sou · GQB321 · 2003-01-01 00:00:00 — Den andra modellen innebär att varje lägenhetsinnehavare själv äger en bestämd lägenhet i huset. Byggnaden i övrigt och marken innehas med samäganderätt tillsam- mans med de övriga lägenhetsägarna. Denna modell finns i . Lägenheten utgör i denna modell en särskild fastighet. I bilagorna 2 och 3 finns texterna till den danska lagen om ejerlejligheder (EJLL) och den norska lagen om eierseksjoner (ESL). Den civilrättsliga reglering som vi skall utarbeta om bildande och nyttjande av ägarlägenheter skall enligt direktiven så långt möjligt an- sluta till nu gällande fastighetsrätt och i sina huvuddrag knyta an till något av de principiella synsätt som ligger till grund för bestämmelser- na i eller . Det skall med andra ord vara frågan om ett bostadsinnehav som är förenat med en äganderätt i en eller annan form till en fastighet. Under utredningsarbetet har utredningens ordförande och sekretera- ren besökt byfogdembete i och där sammanträffat med förstebyfogden och avdelningschefen . I mötet deltog även representanter från kommunen och en bank. Vidare har utredningens sekreterare vid ett besök hos højesteretsdommeren i fått närmare information om det danska ägar- lägenhetssystemet och dennes erfarenheter av detta. Fortsatta under- handskontakter har härefter hållits med Almås och Blok. Genom Øko- nomi- och i har utredningen erhållit in- formation om statistik rörande det danska ägarlägenhetssystemet. re har Kommunal- och regionaldepartementet i lämnat uppgifter om ägarlägenheter i . Under arbetets gång har utredningen i skilda former också haft kon- takt med bl.a. företrädare för Aktiebolaget , Bofrämjan- det, , , , , Byggindustrier, Fastighetsägareför- bund och . Vidare har ordföranden och sekre- teraren deltagit i ett seminarium anordnat av () vid om Obestånd vid bostadsrätter och ägarlägenheter. Ägarlägenheter i ett historiskt perspektiv 45 2Ägarlägenheter i ett historiskt perspektiv Frågan om införandet av en lagstiftning om ägarlägenheter har varit föremål för diskussion under åtskilliga år. framfördes propåer i om en lagreglering av äganderätt till lägenhet i stadsfastighet. Bostadsbrist och ökade hyror för små bostäder hade följt i industrialiseringens spår i storstäderna. Därför kom byggnads- och bostadsföreningar att bildas med syfte att bereda föreningsmedlemmarna billiga bostäder. Med medlemmarnas kapitalinsatser och lån förvärvade föreningen mark där flerfamiljsbostäder uppfördes. Efter färdigställandet upplät föreningen lägenheterna med "hyresrätt" till medlemmarna eller så köpte med- lemmarna fastigheten av föreningen och ägde denna tillsammans. Kö- peskillingen kunde erläggas i avbetalningar . Regler sak- nades dock om t.ex. medlemmarnas rättigheter och skyldigheter och föreningens beslutsförhet. Avsaknaden av besittningsskydd kunde få oönskade effekter för de boende, bl.a. om föreningens borgenärer tog sin säkerhet i anspråk och fastigheten försåldes. De boende fick då lämna sina lägenheter. (Se , , Läga – Lägenhet med äganderätt 1999, s. 23 f.) I motioner till föreslogs därför lagstiftning i syfte att stärka bostadsförvärvarnas rättigheter. Förslagen innebar att bostadsinnehavarna skulle ges möjlighet att äga eller att besitta ständig nyttjanderätt till sin lägenhet. framhöll att bostadsföreningarnas verksamhet innebar att även personer med be- gränsade ekonomiska möjligheter kunde förvärva och behålla en bo- stad. uppdrog åt Kungl. Maj:t att utreda om särskil- da lagregler kunde meddelas i fråga om de rättsförhållanden som upp- kom när stadsfastighet samägdes och delning av sådana genomförts (LU 1882:35, rskr. En bostadsförvärvares äganderätt skulle enligt utformas så att den enskilde skulle ha dels en andel i fastigheten och denna andel skulle vara knuten till lägenheten, dels en ideell andel av den gemensamma egendomen. Den till lägenheten knut- na andelen skulle kunna avyttras och pantsättas av bostadsinnehavaren som fick en tryggad besittning till lägenheten. I uppdraget till Kungl. Maj:t ingick även att regler skulle utarbetas bl.a. om skyldighet 46 Ägarlägenheter i ett historiskt perspektiv för bostadsinnehavaren att inte skada huset eller störa grannar. (Se , , a.a., s. 24 ff.) Uppdraget rörande föreningsrätt och besittningsskydd gick till en kommitté som rapporterade att frågorna borde lösas genom en lagstiftning gemensam för samtliga kooperativa föreningar. Därefter övertogs utredningsuppdraget av kommittén för lagstiftning angående bolag, vars arbete kom att leda års lag om registrerade föreningar för ekonomisk verksamhet. Lagen innehöll dock endast reg- ler om föreningens ställning som juridisk person och medlemmarnas ansvar för föreningens förbindelser. Frågan om besittningsrätt till lä- genhet och om samägande och delning av stadsfastighet kom att förbli oreglerad i lag. (Se , , a.a., s. 26 f.) Inte fullt antog den alltjämt gällande lagen (1904:48 s. 1) om samäganderätt. Med denna lag har samägarna möj- lighet att genom avtal bestämma vem som skall ha rätt att nyttja viss lägenhet. Under arbetet med förslaget till samäganderättslag uttalade sig såväl justitieministern som emot att införa äganderätt till en bestämd våning eller lägenhet. Som skäl för detta anförde man nega- tiva erfarenheter från utlandet. I betänkandet utvecklades den negativa inställningen så att ägarlägenheter utomlands inte ansågs lämpliga som säkerhet för krediter med åtföljande dåliga kreditvillkor (NJA II 1903- 05nr 4 s. 4). Under uppstod på nytt en stor bostadsbrist i lan- det och ännu efter krigsslutet kom antalet byggnads- och bostadsföre- ningar att öka stort. Återigen aktualiserades frågan om medlemmarnas besittningsskydd och äganderätt. En utredning tillsattes som lade fram betänkandet Särskilda bestämmelser om vissa bostadsföre- ningar (SOU 1928:16). Något förslag till lägenheter med direkt ägande- rätt innehöll emellertid inte betänkandet. I denna fråga hänvisades det till de uttalanden som justitieministern hade gjort under utarbetandet av samäganderättslagen. Som ytterligare argument mot ägarlägenheter anfördes att uppdelningen av ansvaret för husets inteckningsskulder menligt inverkade på samhörighetsviljan i en samägd byggnad, att fö- reningen skulle sakna prövningsrätt av nya medlemmar efter en överlå- telse av lägenhet samt att det förelåg svårigheter att vidta åtgärder mot misskötsamma bostadsinnehavare. (Se , , a.a., s. 29 f.) betänkande kom att ligga till grund lag om bo- stadsrättsföreningar. Den lagen innehöll regler för sådana föreningar som upplät lägenheter till medlemmar med ständig besittningsrätt. Syf- tet med lagen var framför allt att trygga medlemmarnas rätt till sina bostäder och att hindra uppkomsten av osunda bostadsföretag. Vid ikraftträdandet befintliga föreningar har genom övergångsbestämmelser Ägarlägenheter i ett historiskt perspektiv 47 kunnat leva kvar. Annars slogs i lagen fast att endast bostadsrättsföre- ningar i fortsättningen skulle få upplåta nyttjanderätt till bostadslägen- heter utan begränsning till tiden. (Se m.fl., Bostadsrättslagen, 2 uppl., 1999, s. har frågan om ägarlägenheter fortsatt att debatteras och flera motioner med förslag om införandet av sådana lägenheter har väckts och behandlats i (se 3LU 1958:19 och 1967:60, LU 1975:26, 1975/76:20, CU 1977/78:34, 1978/79:24 och 1979/80:4, CU 1981/82:24, LU 1983/84:4, BoU 1984/85:12, BoU 1986/87:14, BoU 1987/88:13, BoU 1989/90:1, BoU 1990/91:1 och 9, BoU 1993/94:21, BoU 1994/95:19, BoU 1997/98:7, BoU 1998/99:2 och 7). I Boende- och bostadsfinansieringsutredningarnas slutbetänkande (SOU 1975:51 och 52) diskuterades bl.a. frågan om möjligheten för hyresgäster att kollektivt överta ett hyreshus vid ombyggnad och i anslutning härtill behandlades även ägarlägenheter. Under hänvisning till negativa inställning till sådana lägenheter instämde utredningarna i att det inte fanns behov av att införa ett ägarlägenhetssystem (SOU 1975:51 s 319 f.). Ett förslag till lagstiftning i ämnet lades fram genom betän- kandet Ägarlägenheter (SOU 1982:40). I detta föreslogs att lägenheter- na skulle utgöra fastigheter och innehas med äganderätt. Markfastighe- ten och den byggnad i vilka lägenheterna rymdes skulle ingå i en ge- mensamhetsanläggning. Inte heller detta förslag kom emellertid att leda till någon lagstiftning. De remissinstanser som var negativa till försla- get anförde att bostadsrätten som upplåtelseform i allt väsentligt tillgo- dosåg de syften som hade framförts för ägarlägenheter. Ett flertal re- missinstanser ansåg också att regelsystemet skulle bli alltför komplice- rat. Ett departementsförslag om vissa ändringar i bostads- rättslagen syftade till att stärka bostadsrätten som upplåtelseform (För- stärkt bostadsrätt - en enklare modell för ägarlägenheter, Ds 1994:59). Förslaget mötte emellertid stark kritik och ledde inte till någon lagstift- ning. I betänkandet Tredimensionell fastighetsindelning (SOU 1996:87) har lagts fram förslag som innebär att utrymmen i en byggnad kan inde- las i fastigheter. Förslaget, som bereds i , omfattar dock – i enlighet med utredningens direktiv – inte ägarlägenheter för bostadsändamål. 48 Ägarlägenheter i ett historiskt perspektiv Några olika boendeformer 49 3 Några olika boendeformer 3.1Allmänt om att äga eller nyttja en bostad Att äga sitt hus innefattar i grunden de mest omfattande befogenheter som en enskild kan ha till sitt boende. Den fria förfoganderätten är dock inte utan undantag. En husägare kan t.ex. genom avtal upplåta nyttjanderätt i sin egendom och avstår därigenom från en del av sin rätt till förmån för nyttjanderättshavaren. Ägarens förfoganderätt kan vara begränsad även på grund av bestämmelser i lag. De begränsningar som lagstiftaren ställt upp kan vila på många olika hänsyn, bl.a. allmän ord- ning och säkerhet, trygghet i det ekonomiska livet, tillgodoseende av offentliga behov eller grannars intressen. (1987:10), PBL, utgör ett exempel på föreskrif- ter som reglerar användningen av marken och byggandet. En husägare kan t.o.m. under särskilda förutsättningar och mot ersättning vara tvungen att avstå hela eller del av sin fastighet för tillgodoseende av allmänna intressen, se 2 kap. 18 § regeringsformen och expropriations- lagen (1972:719). Och om husägaren har träffat avtal om att hyra ut sitt hus eller något rum i detta, finns det tvingande bestämmelser i 12 kap. JB till skydd för hyresgästen vilka husägaren måste följa. Även avtals- friheten kan alltså vara begränsad på grund av lag. En fysisk person kan genom delägarskap eller medlemskap i en ju- ridisk person indirekt bli delägare i ett hus. Att vara medlem i en bo- stadsrättsförening och inneha bostadsrätten till en lägenhet utgör en form av ägande, även om det endast är fråga om ett indirekt ägande gemensamt med övriga medlemmar/bostadsrättshavare i föreningen. Själva lägenheten innehas dock endast med en nyttjanderätt utan tids- begränsning. Om flera personer tillsammans äger en bostadsfastighet, innebär inte detta att den enskilde delägaren automatiskt också har rätt till en lägenhet i huset. För att få rätt att disponera över en bestämd lägenhet krävs det ett avtal mellan samtliga delägare. Avtalet ger inte upphov till något hyresförhållande mellan parterna (jfr NJA 1952 s. 37). Det ger inte heller något sakrättsligt skydd, dvs. rättsligt skydd gentemot tredje 50 Några olika boendeformer Dispositionsrätten är därför inte skyddad gentemot t.ex. en ny delägare. gällande lagstiftning ger inte möjlighet att äga en lägenhet i ett flerbostadshus. Lägenheten kan innehas endast med någon form av nyttjande- eller dispositionsrätt såsom hyresrätt, bostadsrätt eller koo- perativ hyresrätt. Den enskildes rättigheter och skyldigheter som nyttjanderättshavare är olika i dessa boendeformer. Den som vill äga sin bostad är hänvisad till att köpa ett hus, t.ex. ett friliggande eget hem, ett kedjehus eller ett radhus. I de flesta fall köper husägaren också marken som huset står på, dvs. han kommer i allmän- het att äga en fastighet med huset som ett tillbehör till fastigheten. Äganderätten till fastigheten skall lagfaras och som lagfaren ägare kan husägaren ta ut inteckningar i huset. De pantbrev som då utfärdas eller registreras (datapantbrev) kan sedan komma till användning, om fastigheten lämnas som säkerhet för lån som husägaren tar. Lån med säkerhet i fast egendom anses i allmänhet utgöra en god säkerhet. kan de som äger småhus ha tillgång till gemensamma utrymmen av olika slag. Det kan vara t.ex. grönområden, parkerings- platser, soprum, (fjärr)värmeanläggningar och tvättstugor. Men det kan gälla också mindre anläggningar såsom centralantenn eller ledningar för telefon och bredband. Närmare bestämmelser om sådana anlägg- ningar som är gemensamma för flera fastigheter och som tillgodoser ändamål av stadigvarande betydelse för dem (kallade gemensamhetsan- läggningar) finns i anläggningslagen (1973:1149), AL. Kännetecknande för en gemensamhetsanläggning är att den är ge- mensam för berörda fastigheter. Anläggningen är alltså knuten till fas- tigheterna och inte till deras ägare. För anläggningens utförande och drift utgör de deltagande fastigheterna en särskild samfällighet. I all- mänhet är det de berörda fastigheternas lagfarna ägare som är delägare i samfälligheten. Denna kan förvaltas antingen direkt av delägarna själ- va eller av en särskilt bildad samfällighetsförening. Närmare bestäm- melser om samfälligheter finns i lagen (1973:1150) om förvaltning av samfälligheter, SFL. Det är som redan sagts inte möjligt med dagens lagstiftning att äga en lägenhet i ett flerbostadshus. Ett innehav med äganderätt förutsätter att lägenheten kan särskiljas och bilda en rättsligen bestående enhet. Det förslag som Utredningen om tredimensionellt fastighetsutnyttjande lagt i betänkandet SOU 1996:87 innebär emellertid att utrymmen i byggnader skall kunna fastighetsbildas, dvs. de skall kunna utgöra Några olika boendeformer 51 självständiga, rättsliga enheter. Utredningens förslag undantar dock – som tidigare nämnts – enskilda lägenheter för bostadsändamål. Om detta undantag tas bort, skulle en möjlighet öppnas för ett direkt ägande av bostadslägenheter. Vad som gäller i fråga om hyresrätten till en bostadslägenhet följer av avtalet mellan parterna, dvs. husets ägare och hyresgästen, och av be- stämmelserna i 12 kap. JB. Till viss del är hyreslagstiftningen tvingan- de till skydd för den enskilde hyresgästen. Utmärkande för hyresrätten är att förvärvet av denna inte skall kosta något. Hyresgästen har genom det s.k. direkta besittningsskyddet ett starkt skydd mot att förlora sin hyresrätt. Hyresgästen får inte fritt överlåta eller byta hyresrätten eller upplåta nyttjanderätten till lägenheten i andra hand. I lagen är närmare reglerat vad som gäller, om inte parterna kan komma överens. Bostadshyresgästen har inget ekonomiskt ansvar för huset eller lä- genheten på annat sätt än att han skall betala hyra för nyttjanderätten. Hyran för en lägenhet i flerbostadshus är reglerad och bestäms efter den s.k. bruksvärdeprincipen. Även för andrahandsupplåtelse av en hyresrätt i flerbostadshus gäller begränsningar i fråga om hyran storlek. Om en hyresgäst så önskar har han rätt att själv låta utföra vissa under- hålls- och reparationsåtgärder i lägenheten, vilket kan påverka hyrans storlek. En hyresgäst har ett visst boinflytande även i övrigt. I betän- kandet På de boendes villkor – allmännyttan (SOU 1999:148) utvecklas och föreslås ett ökat inflytande för hyresgästerna (s. 77 ff.). Hyresgästerna i ett hyreshus som innehåller tre lägenheter eller mer har rätt att förvärva fastigheten genom en bostadsrättsförening enligt närmare bestämmelser som ges i lagen (1982:353) om rätt till fastig- hetsförvärv för ombildning till bostadsrätt. Om föreningen köper fas- tigheten, är föreningen skyldig att till hyresgästen med bostadsrätt upp- låta den lägenhet som är avsedd för honom (4 kap. 6 § BRL). I en bostadsrättsförening är det föreningen som äger bostadshuset och som upplåter bostadsrätt till lägenheterna i huset till sina medlemmar. Bostadsrätten är den rätt i föreningen som medlemmen har på grund av upplåtelsen. 52 Några olika boendeformer Bostadsrättshavaren/medlemmen äger en andel i föreningen och har en i tiden obegränsad nyttjanderätt till sin lägenhet. För upplåtelsen av en bostadsrätt måste förvärvaren betala en insats till föreningen. Därut- över är bostadsrättshavaren skyldig att betala avgifter till föreningen för den tid han innehar bostadsrätten. Det är bara en bostadsrättsföre- ning som mot ersättning får upplåta en nyttjanderätt utan begränsning i tiden (ett undantag finns dock i punkten 4 i övergångsbestämmelserna till bostadsrättslagen [1991:614]). De grundläggande bestämmelserna om bostadsrätter finns i bostadsrättslagen. Föreningen kan i sina stad- gar ta in närmare bestämmelser om villkoren för förvärv och innehav av bostadsrätterna i huset. En översyn av bostadsrättslagen i vissa frågor har gjorts och presen- terats i betänkandet Olika bostadsrättsfrågor (SOU 2000:2). Bl.a. har där föreslagits att bostadsrättshavarens rätt att förändra lägenheten skall stärkas. Ett slags mellanform av hyresrätt och bostadsrätt utgör den kooperativa hyresrätten. För att få tillgång till lägenheten krävs det även här med- lemskap i en förening, som hyr ut lägenheten till medlemmen. Den boende får själv svara för underhåll och reparation av lägenheten och har inflytande över sitt boende genom medlemskapet i föreningen. För att bli medlem måste den enskilde betala en insats och denna får hyres- gästen tillbaka när han flyttar. Någon utsikt till vinst som vid försälj- ning av en bostadsrätt finns alltså inte. Däremot ger systemet förhål- landevis goda förutsättningar för en låg boendekostnad. har den kooperativa hyresrätten bedrivits i form av en för- söksverksamhet. I propositionen 2001/02:62 föreslår regeringen att upplåtelseformen blir permanent. Propositionen innehåller ett förslag till en lag om kooperativ hyresrätt. Tomträtt är en form av nyttjanderätt , men den skiljer sig i många viktiga hänseenden från andra nyttjanderätter. Den är på flera sätt jämställd med äganderätt till fast egendom. De grundläggande bestämmelserna om tomträtt finns i 13 kap. JB. Tomträtt får endast upplåtas i en hel fastighet som tillhör staten eller en kommun eller som annars är i allmän ägo. För upplåtelsen skall rät- tighetsinnehavaren (tomträttshavaren) betala en avgäld. Några olika boendeformer 53 tomträttshavaren möjlighet att utnyttja rättigheten som kreditobjekt på i princip samma sätt som en fastighet. De regler som finns om överlåtel- se av tomträtt och om upplåtelse av panträtt i tomträtten motsvarar näs- tan helt vad som gäller för motsvarande åtgärd i fråga om fast egen- dom. 54 Några olika boendeformer Argument för och emot ägarlägenheter 55 4Argument för och emot ägarlägenheter 4.1Vad är en ägarlägenhet? I diskussionerna om ägarlägenheter förekommer olika argument för och emot sådana lägenheter. Vad som närmare åsyftas med detta slags lä- genheter är däremot inte klart. Mot bakgrund av de direktiv som har lämnats för vårt utrednings- uppdrag utgår vi dock ifrån att det skall vara fråga om en bostadslägen- het i ett flerbostadshus och att innehavet av denna lägenhet skall vara i någon form förenat med en direkt äganderätt till en fastighet. Den grundläggande skillnaden mellan de ägarlägenhetsmodeller som finns i respektive kan i stort beskrivas på följande sätt. I ägs lägenheten av den enskilde som har en samägande- rätt tillsammans med övriga lägenhetsägare till marken och byggnadens gemensamma utrymmen m.m. I har den enskilde en samägande- rätt till hela byggnaden och till marken. Till denna samäganderätt är knuten en ensamrätt att bruka en lägenhet och andra bestämda utrym- men i byggnaden. Gemensamt för både de danska och norska ägarlägenhetssystemen är att lägenheten ingår i ett paket, innehållande en rätt till lägenhet, byggnad och mark. I kallas detta paket för eierseksjon. Rätten till dessa tre delar är odelbar. Det går inte att t.ex. sälja eller pantsätta endast lägenheten eller den rätt till byggnaden i övrigt som kan förelig- ga. När vi i det följande talar om ägarlägenheter utgår vi ifrån att lägen- hetsägaren skall vara tillförsäkrad inte endast en lägenhet utan också behövligt tillträde eller tillgång till bostadshusets gemensamma utrym- men eller anläggningar i byggnaden och tillträde eller tillgång till den mark som huset är uppfört på. Om lägenheten skall innehas med någon form av nyttjanderätt eller äganderätt lämnar vi tills vidare därhän. Men vi utgår ifrån att lägenhetsinnehavarens samlade rättigheter även i en svensk modell skall vara odelbara. 56 Argument för och emot ägarlägenheter 4.2De huvudsakliga argumenten i debatten De diskussioner som förekommer om ägarlägenheter innehåller argu- ment både för och emot en sådan boendeform. Enighet råder dock om att en sådan ny form av boende skall vara ett alternativ till de nuvaran- de. Avsikten är alltså inte att ägarlägenheter skulle ersätta t.ex. lägen- heter i ett flerbostadshus upplåtna med bostadsrätt eller annan rätt. Med ägarlägenheter ges alternativ inte bara till andra boendeformer i flerbo- stadshus utan också till boende i t.ex. villa, radhus eller annat eget hem. Ett skäl som ofta anförs i debatten är att ägarlägenheter ger en ökad valfrihet för den enskilde och mångfald i boendet. Man hävdar också att nybyggnadsproduktionen skulle öka med ett införande av ägarlä- genheter. Mot detta står argumenten att det inte behövs några fler bo- endealternativ samt att det är svårt för enskilda att hålla isär de olika upplåtelseformer som finns och att dessa problem ökar om ytterligare ett alternativ tillkommer. Enligt ägarlägenhetsföreträdarna skulle ägarlägenheter innebära ett ökat inflytande över boendet i flerbostadshus, med rätt för ägaren att exempelvis fritt kunna överlåta och hyra ut sin lägenhet. Man hävdar också att ägarlägenheter skulle medföra lägre boendekostnader, med bl.a. bättre lånevillkor för lägenhetsinnehavaren och neutralitet i förhål- lande till beskattningen av småhus. Mot detta invänds att önskemål av detta slag kan tillgodoses redan inom ramen för gällande lagstiftning om bostadsrätter, eller i vart fall med ändringar i den lagen. Man säger sig också befara bl.a. att andrahandsuthyrning med icke- professionella hyresvärdar kommer att öka och att den enskilde kan få problem med att klara sina kostnader för boendet, exempelvis vid en kostnadskrävande ombyggnad av bostadshuset. Risk finns, menar man, att lägenhetsinnehavaren till slut tvingas flytta från sin lägenhet. Enga- gemanget för det egna boendet anförs på ömse sidor som skäl för ägar- respektive bostadsrättslägenheter. Invändningar har vidare framförts om att ägarlägenheter kräver änd- ringar i den grundläggande fastighetsrättsliga regleringen samt att en sådan upplåtelseform kan komma att leda till spekulation och segrega- tion i boendet och därmed motverka de sociala bostadspolitiska målen. I debatten finns också den åsikten företrädd att frågan rätteligen inte bör ställas vilka skäl som talar för ett införande av ägarlägenheter utan vilka skäl som talar för ett förbud mot sådana lägenheter. Vi tar i de följande avsnitten upp de olika argumenten och skärskå- dar dem närmare. Argument för och emot ägarlägenheter 57 Ägarlägenheter kommer att medföra att bostadsmarknaden tillförs yt- terligare en kategori bostäder som kräver en kapitalinsats av den som önskar förvärva en sådan. Den ökade valfriheten begränsas därför till den som kan ta på sig det ekonomiska åtagande som ett förvärv och innehav av en ägarlägenhet innebär. Den enskildes ekonomiska och personliga förhållanden växlar under livets gång. Och önskemålen om och förutsättningarna för att bestämma boendefom skiftar individuellt och med detta också möjligheten att utnyttja ett breddat utbud. Sannolikt känner de flesta nog inte till de olika boendeformer som finns och inte heller de närmare skillnaderna mellan dem.