sou · GQB360d2 · 2003-01-01 00:00:00 — I artikel 4 auktorisationsdirektivet finns en minimiförteckning över rättigheter som skall följa av den allmänna auktorisationen. Det är viktigt i sammanhanget att komma ihåg att dessa rättigheter inte är inskränkta till dem som föreslås anmälningspliktiga enligt lagen. Företag som har erhållit allmän auktorisation enligt artikel 3 auktorisationsdirektivet, dvs. sådana företag som anmält verksam- het enligt lagen om elektronisk kommunikation eller bedriver sådan verksamhet som omfattas av direktiven men som inte är anmälningspliktig, har rätt enligt direktivet att tillhandahålla elek- troniska kommunikationsnät och kommunikationstjänster. Denna regel slår fast principen om det fria marknadstillträdet. Vidare anges i artikel 4 auktorisationsdirektivet att företag som erhållit allmän auktorisation har rätt att få ansökningar om rätt att installera faciliteter som de behöver bedömda i enlighet med artikel 11 ramdirektivet. Artikel 11 i ramdirektivet avser ledningsrätter. I artikel 11.1 anges att när en behörig myndighet överväger N en ansökan om beviljande av rättigheter att installera faciliteter på, över eller under offentlig eller privat egendom för ett företag som godkänts för tillhandahållande av allmänna kommunikationsnät, eller N en ansökan om beviljande av rättigheter att installera faciliteter på, över eller under offentlig egendom för ett företag som godkänts för tillhandahållande av elektroniska kommunikationsnät som inte är allmänt tillgängliga skall medlemsstaterna säkerställa att myndigheten fattar beslut på grundval av öppet redovisade och allmänt tillgängliga förfaranden som tillämpas utan diskriminering och utan dröjsmål, och följer principerna om öppenhet och icke-diskriminering när den knyter villkor till sådana rättigheter. Dessa förfaranden kan enligt artikeln variera beroende på om sökanden tillhandahåller allmänna kommunikationsnät eller inte. I utredningens uppdrag ingår i och för sig att föreslå de lagstift- ningsåtgärder som erfordras för att genomföra EG:s nya direktiv inom området elektronisk kommunikation. Emellertid har reger- ingen fattat beslut om utredningsdirektiv för översyn av vissa frågor om ledningsrätt, dir. 2002:17. I det uppdra- get ingår bl.a. att lägga fram förslag på författningsändringar i led- ningsrättslagen (1973:1144) som är nödvändiga för att genomföra de direktiv som EU antar inom ramen kommunika- tionsöversyn. Enligt utredningsdirektivet skall de ändringar i led- ningsrättslagen som är nödvändiga för att genomföra EG-direkti- ven redovisas i ett delbetänkande . Utredningen (Ju2002:03) har inlett sitt arbete och antagit namnet ledningsrättsutredning. Vi avser därför inte att lägga fram några förslag avseende denna fråga. När sådana företag som har allmän auktorisation tillhandahåller allmänheten elektroniska kommunikationsnät eller kommunika- tionstjänster skall den allmänna auktorisationen enligt artikel 4 auktorisationsdirektivet också ge dem rätt att förhandla om sam- trafik med och, i förekommande fall, få tillträde till eller samtrafik med andra leverantörer av allmänna kommunikationsnät och allmänt tillgängliga kommunikationstjänster som omfattas av en allmän auktorisation i gemenskapen i enlighet med tillträdes- direktivet. Innebörden av dessa rättigheter beskrivs närmare i avsnitt 10.6. Vidare skall sådana företag kunna bli utsedda att tillhandahålla olika delar av de samhällsomfattande tjänsterna eller täcka olika delar av det nationella territoriet i enlighet med direktivet om sam- hällsomfattande tjänster. Innebörden av dessa rättigheter beskrivs närmare i avsnitt 10.7. Skyldigheter som följer med den allmänna auktorisationen Den allmänna auktorisationen för tillhandahållande av elektroniska kommunikationsnät eller kommunikationstjänster får enligt artikel 6.1 auktorisationsdirektivet endast omfattas av de villkor som är upptagna i del A i bilagan till direktivet. Uppräkningen i del A är uttömmande. Direktivet innehåller dock inte någon skyldighet att införa samtliga villkor i . Vilka av dessa villkor som enligt utredningen bör ställas som krav på den som tillhandahåller elektroniska kommunikationsnät eller elektroniska kommunikationstjänster framgår av avsnitten 10.6, 10.7 och 10.8. Intyg som kan underlätta utövandet av rätten att installera faciliteter och rättigheter till samtrafik I artikel 9 auktorisationsdirektivet finns en rätt för företag som omfattas av allmän auktorisation att erhålla ett intyg som kan underlätta utövandet av rätten att installera faciliteter och utöva rättigheter till samtrafik. I artikel 9 anges att en nationell regleringsmyndighet skall på begäran av ett företag inom utfärda en standardiserad handling där det bekräftas, i förekommande fall, att företaget har lämnat in en anmälan enligt artikel 3.2. I intyget skall vidare anges under vilka omständigheter företag som tillhandahåller elektro- niska kommunikationsnät eller kommunikationstjänster i enlighet med allmän auktorisation har rätt att ansöka om rätt att installera faciliteter, förhandla om samtrafik eller få tillträde eller samtrafik, så att företaget lättare kan utöva dessa rättigheter, exempelvis på andra myndighetsnivåer eller i förhållande till andra företag. Sådana intyg kan också i förekommande fall utfärdas automatiskt efter anmälan enligt artikel 3.2. Vi anser att möjligheten att erhålla ett sådant intyg bör vara öppen för alla som tillhandahåller elektroniska kommunikationsnät eller elektroniska kommunikationstjänster. Anledningen till detta är att inte endast anmälningspliktiga kan ha sådana rättigheter som intyget är avsett att underlätta att ta i anspråk. Av intyget bör framgå de rättigheter som gäller för olika typer av verksamhet. Avser verksamheten t.ex. att tillhandahålla allmänt tillgängliga elektroniska kommunikationstjänster följer mer omfattande rättig- heter än om det avser tjänster för slutna grupper. Skyldigheten att utfärda sådana intyg bör framgå av en förordning om elektronisk kommunikation. Intyg bör utfärdas av den myndighet som reger- ingen bestämmer. 10.5.2Tillstånd att använda radiosändare och adress för elektronisk kommunikation Vårt förslag: Tillstånd att använda radiosändare och adress ur nationell adressplan föreslås behandlas på i stort sett samma sätt i den nya lagen. Systemet med individuella tillstånd för rätten att använda radiosändare som gäller enligt LRK föreslås bibehållas. Vi föreslår dock en utvidgad möjlighet för regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer att göra undantag från tillståndsplikten. Ett dubbelt prövningsförfarande bibehålls för utsändningar till allmänheten av ljudradio- och TV-program. Sådana sändningar kommer alltså även fortsättningsvis att kräva tillstånd enligt radio- och TV-lagen. Principen om positiv inriktning vid prövningar av ansökningar om tillstånd bibehålls. För att tillse att radiofrekvenserna används effektivt införs emellertid en ny prövningsgrund, som innebär att tillstånd skall beviljas endast om radioanvändningen utgör en effektiv användning av frekvensutrymmet. För att underlätta tillståndsprövningen i samband med t.ex. nya system för mobila elektroniska kommunikationstjänster föreslås att tillstånd att använda radiosändare för viss radioanvändning och tillstånd att använda enskilda radiosändare inom denna användning får meddelas vid skilda tillfällen. Tillstånd att använda radiosändare skall alltjämt avse en viss radioanvändning. Också i övrigt anknyter den katalog av villkor som ett tillstånd kan förenas med i allt väsentligt till vad som gäller enligt lagen om radiokommunikation. En nyhet är emellertid att tillstånd som avser digital utsändning av radio- program till allmänheten kan förenas med rätt att använda radio- sändaren för annan användning, motsvarande högst av den digitala kapaciteten i frekvensutrymmet. En förutsättning är dock att det inte inverkar menligt på konkurrensen. Tillstånd skall vara tidsbegränsade. Giltighetstiden för tillståndsvillkor föreslås dock få vara kortare än tillståndstiden. Antalet tillstånd som beviljas i ett frekvensutrymme skall kunna begränsas, om det är nödvändigt för att garantera en effektiv användning av radiofrekvenser. I sådant fall skall tillstånd normalt beviljas efter allmän inbjudan till ansökan. Som grund för tillståndsprövningen skall ligga antingen ett jämförande urvalsförfarande (s.k. skönhetstävling) eller ett anbudsförfarande där det pris sökanden är villig att betala för tillståndet skall vara utslagsgivande (auktion) eller en kombination av dessa förfaranden. I förhållande till reglerna i LRK om återkallelse av tillstånd och ändring av tillståndsvillkor föreslås motsvarande regler i den nya lagen något ändrade. Exempelvis kommer den s.k. behovs- principen inom förvaltningsrätten tydligt till uttryck genom att ett tillstånd inte får återkallas om ändamålet med åtgärden lika väl kan uppnås genom att tillståndsvillkoren ändras. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer skall få fastställa nationella adressplaner för elektronisk kommu- nikation. Tillstånd skall krävas för att få använda en adress ur en sådan adressplan. Ett tillstånd kan förenas med villkor, bl.a. om utnyttjandet av adresserna. För adresser som är av betydande ekonomiskt värde skall tillstånd kunna beviljas efter allmän inbjudan till ansökan. Till- delning skall ske efter anbudsförfarande eller ett förfarande med slumpmässig tilldelning (lottning). I fråga om återkallelse av tillstånd och ändring av tillstånds- villkor kommer i huvudsak samma regler att gälla som beträffande tillstånd att använda radiosändare. En nyhet är att vi föreslår att tillstånd att använda radiosändare eller adress får överlåtas (s.k. andrahandshandel). En överlåtelse är dock giltig endast efter medgivande från tillståndsmyndigheten. Medgivande skall lämnas bl.a. under förutsättning att det inte finns skäl att anta att överlåtelsen inverkar menligt på konkurrensen. Behandlingen av nyttjanderätter till radiofrekvenser och adresser ur nationell adressplan för elektroniska kommunikationsnät i ett sammanhang kan te sig främmande ur svensk synvinkel eftersom vi har behandlat dessa företeelser i skilda lagar och på helt olika sätt. Telelagen innehåller bara två paragrafer, 37–38 §§, som direkt handlar om nationella nummerplaner och skyldighet att iaktta sådana. Auktorisationsdirektivet behandlar nyttjanderätter till radiofre- kvenser och nummer ur nationella nummerplaner för elektroniska kommunikationsnät i ett sammanhang. Orsaken till det torde vara att båda är, måhända i olika utsträckning, begränsade resurser. De villkor som får knytas till dessa rättigheter har förhållandevis stora likheter trots nyttjanderätternas olika natur. Beträffande tillämpningsområdet för reglerna om nyttjanderätter till radiofrekvenser enligt auktorisationsdirektivet och tillämp- ningsområdet för LRK bör anmärkas att medan LRK gäller all användning av radiofrekvenser så gäller auktorisationsdirektivet enligt skälen till direktivet endast beviljandet av nyttjanderätter till radiofrekvenser, när nyttjandet inbegriper tillhandahållandet av ett elektroniskt kommunikationsnät eller en elektronisk kommuni- kationstjänst, vanligtvis mot ersättning. Egenanvändning av radio- terminalutrustning, grundad på sådan icke-exklusiv användning av särskilda radiofrekvenser som inte har samband med någon eko- nomisk verksamhet, t.ex. radioamatörers användning av frekvens- band för allmänheten, utgör inte tillhandahållande av ett elektro- niskt kommunikationsnät eller en elektronisk kommunikations- tjänst och omfattas därför inte av auktorisationsdirektivet. Sådan användning omfattas enligt skälen till auktorisationsdirektivet av och rådets direktiv /5/EG av om radioutrustning och teleterminalutrustning och om ömsesidigt erkännande av utrustningens överensstämmelse (RTTE-direktivet). Se även avsnitt 10.5.1 ovan. LRK innehåller enligt 1 § bestämmelser om användning av radio- anläggningar samt om användning av radiovågor för kommunika- tion m.m. I 17 § LRK finns en regel som avser elektromagnetisk inkompatibilitet. Den avser användning av andra elektriska eller elektroniska anläggningar som utan att vara radioanläggningar är avsedda att alstra radiofrekvent energi för kommunikationsändamål eller för industriellt, vetenskapligt, medicinskt eller något liknande ändamål. LRK har alltså ett bredare tillämpningsområde än auktorisa- tionsdirektivet när det gäller radiofrekvenser. Med hänsyn till auktorisationsdirektivets struktur, med allmän auktorisation, nytt- janderätter och särskilda skyldigheter förefaller det som den bästa lösningen att hålla reglerna samlade i en lag. Det bör med hänsyn till att den största radioanvändningen med all sannolikhet ligger inom ramen för auktorisationsdirektivets tillämpningsområde inte heller finnas tillräcklig anledning att ha en särskild lag för sådan radioanvändning som ligger utanför direktivets område. Det inne- bär att LRK måste arbetas in i den nya lagen med iakttagande av . Detta innebär i sin tur att mycket av förarbe- tena till LRK kommer att äga fortsatt giltighet som motiv till en ny lag. Radiospektrum och vissa andra begrepp Med radiovågor förstås i LRK elektromagnetiska vågor med lägre frekvens än 3 000 gigahertz som utbreder sig utan särskilt anordnad ledare. EG:s radiospektrumbeslut definierar radiospektrum som radiovågor med frekvenser mellan (kHz) och 3 000 gigahertz (GHz). Radiovågor är enligt beslutet elektromagnetiska vågor som utbreder sig utan konstgjorda ledare. I princip samma definition av radiovågor återfinns i RTTE-direktivet och lagen (2000:121) om radio- och teleterminalutrustning. Definitionen i LRK saknar således en undre gräns. Den nedre gränsen för radioanvändning ligger i praktiken kring . Ännu är den största delen av detta spektrum inte tekniskt möjlig att använda. Huvudparten av dagens användning av radiofrekvenser ligger under 30 gigahertz. För att harmonisera begreppen bör en nedre gräns införas och den bör vara i enlighet med EG:s rättsakter. Radiovågor bör därför definieras som elektromagnetiska vågor med frekvenser från till 3 000 gigahertz som breder ut sig utan särskild anordnad ledare. Därmed täcks våglängder ner till ca en tiondels millimeter. Denna del av det elektromagnetiska spektrumet brukar benämnas radiofrekvensspektrumet eller bara radiospektrumet. De övriga definitioner som finns i LRK är: 1.radiokommunikation, som innebär överföring, utsändning eller mottagning av tecken, signaler, skrift, bilder, ljud eller meddelande av varje slag med hjälp av radiovågor, 2.radiobestämning, som innebär bestämning av position, hastighet eller andra kännetecken hos ett föremål med ledning av radiovågornas utbredningsegenskaper, 3.radioanläggning, som avser en anordning avsedd för radio- kommunikation eller radiobestämning genom sändning av radio- vågor (radiosändare) eller mottagning av radiovågor (radiomotta- gare). Beträffande innebörden av definitionerna i föregående stycke hän- visas till förarbetena till LRK. Begreppen radiokommunikation och radioanläggning bör med vissa redaktionella ändringar överföras till den nya lagen. Däremot kräver den nya lagen inte att radiobestämning definieras särskilt. I förarbetena till LRK, framförallt betänkandet från frekvens- rättsutredningen, SOU 1991:107, kap. 1, finns beskrivningar av vad som avses med radiosändare och radiomottagare, redogörelse för olika vågutbredningsegenskaper samt om användning av radiovågor för olika ändamål. Dessa förhållanden är i princip fortfarande giltiga. Någon ny beskrivning görs därför inte här. Nya använd- ningsområden har givetvis tillkommit . Användningen av radiospektrum för fasta och mobila tele- och datatjänster, digi- tal-TV och digitalradio är exempel på detta. Efterfrågan på radio- spektrum har ökat med nya användningsområden och ökad överfö- ring av information via radio trots effektivare frekvensanvändning, t.ex. till följd av digitalisering. Radiofrekvenserna allokeras för skilda ändamål med hänsyn bl.a. till olika spektrums tekniska egenskaper, såsom vågutbrednings- egenskaper, tjänstens störningstålighet etc. Detta innebär att band pekas ut för en viss eller vissa särskilda användningsområden. En viss användning kan därvid också pekas ut som huvudanvändning. Genom att göra sådana allokeringar i förväg innan tillstånd för radiosändare meddelas kan en planering göras för hur radiospekt- rumet skall användas. Detta brukar benämnas för frekvensplane- ring. Eftersom radiovågornas utbredning inte slutar vid nationsgränserna och många tjänster används i flera länder finns ett stort behov av internationell samverkan för frekvensallokering och frekvensplane- ring. Även tillståndsgivning kan i vissa fall harmoniseras eller till och med ske för flera länder gemensamt. Ett viktigt mål med det internationella samarbetet blev att se till att radioförbindelser upprätthålls utan risk för att annan användning skall störa kommu- nikationen. Det blev därför viktigt att allokera band för bestämda användningsområden. En ordning för nationernas ansvar beträf- fande beslut om tilldelning av bestämda radiofrekvenser bestämdes också. I det internationella arbetet ingår också att ta fram tekniska krav på den utrustning som skall användas på radioområdet. Det internationella arbetet sker i flera organisationer. Globalt är den viktigaste organisationen den internationella tele- unionen, ITU. Av särskild betydelse är det internationella radio- reglementet (RR). har anslutit sig till den internationella överenskommelsen om radioreglementet genom att ratificera över- enskommelsen. RR innehåller bestämmelser om bl.a. användningen av radiofrekvenserna och om skyldigheter för de nationella myn- digheterna. En huvuddel i RR är den s.k. frekvensfördelningsplanen eller frekvensallokeringstabellen (artikel 8 i RR). Frekvensfördel- ningsplanen omfattar alla tekniskt användbara frekvenser. Av pla- nen framgår för vilket eller vilka slag av radioanvändning som olika frekvensband är bestämda. ger de enskilda länderna utrymme att utnyttja vissa frekvensband för annan användning än den som primärt gäller enligt planen. Dess- utom finns ytterligare möjligheter till nationella särlösningar av mer eller mindre omfattande art. RR medger även att enskilda sta- ter ingår överenskommelser om frekvensfördelningen mellan sig. Genom ratifikationen av den internationella överenskommelsen om RR har åtagit sig att vid tilldelning av frekvenser till sändare som kan åstadkomma skadliga störningar i andra länders radiotrafik iaktta den fördelning som anges i frekvensfördelnings- planeringen samt övriga bestämmelser i . RR är dock bindande för endast såvitt svenska sändare kan påverka andra länders radiotrafik. För arbetet i är den viktigaste organisationen den euro- peiska sammanslutningen av post- och teleförvaltningar (Confe- rence Européenne des Administration des postes et des télé- communications), CEPT. Arbetet i CEPT utgör ibland förberedel- ser inför det globala samarbetet. CEPT har omstrukture- rats. De två radiokommittéerna Radiocommunica- tions Committee (ERC) och communications () slogs samman till en kommitté, The Electronic Commu- nications Committee (ECC). Inom ramen för CEPT finns också Radiocommu- nications Office (), som bildades som det permanenta konto- ret för att stödja ERC:s verksamhet inom CEPT. är ECC:s representationskontor. har tagit över verksamheter som tidigare sköttes av Telecommunications Office (). bygger numera på en konvention om etablerandet av , som f.n. har undertecknats av ett 30-tal CEPT-administra- tioner. Ett samarbete angående radiospektrumanvändning har också skett inom EU. Bl.a. finns särskilda beslut av och rådet angående användning för vissa mobila teletjänster. Genom det nya radiospektrumbeslutet får samarbetet beträffande radiospektrumanvändningen inom EU en ökad betydelse för med- lemsstaterna. I princip gäller att arbetet i EU kan ligga till grund för medlems- staternas agerande i CEPT om det gäller frågor som rör den gemensamma marknaden. Arbetet i CEPT kan sedan utgöra grund för de europeiska ländernas agerande i ITU. Radiospektrumbeslutet har enligt artikel 1 till syfte att fastställa politiska och rättsliga ramar inom gemenskapen för att säkerställa samordning av policystrategier och i förekommande fall harmoni- serade villkor när det gäller tillgång till och effektiv användning av det radiospektrum som krävs för upprättandet av och verksamhe- ten på den inre marknaden på sådana områden inom gemenskaps- politiken som elektronisk kommunikation, transport samt forsk- ning och utveckling (FoU). Genom samordning och harmonisering inom gemenskapen kan man i vissa fall också bidra till att harmonisera och samordna radio- spektrumanvändningen på global nivå, enligt skälen till beslutet. Radiospektrumpolitik kan enligt skälen inte grundas endast på tekniska parametrar utan måste också ta hänsyn till ekonomiska, politiska, kulturella, hälsorelaterade och sociala frågor. Dessutom kommer den ständigt ökande efterfrågan på den begränsade till- gången av tillgängligt radiospektrum att leda till motstridiga krav på att tillfredsställa olika grupper av radiospektrumanvändare inom sektorer som telekommunikation, rundradio, transporter, rättsvä- sende, militär och forskning. Radiospektrumpolitiken bör därför ta hänsyn till alla sektorer och väga in de olika behoven. Radiospekt- rumpolitiken i gemenskapen bör enligt skälen till beslutet bidra till yttrandefriheten inbegripet åsiktsfrihet och friheten att motta och sprida information och idéer oavsett gränser, liksom mediernas fri- het och mångfald. För att uppnå sitt syfte fastställs i beslutet förfaranden för att a)underlätta en politik när det gäller strategisk planering och har- monisering av radiospektrumanvändningen i gemenskapen med hänsyn till bl.a. följande aspekter av gemenskapspolitiken: eko- nomi, säkerhet, hälsa, allmänintresse, yttrandefrihet, kultur, veten- skapliga, sociala och tekniska frågor, samt till radiospektrum- användargruppers olika intressen för att därigenom optimera radiospektrumanvändningen och undvika skadlig störning, b)säkerställa ett effektivt genomförande av radiospektrumpolitiken i gemenskapen, och särskilt utveckla ett allmänt tillvägagångssätt för att säkerställa harmoniserade villkor för tillgång till och effek- tiv användning av radiospektrum, c)säkerställa att information om allokering av, tillgång till och an- vändning av radiospektrum i gemenskapen ges samordnat och i rätt tid, d)säkerställa en effektiv samordning av gemenskapens intressen i internationella förhandlingar där radiospektrumanvändningen på- verkar gemenskapens politik. När åtgärder vidtas i enlighet med beslutet skall enligt artikel 2 vederbörlig hänsyn tas till det arbete som utförs i internationella organisationer och som rör frekvensförvaltning, t.ex. ITU och CEPT. Beslutet påverkar inte de åtgärder som vidtagits på gemenskaps- nivå eller nationell nivå i överensstämmelse med gemenskapslag- stiftningen för att uppnå mål av allmänt intresse, särskilt när det gäller reglering av innehåll och audiovisuell politik, när det gäller direktiv /5/EG (RTTE-direktivet) och medlemsstaternas rätt att organisera och använda sitt radiospektrum för att trygga den allmänna ordningen och säkerheten samt försvaret. Beslutet bör enligt skälen inte påverka medlemsstaternas rätt att införa de begränsningar som krävs för att upprätthålla allmän ordning och säkerhet samt för försvarsändamål. Om en teknisk genomförande- åtgärd skulle inverka bl.a. på de frekvensband som används av en medlemsstat uteslutande och direkt för ändamål som avser dess allmänna säkerhet och försvar, får kommissionen, om medlems- staten begär detta på grundval av motiverade skäl, bevilja över- gångsperioder eller fördelningssystem för att underlätta att åtgär- den genomförs fullt ut. I detta hänseende får medlemsstaterna också till kommissionen anmäla de nationella frekvensband som uteslutande och direkt används för ändamål som avser allmän säkerhet och försvar.