sou · GQB362d2 · 2003-01-01 00:00:00 — Deltids- arbetet har blivit vanligare (från ). Arbete i offentlig sektor är relativt ovanligt (). är tre av fyra i denna grupp arbetare. Bland män 24– har också de tidsbegränsade anställningarna blivit vanligare (från ), men situationen är stabil . Deltidsarbete är ovanligt (ca 5–). Arbete i offentlig sektor är i stort sett stabilt (). Andelen arbetare mins- kar sakta (från till 51) och tjänstemännen ökar. De ungas delvis förändrade anknytning till arbetslivet kan antas påverka deras arbetsmiljö, hälsa och sjukfrånvaro. Unga kvinnor och män har jämfört med de äldre betydligt oftare tidsbegränsade jobb och deltidsjobb, och även kvinnorna arbetar i störst utsträck- ning inom den enskilda sektorn. Unga kvinnor har oftare än män denna lösare anknytning till arbetet. En betydande skillnad finns mellan unga och dem som är 25–. Därför görs en del av redovisningen nedan med två ålderskategorier unga. Fysisk arbetsmiljö bland kvinnor och män 16–. Arbetsförhållande minst ¼ av tiden Tar i så att man andas snabbare Arbetar framåtböjd utan stöd Arbetar i vriden ställning Arbetsförhållande minst ½ tiden Upprepade moment, enkelt arbete Bland unga kvinnor sker inga större förändringar av den fysiska arbetsmiljön . Arbetsuppgifter som medför stor kroppsansträngning har dock ökat något och berör nu var sjätte kvinna. Arbete med mycket upprepade arbetsmoment har blivit vanligare, och det gäller även när villkoret att det skall röra sig om ett enkelt arbete läggs till. Bland unga män är den fysiska arbetsmiljön i stort oförändrad. Arbete med mycket upprepade arbetsmoment ökar till 1999 men verkar därefter vara nere nivå igen. Kroppsligt ansträngande och tunga arbeten är vanligare bland män än kvinnor. Bland kvinnor är arbete i vriden arbetsställning vanligare liksom arbete med mycket upprepade arbetsmoment. Fysisk arbetsmiljö och upprepade arbetsmoment bland syssel- satta i åldrarna 16–och . 1991, 1999, 2001. Arbetsförhållande minst ¼ av tiden Tar i så att man andas snabbare Arbetar framåtböjd utan stöd Arbetar i vriden ställning Arbetsförhållande minst ½ tiden Upprepade moment, enkelt arbete När de unga indelats i två grupper 16–och 25–, kvarstår skillnaderna för kvinnor och män i båda grupperna. För både kvin- nor och män är det för varje fråga vanligare att de yngsta är utsatta för påfrestande arbetsförhållanden. Bland kvinnorna har stor kroppsansträngning blivit vanligare i båda åldersgrupperna liksom arbete med mycket upprepade arbetsmoment. I övrigt har inga större förändringar skett i den fysiska arbetsmiljön i de aktuella frågorna. Bland männen noteras två förändringar bland de yngsta. De har i större utsträckning fått vridna arbetsställningar. Mycket upprepade arbetsmoment har också blivit vanligare, och det gäller även upprepade arbetsmoment vid enkelt arbete. Sådant arbete är bland de yngsta männen dubbelt så vanligt som bland de något äldre unga. är sådant arbete fortfarande ännu vanligare bland de yngsta kvinnorna. Psykosocial arbetsmiljö bland kvinnor och män 16–. De psykosociala förhållanden som studeras här är om man är utsatt för höga eller låga arbetskrav och om man har hög eller låg grad av kontroll över sin arbetssituation. Kombinationerna av krav och kontroll visas och särskilt uppmärksammas den kategori som är utsatt för höga krav men har liten kontroll, det som kallas arbete med hög anspänning eller spänt arbete och som innebär störst risk för olika former av stressrelaterad ohälsa. Dessutom visas hur van- ligt det är att sakna stöd från såväl chef som arbetskamrater. Krav, kontroll och stöd bland sysselsatta i åldern . 1991, 1999 och 2001. Utsatt för höga arbetskrav Liten egenkontroll över arbetet Låg anspänning i arbetet Hög anspänning i arbetet Ej stöd från både chef och arbetskamrater Bland unga kvinnor har det blivit vanligare att vara utsatt för höga krav i arbetet och att ha liten egen kontroll (litet inflytande). Färre har de relativt lättsamma jobben med låg anspänning (låga krav och god egenkontroll), och fler har jobb med hög anspänning (höga krav och låg grad av kontroll). Denna utveckling ser ut att ha planat ut. Att inte ha stöd från både chef och arbetskamrater har blivit vanligare, men även denna utveckling kan ha brutits . Bland unga män är förändringarna likartade. Det har blivit vanligare att utsättas för höga arbetskrav , men därefter har en minskning inträtt. Det har blivit vanligare att ha liten egenkontroll över sin arbetssituation, och detta kvarstår. Andelen med hög anspänning i arbetet har ökat påtagligt men kan därefter ha stagnerat. Stöd från chef eller arbetskamrater har varit relativt oförändrat. Unga kvinnor har jämfört med jämnåriga män oftare arbete med höga krav, liten egenkontroll och hög anspänning i arbetet. Krav, kontroll och stöd bland sysselsatta i åldrarna 16–och 25–. 1991, 1999, 2001. Utsatt för höga arbetskrav Liten egenkontroll över arbetet Låg anspänning i arbetet Hög anspänning i arbetet Ej stöd från både chef och arbets- Bland de yngsta kvinnorna, 16–, synes de ökade kraven kvar- stå och låg kontroll över arbetet fortsätta bli vanligare. Den höga anspänningen är fortsatt lika vanlig. I den något äldre gruppen, 25– , har en utplaning skett i alla dessa avseenden. Bland de yngsta männen har arbetskraven ökat för att sedan minska tydligt. Samma utveckling sker i den äldre gruppen men med mindre utslag. Bland de yngsta har det blivit vanligare att ha lite kontroll över arbetssituationen och inget tyder på att den utveck- lingen brutits. Arbete med hög anspänning har blivit betydligt van- ligare, men utvecklingen förefaller ha vänt bland de yngsta och pla- nat ut bland de något äldre. Både bland kvinnor och män gäller att de yngsta i mindre ut- sträckning är utsatta för höga krav, men de har också klart oftare liten egenkontroll över sin arbetssituation. Hög anspänning är lika vanlig oavsett ålder. De tidigare noterade skillnaderna mellan unga kvinnor och män gäller i båda åldersgrupperna. Kroppsliga och andra besvär bland kvinnor och män . I det föregående har arbetsmiljön beskrivits. Den har betydelse för hälsa och ohälsa. I detta avsnitt redovisas resultaten beträffande mått på ohälsa eller besvär. Olika former av besvär bland sysselsatta i åldern . 1991, 1999 och 2001. Kroppsligt eller annat besvär, Ont i axlar eller armar Ont i övre delen av ryggen eller nacken Ont i nedre delen av ryggen Olust när man går till arbetet 14,4* 17,2* Svårt att sova, tankar på jobbet * Uppgifterna avser 1993 Bland yngre kvinnor har samtliga de uppräknade besvären blivit vanligare : ont i axlar eller armar, ont i övre delen av ryggen eller nacken, ont i nedre delen av ryggen, kroppslig uttröttning. För de uppräknade mera kroppsliga besvären verkar denna negativa utveckling ha stoppat upp. Beträffande tre frågor förefaller försämringen fortsätta. Det gäller trötthet och håglöshet, olust när man går till arbetet och sömnsvårigheter när man inte kan koppla bort tankarna från arbetet. Bland yngre män följer utveck- lingen främst det första mönstret, dvs. andelen som har besvär ökar , men därefter är den i stort oförändrad. Det gäller även frågorna om trötthet, håglöshet, olust och sömnsvårig- heter, där ökningen av besvär alltså har stannat av. Frågan om ont i nedre delen av ryggen avviker genom att hela tioårsperioden ligga på samma nivå. Unga kvinnor har mera av de uppräknade besvären än män med undantag för kroppslig uttröttning och olust när man går till arbe- tet, där kvinnor och män svarar lika. Olika former av besvär bland sysselsatta i åldrarna 16–och 25–. 1991, 1999, 2001. Kroppsligt eller annat besvär, Ont i övre delen av ryggen eller Ont i nedre delen av ryggen Olust när man går till arbetet 16,0* 18,7* 13,0* 16,2* Svårt att sova, tankar på jobbet * Uppgifterna avser 1993 På samma sätt som i tidigare avsnitt har kontrollerats om utveck- lingen ser likadan ut för de yngsta (16–) och de något äldre unga (25–). I huvudsak gör den det. Besvären är dessutom un- gefär lika vanliga i de olika åldrarna. Någon skillnad kan anas. De yngsta kvinnorna känner oftare olust när de går till arbetet. Både kvinnor och män i den yngsta gruppen förefaller i mindre utsträck- ning ha sömnsvårigheter kopplade till tankar på jobbet. SOU 2002:62 Bilaga 3 1991, 1999 och 2001. Kroppsligt eller annat besvär, en dag av två Ont i axlar eller armar Ont i övre delen av ryggen eller Ont i nedre delen av ryggen Olust när man går till arbetet 6,8* 8,9* 5,9* 6,5* Svårt att sova, tankar på jobbet Så långt gäller redovisningen att man har besväret eller oftare. En kontroll har gjorts för att se om det är samma ut- veckling för dem som har oftare återkommande besvär, varje eller . Det kunde verka rimligt att dessa tätare besvär skulle ligga närmare sjukfrånvarons utveckling. Den bild som framträder är dock i huvudsak likadan som för besvär . 30-49-åriga kvinnors och mäns arbetsmiljö och arbetsrelaterade besvär 1991-2001 Här redovisas för kvinnor och män i åldern 30–utvecklingen av fysisk arbetsmiljö, psykosocial arbetsmiljö och besvär. Fysisk arbetsmiljö bland kvinnor och män 30–. Fysisk arbetsmiljö och upprepade arbetsmoment land sysselsatta i åldern . 1991, 1999 och 2001. Arbetsförhållande minst ¼ av tiden Tar i så att man andas snabbare Arbetar framåtböjd utan stöd Arbetar i vriden ställning Arbetsförhållande minst ½ tiden Upprepade moment, enkelt arbete Bland kvinnorna i mellanåldrarna 30–har det kroppsligt an- strängande arbetet blivit vanligare , och ingen vändning kan förmärkas. Arbete som är så ansträngande att man andas snabbare har blivit vanligare och den utvecklingen fortsätter. Vridna arbetsställningar liksom arbete med mycket upprepade moment har blivit något vanligare men ökningen förefaller ha stannat av. Upprepade moment vid enkelt arbete har dock inte ökat. Bland männen är den fysiska arbetsmiljön i stort sett oför- ändrad. Tungt arbete och arbete med upprepade arbetsmoment har dock blivit något vanligare. Män har oftare kroppsligt ansträngande jobb än kvinnor har. Påfrestande arbetsställningar är lika vanliga bland kvinnor och män. Arbete med mycket upprepade, korta arbetsmoment är vanligare bland kvinnor. Psykosocial arbetsmiljö bland kvinnor och män . Krav, kontroll och stöd bland sysselsatta i åldern . 1991, 1999 och 2001. Utsatt för höga arbetskrav Liten egenkontroll över arbetet Låg anspänning i arbetet Hög anspänning i arbetet Ej stöd från både chef och arbetskamrater Bland kvinnorna har det blivit vanligare att vara utsatt för höga krav i arbetet liksom att ha liten egenkon- troll över arbetssituationen. Denna utveckling har stannat av och har beträffande höga krav förmodligen börjat vända. Att ha arbete med låg anspänning, dvs. låga krav och hög kontroll, har blivit mindre vanligt men blir sedan åter något vanligare. Arbete med hög anspänning, dvs. höga krav och låg kontroll har ökat , men ökningen har stannat upp. Samma föränd- ring genomgår andelen som saknar stöd från både chef och arbets- kamrater. Bland männen är situationen likartad som för kvinnorna. har kraven ökat, egenkontrollen minskat och hög an- spänning blivit vanligare. Men denna negativa utveckling synes ha stannat av och vänt beträffande krav och kontroll. Kvinnors och mäns arbetsmiljö skiljer sig beträffande krav, kon- troll och stöd. Det är vanligare att män utsätts för höga krav och vanligare att kvinnor har liten egenkontroll över arbetet. Män har i större utsträckning aktiva jobb och kvinnor jobb med hög anspän- ning. Män saknar i större utsträckning stöd från chef och arbets- kamrater. Kroppsliga och andra besvär bland kvinnor och män 30–. Olika former av besvär bland sysselsatta i åldern 30–. 1991, 1999 och 2001. Kroppsligt eller annat besvär, Ont i axlar eller armar Ont i övre delen av ryggen eller nacken Ont i nedre delen av ryggen Olust när man går till arbetet 10,9* 13,3* Svårt att sova, tankar på jobbet * Uppgifterna avser 1993 För kvinnorna i åldern 30–blev samtliga de aktuella besvären vanligare . verkar situa- tionen väsentligen ha varit helt oförändrad. Bland männen är ut- vecklingen likadan. Kvinnor har i större utsträckning än män besvär i form av ont i olika kroppsdelar, kroppslig uttröttning, trötthet och håglöshet. Olustkänslor när man går till jobbet och sömnsvårigheter drabbar dock lika oavsett kön. 50–64-åriga kvinnors och mäns arbetsmiljö och arbetsrelaterade besvär 1991–2001 Här redovisas för kvinnor och män i åldern 50–utvecklingen av fysisk arbetsmiljö, psykosocial arbetsmiljö och besvär. Fysisk arbetsmiljö bland kvinnor och män 50–. Arbetsförhållande minst ¼ av tiden Tar i så att man andas snabbare Arbetar framåtböjd utan stöd Arbetar i vriden ställning Arbetsförhållande minst ½ tiden Upprepade moment, enkelt arbete Bland kvinnorna i denna åldersgrupp har kroppsligt ansträngande arbete blivit något vanligare , och det mest an- strängande arbetet så att man andas snabbare har under hela peri- oden –2001 blivit vanligare. Påfrestande arbetsställningar har varit på samma nivå . Enkelt arbete med mycket upprepade moment har blivit mindre vanligt. Bland männen har det blivit något vanligare med kroppsligt an- strängande och tungt arbete. Arbete med mycket upprepade moment är vanligare än 1991. Män har i större utsträckning än kvinnor kroppsligt ansträng- ande eller tungt arbete eller vriden arbetsställning. Att arbeta fram- åtböjd utan stöd är lika vanligt bland kvinnor och män. Arbete med mycket upprepade korta arbetsmoment är betydligt vanligare bland kvinnor. Psykosocial arbetsmiljö bland kvinnor och män 50–. De psykosociala arbetsmiljöfaktorer som studeras är krav, kontroll och stöd. Krav, kontroll och stöd bland sysselsatta i åldern 50–. 1991, 1999 och 2001. Utsatt för höga arbetskrav Liten egenkontroll över arbetet Låg anspänning i arbetet Hög anspänning i arbetet Ej stöd från både chef och arbetskamrater Bland kvinnorna i den äldre gruppen 50–har det blivit vanligare att utsättas för höga krav, men därefter har ök- ningen stannat upp och börjat vändas i en nedgång. Att ha liten egenkontroll har blivit vanligare, men har försämringen stannat upp. Arbete med låg anspän- ning (låga krav och hög kontroll) har minskat, och arbete med hög anspänning har blivit vanligare. är andelen med hög anspänning på viss nedgång. För männen är utvecklingstendenserna för dessa frågor likadana som för kvinnorna förutom att den höga anspänningen inte börjat minska. Däremot råder skillnader mellan kvinnor och män i hur vanligt förekommande dessa förhållanden är. Höga krav är vanligare bland män, liten kontroll bland kvinnorna. Arbete med låg anspänning och aktiva jobb är vanligare bland män. Passiva jobb och arbete med hög anspänning är vanligare bland kvinnor. Att sakna stöd av chef och arbetskamrater är vanligare bland män. Kroppsliga och andra besvär bland kvinnor och män 50–. Olika former av besvär bland sysselsatta i åldern . 1991, 1999 och 2001. Kroppsligt eller annat besvär, Ont i axlar eller armar Ont i övre delen av ryggen eller nacken Ont i nedre delen av ryggen Olust när man går till arbetet 12,5* 13,6* Svårt att sova, tankar på jobbet * Uppgifterna avser 1993 Bland kvinnorna har samtliga aktuella besvär ökat . Denna ökning fortsätter inte de två åren . I några fall som beträffande ont i nedre delen av ryggen och sömn- svårigheter verkar nivån vara oförändrad. Besvären ont i axlar eller armar och olustkänslor när man går till arbetet förefaller ha blivit något mindre vanliga. Bland männen har frågorna om ont i olika delar av kroppen ungefär samma svar . Ökat har kroppslig uttröttning, trötthet och håglöshet, sömnsvårigheter och olust när man går till jobbet. I inget fall verkar ökningen av be- svär fortgå , utan svaren är vid dessa till- fällen mycket lika. Kvinnor uppger i större utsträckning än män besvär för samtliga frågor utom olust när man går till arbetet där båda könen svarar lika. Vad fordras för att man skall orka arbeta till ordinarie pensionsålder? I Arbetsmiljöundersökningen 2001 finns ett antal nya frågor rik- tade till dem som är 50–. I hela denna grupp är det av kvinnorna och av männen som anger att de har svårt att klara sina arbetsuppgifter med hänsyn till sin ålder. I hela gruppen är det av kvinnorna och av männen som bedömer att de inte kommer att klara att arbeta fram till den ordinarie pensionsåldern. Erfarenhetsmässigt är dock avgången vanligare än så. Den viktigaste förklaringen är att de som är sysselsatta vid högre ålder är ett allt mer positivt urval av friska. De som utifrån sin bedömning av hälsa och trötthet sagt att de nog inte kommer att orka till ordinarie pensionsålder har fått ange faktorer i arbetet som borde ändras för att man skall kunna jobba fram till pensionen. I det statistiska meddelandet Arbetsmiljön 2001 redovisas svaren uppdelade på kvinnor och män, arbetare och tjänstemän. I alla fyra kategorierna pekas lägre arbetstakt och kor- tare arbetstid ut som viktiga faktorer. Bland kvinnliga och manliga arbetare är de fysiska arbetskraven något som man anser bör för- ändras; bland kvinnliga och manliga tjänstemän är det särskilt den psykosociala arbetsmiljön. Redovisningen bygger på Arbetsmiljöundersökningarna. Den be- handlar arbetsmiljöns och den arbetsrelaterade ohälsans föränd- ringar för kvinnor och män i olika åldrar. De yngre 16–uppmärksammas särskilt. Unga kvinnor och män har i ökad utsträckning tidsbegränsade anställningar och del- tidsarbete. Det gäller särskilt kvinnor och är vanligast bland dem som är . Genom senare inträde på arbetsmarknaden har inom gruppen unga medelåldern blivit högre. Dessa skillnader och förändringar bör beaktas för förståelse av de ungas sjukfrånvaro. Unga kvinnor har i större utsträckning fått kroppsligt ansträng- ande arbete och arbete med mycket upprepade arbetsmoment (sär- skilt vanligt i gruppen ). Det har blivit vanligare att utsättas för höga arbetskrav och att ha liten kontroll över arbetet. En tydlig ökning av arbete med hög anspänning har stannat av. Det har blivit vanligare med ont i olika kroppsdelar, bl.a. axlar och nacke, men ökningen verkar ha upp- hört. Olustkänslor när man går till arbetet och sömnsvårigheter fortsätter att bli vanligare. Unga män har en relativt oförändrad fysisk arbetsmiljö. Bland dem har upprepade moment i enkelt arbete blivit vanli- Det har blivit vanligare att utsättas för höga krav, men den utvecklingen har brutits. Fler har fått liten kontroll över arbetet, och den utvecklingen kvarstår. En tydlig ökning av arbete med hög anspänning har stannat av. Såväl kroppsliga besvär som olust och sömnsvårigheter har blivit vanligare men är därefter oförändrade. I mellanåldrarna har kvinnor i större utsträckning fått kroppsligt ansträngande arbete och arbete med upprepade arbetsmoment. Utsatthet för höga krav och liten egenkontroll har blivit vanligare, men ökningen verkar ha stannat av, och kraven har minskat. Ökningen av arbete med hög anspänning har därefter stoppat upp. Olika besvär har blivit vanligare men inte ökat . Bland män har det fysiskt tunga arbetet blivit något vanligare liksom arbete med mycket upprepade arbetsmoment. Fler har blivit utsatta för höga arbetskrav och fler har fått liten kontroll över ar- betet och hög anspänning i arbetet. Beträffande krav och kontroll verkar utvecklingen ha vänt. Olika besvär har blivit vanligare men inte ökat . Bland de äldre 50–har kvinnor i ökad utsträck- ning fått kroppsligt ansträngande arbete, och det mest ansträng- ande arbetet så att man andas snabbare har sett till hela tioårs- perioden blivit vanligare. Enkelt arbete med mycket upprepade moment har blivit mindre vanligt. Andelen kvinnor som har arbete med hög anspänning har ökat men börjat gå ner. Kroppsliga och andra besvär har ökat men inte därefter. Ont i nedre delen av ryggen och sömnproblem verkar därefter vara oförändrade, medan ont i axlar eller armar liksom olustkänslor har blivit något mindre vanliga. Bland män har kroppsligt ansträngande och tungt arbete blivit vanligare . Upprepade arbetsmoment är vanligare nu än 1991. Arbete med hög anspänning har blivit vanli- gare , och den utvecklingen verkar inte ha brutits. Män har i samma utsträckning ont i olika kroppsdelar . Kroppslig uttröttning har ökat liksom håg- löshet, olust och sömnsvårigheter. Inga av dessa besvär ökar dock . Utredningen om Analys av Hälsa och Arbete (AHA) önskar bl.a. beskriva hälsoutvecklingen med betoning på folkhälsa, som ett komplement till beskrivningen av den arbets- relaterade ohälsoutvecklingen (se t.ex. et.al. Arbetsliv och hälsa 2000 och Arbetsorsakade besvär 2001). Kort tid har stått till förfogande och framställningen bygger främst på en komplette- ring av material som presenterades i Folkhälsorapport samt vissa jämförande data om arbetsrelaterad hälsa i . Hälsa kan definieras på en rad olika sätt. Världshälsoorganisatio- nen (WHO) har valt en bred definition där hälsa definieras i termer av fysiskt och psykiskt välbefinnande. Denna definition innebär en positiv bestämning av hälsa. Det finns fördelar med ett sådant brett hälsobegrepp men även svårigheter med validitet och kvantitativa jämförelser (jmf. t.ex. Folkhälsogruppen, Folkhälsans villkor nr 9 1990). Det är vanligare att hälsa definieras som avsaknad av sjukdom eller symptom på sjukdom, frånvaro av död i form av återstående livslängd eller att beräkna index för återstående livslängd med god hälsa. I denna bilaga används främst intervjudata om självupplevd hälsa och om exponeringen för några av hälsans bestämnings- faktorer. 4.1.1Hälsa mäts med olika mått Ett sätt att mäta hälsa är att fråga individer om de uppfattar sin hälsa som bra, dålig eller som något däremellan, dvs. Denna till synes enkla fråga speglar ett flertal aspekter på fysiskt, psykiskt och socialt välbefinnande. Ett antal vetenskapliga studier har visat på ett starkt samband mellan dålig självskattad hälsa, sjuklighet och dödlighet (jmf. Skillnader i den självskattade hälsan mellan olika befolknings- grupper kan således ge vägledning om framtida hälsoproblem och är viktig för diskussionen kring prioriteringar i folkhälsoarbetet. Dessa mätningar är dock förknippade med mätproblem t.ex. att varje individ svarar med utgångspunkt från sin egen uppfattning om vad god hälsa bör vara och att den subjektiva upplevelsen bestäms av den kravnivå som individen uppfattar som rimlig (jmf. Likafullt torde detta vara ett bra sätt att skatta folkhälsoutvecklingen i någorlunda homogena be- folkningar. Det finns en lång tradition i av registrering av dödlighet och dödsorsaker. Dödlighetsmått såsom spädbarnsdödlighet, mödradödlighet och genomsnittlig livslängd används ofta som indikatorer på hälsoläget i ett land. Vid studiet av enbart dödlighet missas långvariga sjukdomar som kraftigt reducerar både arbets- förmågan och livskvaliteten t.ex. psykiska sjukdomar och sjuk- domar i rörelseorganen som inte leder till för tidig död i någon större utsträckning. Det är i vissa fall önskvärt att kunna sammanfatta hälso- utvecklingen i en befolkning genom att väga ihop dödlighet mätt som förlorade år och sjukdomskonsekvenser, funktionsförmåga och/eller hälsorelaterad livskvalitet i ett och samma mått. Därför har ett antal metoder för att mäta sjukdomsbörda, hälsa och livskvalitet utvecklats. Mått på sjukdomsbördan (DALYs) och kvalitetsjusterade levnadsår (QALYs) innebär att information om dödlighet och sjukdom integrerats (jmf. SOU 1998:43, SOU 2000:91, Folkhälsorapport ). Till denna bilaga har det inte varit möjligt att beräkna sådana mått. 4.2Avspeglas den ökade sjukfrånvaron i försämrad folkhälsa? Mot bakgrund av att sjukskrivningarna ökat alarmerande främst finns det an- ledning att ställa frågan om den ökningen motsvaras av ökad ohälsa i befolkningen. visar att be- folkningens hälsonivå varit relativt stabil och att dödligheten i många åkommor minskat . Detta motsäger således att sjukligheten i befolkningen skulle ha ökat. Rapporten visar emellertid också att det funnits tendenser i hälsobilden som kan tyda på viss ökad sjuklighet i vissa åldrar.