delen. Typiska områden är sjukvård, barn- och äldreomsorg samt recept- förskrivna läkemedel. I nationalräkenskaperna redovisas bara den del som hushållen betalar själva som konsumtionsutgifter hos hus- hållen. Den resterande delen ingår i de offentliga konsumtions- utgifterna. Hushållskonsumtion eller personliga företagares insatsförbrukning i rörelse I de fall hushållet innehåller någon person som är personlig före- tagare registreras inte utgifter i rörelsen som hushållskonsumtion. Därför ingår t.ex. inte utgifter som kan hänföras till jordbruks- rörelsen i ett jordbrukarhushåll. Men varor, t.ex. mat, som tas ur rörelsen för användning i privathushållet ingår med det belopp varan skulle ha betingat om den inköpts i detaljhandeln. Hushållens konsumtion klassificeras dels efter ändamålet med ut- giften och dels efter graden av varaktighet. I de årsvisa produkt- räkenskaperna görs ytterligare en indelning, en korsklassificering av konsumtionen på produktgrupper och ändamål. Den ändamålsklassifikation som används är internationell och är relativt detaljerad. Klassifikationen heter COICOP (Classification of Individual Consumption by Purpose). Den består av tolv huvud- grupper som i sin tur består av ett varierande antal undergrupper. För vissa grupper finns det ända ner till fyra detaljnivåer. Nedan listas de tolv huvudgrupperna och de tillägg som inkluderas för att uppnå total hushållskonsumtion. Beräkningarna görs med en ned- brytning på ca 140 ändamål. Matvaror, alkoholfria drycker (ändamål 01) Alkoholhaltiga drycker och tobak (ändamål 02) Beklädnadsartiklar och skor (ändamål 03) Bostad, bränsle och elström (ändamål 04) Möbler, hushållsartiklar och -tjänster (ändamål 05) Hälso- och sjukvård (ändamål 06) Transport och samfärdsel (ändamål 07) Kommunikation (ändamål 08) Fritid, underhållning och kulturella tjänster (ändamål 09) Utbildning (ändamål 10) Restaurang och hotell (ändamål 11) Diverse varor och tjänster (ändamål 12) Svenska turistutgifter i utlandet Utländska turistutgifter i (minus) Konsumtion inom hushållens ideella organisationer Ändamålen publiceras kvartalsvis bara med ovanstående detaljerings- grad. Årsberäkningarna däremot publiceras på betydligt mer detal- jerad nivå. De fina ändamålsgrupperna kan också omgrupperas till varaktig- hetsgrupper enligt följande: Icke varaktiga varor Livsmedel Övriga icke varaktiga varor Svenska turistutgifter i utlandet m.m. Utländska turistutgifter m.m. i (minus) Varaktighetsgrupperna är direkta summeringar av de olika ändamå- len. Tabeller med hushållens konsumtion grupperad efter varaktig- het publiceras varje kvartal. Uppgifterna över hushållens konsumtion enligt nationalräkenska- pernas definitioner finns inte tillgängliga i någon enda specifik statistisk undersökning. I hushållsbudgetundersökningar och undersök- ningar över hushållens utgifter (HBS, HBU och HUT), som gjorts vissa år, har SCB försökt att mäta hushållens utgifter med defini- tioner som ligger så nära nationalräkenskapernas som möjligt. Beräkningarna av hushållens konsumtion i nationalräkenskaperna har byggts upp med hjälp av nivåbestämningar från sådana under- sökningar och med ett stort antal andra källor. där det inte finns någon hushållsbudgetstatistik finns det för vissa ändamål årliga uppgifter och för andra ändamål görs fram- skrivningar med hjälp av värde- eller volymindikatorer, som hämtas från statistiska undersökningar eller administrativa material. När de nya nationalräkenskaperna enligt SNA 93/ENS 95 bygg- des upp gjordes en grundlig nivåbestämning av hushållens konsum- tion. Många olika källor användes. De nivåer som gavs från olika källor jämfördes och rimlighetsbedömdes och den dominerande källa som kom att användas var hushållsbudgetundersökningarna . HBS täcker inte fullt ut samtliga hushåll (ålders- gräns ) och inte heller institutionshushåll, men HBS-data räk- nas upp så att de överensstämmer med NR:s begrepp. För att skatta den kvartalsvisa utvecklingen från ett utgångsår och framåt används i många fall SCB:s omsättningsstatistik för detalj- handel och vissa tjänstenäringar. Det är en urvalsundersökning av företagens omsättning inom vissa delbranscher av SNI 50–99, varu- handel och tjänsteverksamhet. Resultat tas fram kvartalsvis och presen- teras i form av förändringsskattningar per bransch, i löpande priser med föregående år som jämförelseperiod. Detta material jämförs och kompletteras kontinuerligt med moms- uppgifter som finns tillgängliga med viss eftersläpning. Omsättningsstatistiken mäter den totala omsättningen inom varje delbransch. Men en bransch säljer en mängd olika produkter. Hus- hållskonsumtionen beräknas och redovisas efter produkt och där- för måste utvecklingstalen för de olika branscherna omvandlas till utvecklingstal för produkter. För att göra detta behövs kännedom om vilka produkter som säljs inom respektive bransch. SCB gjorde senast en undersökning av produktsamman- sättningen i de olika branschernas försäljning. Genom att dela upp branschomsättningen på produkter framställdes en bransch X vara- matris. Matrisen består av 69 branscher vars omsättning fördelas ut på 103 olika varor och tjänster. Utvecklingstalen för de olika branscherna används till att kvartals- vis skriva fram branschnivåerna. Branschomsättningen fördelas ut på de olika produkterna som sedan summeras. Genom att jämföra de utfördelade värdena mellan , får man fram ett utvecklingstal för de olika produkterna. Utvecklingstalen är kopplade till olika ändamål och används för att skriva fram kvartalsnivåerna i hushållskonsumtionen. Vid kvartals- beräkningarna svarar omsättningsstatistiken för av den totala ändamålsfördelade hushållskonsumtionen medan den vid helårsberäkningen svarar för . Skillnaden består bl.a. av uppgifterna om livsmedelskonsumtion. I årsberäkningarna har baserats på detaljerad sta- tistik från . har dessvärre lagt ner sin statistik . SCB har fått medel för att utveckla en ny metod, som baseras på detaljerade försäljningsuppgifter för livsme- del samt bearbetningar av momsmaterial. I årsberäkningarna utnyttjas också annan detaljinformation som kan samlas in om olika varor och tjänster. Det kan t.ex. vara redo- visningar från myndigheter, branschorganisationer och intresse- föreningar, eller kontrollorgan som övervakar, tar ut avgifter eller betalar bidrag i relation till verksamhetens omfattning. Register- material och intermittenta undersökningar liksom utredningar av olika verksamheter utnyttjas också. I tabell 3.3 sammanfattas hur nivån för privat konsumtion har fastställts för olika ändamål. I förekommande fall redovisas rela- tionen mellan HBS-estimatet och nationalräkenskaperna. För de ändamål där beräkningarna bygger på en nivåbestämning och föl- jande framskrivning med utvecklingstal anges året för nivåbestäm- En kort angivelse hur den årliga framskrivningen görs ges i den sista kolumnen. HBS-uppgiften för större varor är oftast mer avlägsen från NR:s beräkningar än estimatet för mer frekventa varor. I HBS 1995 bok- fördes detaljerade livsmedelsutgifter och alla and- ra inköp . I hushållsbudgetundersökningarna efter 1995 har registreringsperioden för kläder, skor och kollektivtrafik utökats och för andra större inköp till . Anledningen till att den detaljerade NR-avstämningen i huvudsak har gjorts med material är att det fanns tillgängligt tidigare än undersökning. En fördel var också att livsmedels- inköpen var registrerade på en mer detaljerad nivå. Det låg också tids- mässigt i linje med det övriga avstämningsarbetet när de nya national- räkenskaperna utvecklades. Nedan följer en sammanfattande tabell (3.3.) på aggregerad nivå. Tabell 3.3 Relation mellan Hushållsbudgetundersökningen (HBS) och NR HBS/NR, 95 Livsmedel och alkoholfria drycker Alkoholhaltiga drycker, tobak Bostad, el, gas och uppvärmning Möbler, hushållsart., rutinunderhåll Fritid, underhållning och kultur Hotell, caféer och restauranger Övriga varor och tjänster Hushållens konsumtion i utlandet Jämförelser har gjorts också med undersökning, men inte med samma detaljeringsgrad. Resultaten från HBS finns tillgängliga . Avstämningar mot NR-estima- ten har gjorts och i något fall har benchmark ändrats då estimatet inte ligger inom HBS-värdets konfidensintervall. När en nivå sätts i nationalräkenskaperna används aldrig bara en källa. En viktig del i nivåbestämningen är den information som kommer fram i avstämningen i tillgångs- och användningstabeller- na, där data från tillgångssidan systematiskt jämförs med data om användning. En del av de differenser som redovisas i tabellen beror på justeringar som är gjorda med ledning av tillförseldata. I nationalräkenskaperna utgörs den offentliga sektorn av tre huvud- sektorer: staten, socialförsäkringssektorn och den kommunala sek- torn. Den offentliga sektorn är en av de institutionella sektorerna och ingår som sådan i sektorräkenskaperna som beskrivs i kapitel 8. Produktion inom offentliga myndigheter För en del av de offentliga myndigheternas produktion tar myndig- heterna ut en avgift av det hushåll eller företag som använder tjäns- ten eller varan (offentlig försäljning). Egenproducerad programvara används som fast bruttoinvestering inom den egna sektorn, s.k. produktion för egen slutlig användning. Men större delen av den produktion som utförs inom offentliga myndigheter tillhandahålls kostnadsfritt till användarna och utgör offentliga konsumtionut- gifter. Vissa varor och tjänster, som produceras av näringslivet, men finan- sieras av offentliga sektorn och som levereras direkt till hushållen utan någon vidare hantering inom offentliga sektorn, ingår också i de offentliga konsumtionsutgifterna. De tillhandahålls som sociala transfereringar in natura och kallas också för offentlig direktkonsum- tion. Direktkonsumtion är t.ex. färdtjänst, friskolor samt barn- och äldreomsorg där verksamheten är utlagd på privata producenter. Ett annat exempel på direktkonsumtion är den del av kostnaden för receptförskrivna läkemedel som den offentliga sektorn står för. Offentliga konsumtionsutgifter beräknas för offentliga myndighe- ter som: –försäljning av varor och tjänster –produktion för egen slutlig användning + direktkonsumtion Ändamålsklassificering, individuell och kollektiv konsumtion Offentliga konsumtionsutgifter klassificeras efter ändamål. Ändamåls- klassificeringen görs enligt COFOG (Classification of Functions of Government). Vissa offentliga tjänster går till samhället som helhet, utan direkt individanknytning och kallas kollektiva konsumtions- utgifter. Exempel på kollektiva konsumtionsutgifter är försvar, rätts- väsende och allmän förvaltning. Andra tjänster är mer individan- knutna och utgör det som kallas individuella konsumtionsutgifter. Exempel på individuell konsumtion är utbildning, sjukvård och om- sorg. Individuell och kollektiv konsumtion definieras i termer av COFOG-grupper. Gammal och ny COFOG Ändamålsindelning enligt COFOG infördes i de svenska national- räkenskaperna (enligt SNA 68) i samband med en längre revidering av räkenskaperna, som publicerades . användes en annan ändamålsklassifikation som hade sitt ursprung i SNA 68. Den COFOG som infördes var baserad på en internationell klassifikation, men följde inte den helt utan var en svensk anpass- ning av den internationellt använda COFOG. I samband med att SNA 93/ENS 95 utarbetades diskuterades också en översyn av den internationella COFOG-klassifikationen, men den nya versionen av COFOG blev inte fastställd och därför tillämpades den tidigare COFOG också i de nya nationalräkenskaper som publi- cerats . Den nya COFOG har införts med början från årgång 2000. Perioden –1999 har räknats om och redovisas på grov nivå enligt nya COFOG. 3.10 Konsumtionsutgifter och faktisk konsumtion I nationalräkenskaperna finns två konsumtionsbegrepp: konsumtions- utgifter och faktisk konsumtion. Konsumtionsutgifter syftar, som man förstår av namnet, på en sektors utgifter för varor och tjänster. Faktisk konsumtion skall visa vem som tillgodogör sig konsum- tionen. Skillnaden mellan de två begreppen är behandlingen av vissa varor och tjänster som finansieras av det offentliga eller av ideella organisationer, men som hushållen tillgodogör sig på individuell basis, som sociala transfereringar in natura. Hushållens, inkl. HIO, konsumtionsutgifter (a) Offentliga konsumtionsutgifter (b+c) Individuell konsumtionsutgift (b) Kollektiv konsumtionsutgift (c) Hushållens faktiska konsumtion (a+b) Faktisk kollektiv konsumtion (c) Offentlig individuell och kollektiv konsumtion definieras i termer av COFOG. Anledningen till att man vill redovisa faktisk konsumtion är att få bättre internationell jämförbarhet. I är skolan i stort sett kostnadsfri för hushållen och syns inte i hushållens konsumtions- utgifter utan ligger i de offentliga (individuella) konsumtions- utgifterna. I många andra länder betalar hushållen själva en stor del av utbildningskostnaderna och då blir hushållens konsumtions- utgifter högre. I den faktiska konsumtionen förs kostnaderna till hushållen och konsumtionsutgifterna blir mer jämförbara mellan olika länder. Den statliga sektorn består av statliga myndigheter och institutio- ner samt ideella organisationer med huvudsakligen statlig finansie- ring och kontroll. , de statliga affärsverken och flertalet statliga aktiebolag förs till företagssektorn och ger alltså inte upp- hov till statlig konsumtion. Underlaget för beräkningar av statlig konsumtion Beräkningarna grundar sig huvudsakligen på Ekonomistyrnings- verkets (ESV) redovisning av de statliga myndigheternas utgifter på utgiftsslag, s.k. realekonomisk fördelning, av de statliga myndig- heternas totala verksamhet. Underlaget för redovisningen kommer från det statliga redovisningssystemet och täcker myndigheternas samtliga utgifter, även de som finansieras på annat sätt än genom statsbudgeten. Alla utgifter klassas i den realekonomiska fördel- ningen som konsumtion, investering eller transferering och på ut- giftsslag (art) och ändamål. ESV:s statistik över statens totala verksamhet baseras på riks- redovisningen. Det är det redovisningssystem som de statliga myndig- heterna använder vid rapportering av utgifter och inkomster. är de realekonomiska koderna integrerade med de bokslutskoder som är knutna till myndigheternas balans- och resultat- räkning. Den gemensamma beteckningen är S-koder – Statliga in- rapporteringskoder. S-koderna indelas i följande kodklasser: Verksamhetens kostnader (kostnader för personal) Verksamhetens kostnader (kostnader för lokaler och övrig Avyttring samt avskrivning och nedskrivning av anläggnings- Resultat från andelar i dotterföretag och intresseföretag Kodklasserna består av ett stort antal detaljkoder, där olika personal- kostnader, olika typer av övriga verksamhetskostnader och intäkter för tjänster och varor m.m. är specificerade. För vissa detaljberäkningar används ESV:s inkomstberäkning som källa. Inkomstberäkningen innehåller utfall och prognoser för s.k. inkomsttitlar för statsbudgetens inkomster. Information om ideella organisationer och övriga institutionella enheter som klassificerats som statliga men inte ingår i stats- budgeten insamlas av ESV i särskild ordning och finns med i under- laget från ESV. Vad som ingår i de olika kostnadsslagen Köpta bygg- och anläggningsreparationer Försvarets inköp av varaktiga varor och byggande av fortifikations- anläggningar behandlas i nationalräkenskaperna som insatsförbruk- ning och inte som investering. I SNA menar man att militära vapen som stridsvagnar, ubåtar, raketer, missiler och kringutrustning till dem i realiteten används i strid och för att förstöra och inte till att producera. Militära förstö- relsevapen med en varaktighet och den utrustning som behövs för att använda dem förs därför i nationalräkenskaper- na som militära varaktiga varor och ingår i statlig konsumtion. Andra inköp som görs av försvaret (maskiner, byggnader och an- läggningar, som också kan användas för civilt bruk) behandlas som fast bruttoinvestering. Exempel på sådant som är investering är datorer, bilar, transportflygplan, vägar, broar och flygplatser. Hyresutgifter är både externhyra (hyra som betalas till annan än statlig myndighet) och internhyra (hyra som betalas till annan stat- lig myndighet). Övrig insatsförbrukning består av köp av allehanda varor och tjänst- er. Statsinterna poster, dvs. köp och försäljning mellan de statliga myndigheterna, bruttoförs och ingår i både förbrukning och för- säljning. I övrigt görs korrigeringar av det slag som beskrivs under avsnitt 3.3 om insatsförbrukning, för köpt programvara, leasing- avgifter, försäkringspremier, m.m. Löner avser totalt utbetalda löner och ersättningar in natura, som betalas av en arbetsgivare till en anställd för utfört arbete. Löner registreras i de svenska nationalräkenskaperna i huvudsak när de betalas ut. Det är möjligen ett avsteg från den accrualprincip som gäller enligt SNA/ENS, men nationalräkenskapernas löneberäkning- ar baseras i så stor utsträckning på administrativa material att det har bedömts vara den enda praktiskt hanterliga behandlingen. Mer om löneberäkningar finns i avsnittet om BNP från inkomstsidan. I lönen ingår den dagpenning som betalas till värnpliktiga. Till lönesumman enligt den statliga redovisningen läggs också ett be- lopp som motsvarar kostnader för militär mathållning, som enligt SNA/ENS skall betraktas som en löneförmån och en privat konsum- tion. Motsvarande belopp förs som försäljningsintäkt i staten och som konsumtionsutgift för hushållen. Lönesumman korrigeras för det avdrag från bruttolönen som görs för personalens hyra av s.k. personaldatorer. Motsvarande belopp läggs till som försäljningsintäkt. Benämningen kollektiva avgifter används i nationalräkenskaperna för större delen av de lönerelaterade obligatoriska socialavgifterna och för avtalsreglerade arbetsgivaravgifter. Skillnaden mellan kollek- tiva avgifter och arbetsgivaravgifter är att de sistnämnda täcker vissa avgifter som i nationalräkenskaperna klassificeras som övriga produktionsskatter. I kollektiva avgifter ingår också konstruerade avsättningar för ofonderade pensionsutbetalningar. En del av arbetsgivaravgifterna består av socialavgifter som inte direkt kommer den anställde till del; det är snarare en skatt på arbetskraften och bokförs i nationalräkenskaperna som övrig pro- duktionsskatt. Övriga produktionsskatter beräknas med hjälp av gällande procentsats på lönesumman exklusive värnpliktslön, som inte genererar socialavgifter. Hit förs även den särskilda löne- skatten och motorfordonsskatt för statliga fordon. Övriga produktionssubventioner består av lönebidrag för arbets- handikappad personal som betalas från . Med kapitalförslitning förstås den värdeminskning som ett kapital- föremål undergår genom fysiskt slitage och normalt åldrande. Den skiljer sig alltså från avskrivningar i bokföringsmässiga termer. Kapitalförslitningen på statens kapitalvaror beräknas med samma metod som används för övriga sektorer i nationalräkenskaperna. Metoden bygger på att kapitalstockar byggs upp med hjälp av investeringsserier, enligt den så kallade PI-metoden (Perpetual Inventory). Kapitalstockarna skrivs ner med användande av livs- längdsantaganden och kapitalförslitningen beräknas. En lite mer in- gående beskrivning finns i kapitel 5 om BNP från inkomstsidan. Många statliga myndigheter tar betalt för vissa varor och tjänster. Försäljningsintäkterna minskar statens kostnader för myndighetens verksamhet och är därför en avdragspost när konsumtionen be- räknas. Försäljningsintäkter omfattar både offentligrättsliga avgift- er och avgifter som tas ut i uppdragsverksamhet eller för vissa varor eller tjänster. Gränsen mellan skatter och köp av tjänster från den offentliga sektorn definieras så att om t.ex. ett tillstånd eller en licens ges auto- matiskt mot betalning av ett visst fastställt belopp, behandlas betal- ningen som skatt. Om däremot den offentliga sektorn i samband med licensgivningen utför någon faktisk kontroll, som att kontrol- lera kompetens eller kvalifikationer hos berörda personer eller före- tag, behandlas betalningen för licensen som köp från den offentliga sektorn, om det inte är så att betalningen inte alls står i proportion till kostnaden för att tillhandahålla tjänsten. I försäljningen ingår ett belopp motsvarande kostnaderna för tjänste- export av fredsbevarande truppinsatser till internationella organis- Där ingår också ett belopp för den militära mathållningen till värnpliktiga. Utgifterna för den militära mathållningen ingår i den statliga produktionen, sedan läggs den till den statliga löne- summan till värnpliktiga och till försäljningsintäkterna. Storleken av interna försäljningsintäkter finns redovisade i under- laget från ESV. De är fördelade på hyror och övriga varor och tjänster och de finns också med i insatsförbrukningen som köp av vara/tjänst. Bruttoredovisningen görs för att ge en rättvisande bild av de olika verksamheternas (COFOG-grupper) kostnader. Statliga inköp för direktkonsumtion (marknadsproducerade varor direktlevererade till hushåll) omfattar läkemedels- förmåner. Läkemedelsförmånen omfattar både läkemedel och vissa förbrukningsartiklar och livsmedel. –1998 över- tas ansvaret för läkemedelsförmånen av kommuner och landsting. Ersättning från staten till kommuner och landsting görs i form av generellt statsbidrag. Förmånerna redovisas efter 1997–1998 som direktkonsumtion i kommuner och landsting. Förutom läkemedelsförmån består statlig direktkonsumtion av allmän rättshjälp, arbetsmarknadsutbildning, tandvård och rehabili- teringstjänster. I socialförsäkringssektorn ingår alla offentliga institutionella enhe- ter vars huvudsakliga aktivitet är att administrera fonderade social- försäkringssystem. De har inrättats av och kontrolleras av staten genom lagstiftning eller på annat sätt. Syftet med dem är att ge socialförsäkringsförmåner till hela eller stora delar av samhället. Institutionerna skall ha en självständig ställning gentemot staten. Det garanteras genom att förmånerna finansieras via fonder. Socialförsäkringssystemen skall uppfylla två kriterier: Genom lag och förordning är det obligatoriskt för vissa grupper i befolkningen att delta eller att betala avgifter. Den offentliga sektorn är ansvarig för ledningen av institutio- nen vad beträffar att bestämma eller att godkänna bidrag och förmåner, oberoende av dess roll som övervakande organ eller arbetsgivare. Offentlig konsumtion inom socialförsäkringssektorn består av administrationskostnaderna för de försäkringssystem som i national- räkenskaperna ingår i socialförsäkringssektorn: allmän tilläggs- pension (ATP) och premiepension. Administrationskostnaderna är insatsförbrukning av varor och tjänster, löner och kollektiva av- gifter, övriga produktionsskatter och kapitalförslitning. Källa för beräkning av konsumtionsutgifterna är AP-fondernas årsberättelser och en enkät som tar in på uppdrag av ESV och som SCB tar del av. SCB får Premiepen- sionsmyndighetens (PPM) redovisning via ESV. Den kommunala sektorn omfattar primärkommuner, landsting, kommunalförbund och fram kyrkliga församlingar till- hörande . I beräkningarna av kommunala sektorn ingår också , och ideella organisationer tillhörande den kommunala sektorn. Den huvudsakliga källan för beräkning av primärkommunernas konsumtionsutgifter är det kommunala räkenskapssammandraget (RS) som samlas in av SCB. Insamlingen sker med hjälp av ett elektro- niskt formulär. I formuläret finns förutom själva blanketten också förtryckta uppgifter, granskningskontroller och nyckeltal som be- räknas automatiskt. Återrapportering görs till kommunen för att säkerställa kvaliteten på de insamlade uppgifterna. Formuläret inne- håller cirka 2 700 variabler. SCB samlar också in räkenskapssammandrag från kommunal- förbunden och kyrkokommuner .