sou · GQB373 · 2003-01-01 00:00:00 — har vid upprepade tillfällen pekat på vad man uppfattar som brister i nuvarande inkomststatistik. Man menar att nuvarande mätmetoder visar mycket stora variationer i inkomstojämnheten mellan olika år. Inkomsterna mäts inte heller alltid på ett i ekonomisk mening rimligt sätt eftersom inkomst- statistiken främst baseras på taxeringsregister.1 I det följande diskuteras hur avkastningen på finansiella respektive reala tillgångar skulle kunna behandlas i den officiella inkomststatistiken. Avkastning på finansiella tillgångar Canberragruppen rekommenderar i sina riktlinjer att alla värde- pappersvinster och -förluster exkluderas från inkomsten. Rea- vinster och reaförluster bör dock enligt rekommendationerna behandlas som en del som kan läggas till inkomsten vid speciella analyser. Man noterar vidare att bland länder som är involverade i Canberragruppen är ett av de få som räknar realiserade kapitalvinster som en del av den disponibla inkomsten i den officiella inkomststatistiken. Den typiska behandlingen av både realiserade och orealiserade kapitalvinster är att ignorera dem. I den nya inkomstjämförelsen EU-SILC föreslås kapitalvinsterna lämnas helt utanför beräkningarna. Canberragruppen menar emellertid att man i princip kan imputera en inkomstström för de tillgångar som inte ger ränta eller vinstutdelning. Canberragruppen menar vidare att man inte bör ta upp ackumulerad vinst under det år man säljer. Om kapitalvinster och kapitalförluster inkluderas i den årliga inkomst- mätningen, kan förändringen i inkomstojämnlikheten bli väldigt ojämn och cyklisk. Att lägga till denna inkomst resulterar i mer instabilitet och cyklisk känslighet i resultaten. Möjligen kan den del som representerar fördelad vinst av innehavet tas upp, även om man inte gör avdrag för inflation. Fördelning av realjusterade inkomster –1994, Tekniskt underlag till den Fördelningspolitiska redogörelsen, bil 4, prop. 1996/97:1. Reavinster ingår inte i nationalräkenskapernas beräkning av disponibel inkomst. I nationalräkenskaperna beräknar man ett inkomsttillägg för bostadsrätt. För att beräkna inkomsttillägget används hyreskostnaden per kvadratmeter för hyresrätter med motsvarande standard, vilken jämförs med avgiften i bostads- rättsföreningen. Värdet skall avse kallhyra. Inkomsttillägget åter- finns som en positiv transferering i disponibel inkomst. Bostads- rättsföreningarna tillhör den icke-finansiella företagssektorn, varför tillägget inte är aktuellt som ett driftsöverskott. Inkomsttillägget tillkommer hushållen löpande som en lägre hyreskostnad och kan därmed inte heller ses som en utdelning. Ekonomiska avdelningen vid har upprättat en promemoria1 i vilken man har genomfört en känslighetsanalys med ett alternativt inkomstbegrepp, som man kallar realjusterad disponibel inkomst. I promemorian korrigeras det officiella inkomstbegreppet i inkomststatistiken genom en real beräkning av ränteinkomster och ränteutgifter (exkl. räntor på småhus) och en modell, som utjämnar reavinsterna på aktier. Dessutom har inkomst av eget hem beräknats. Här följer en kortare redovisning av innehållet i promemorian. I promemorian beskrivs det som ett problem att ränte- och utdelningsinkomster tas upp till det nominella värdet i inkomst- statistiken, trots att en stor del kan vara inflationsluft och att ränte- utgifterna inte betraktas som negativ inkomst på det sätt som man gör i nationalräkenskaperna. Den disponibla inkomsten höjs däre- mot med den skattereduktion som erhålls för ränteutgifterna. Det innebär att en räntehöjning ger en ökad disponibel inkomst, trots att hushållen får det sämre. Ett annat problem anges vara att värdeökningen på värdepapper redovisas först när de säljs, vilket ger stora fluktuationer mellan åren och inte en rättvisande bild av hushållets ekonomi. Man menar att reavinsten för ett enskilt år överskattar den långsiktigt permanenta inkomsten för ett enskilt hushåll. Reavinsterna har en stor påverkan på den s.k. ginikoefficienten som mäter inkomst- ojämnlikheten. Det kan då finnas fördelar att fördela reavinsten som har uppkommit under en rad av år på ett annat sätt. Dessutom pekar man på att reavinsterna inte ingår i nationalräkenskapernas beräkning av disponibel inkomst. Man har i promemorian gjort en real beräkning av ränte- inkomster och ränteutgifter i avsikt att rensa för inflationen. 1 Tekniskt underlag till den Fördelningspolitiska redogörelsen, bil 4, prop.1996/97:1. Fördelning av realjusterade inkomster –1994. Räntesatserna har hämtats från () analys- underlag och affärsbankernas genomsnittliga in- och utlånings- räntor. Inflationen har beräknats med hjälp av utvecklingen av konsumentprisindex, KPI. Man visar ett exempel där avkastningen byts från positiv till negativ avkastning när man går från nominell till real beräkning. Beträffande problemet med att värdeökningen av värdepapper redovisas först när de säljs har man i sina beräkningar använt en avkastningsmodell som har utarbetats av skatteekonomiska en- heten vid . I denna uttrycks avkastningen som en funktion av aktieinnehavet, omsättningshastigheten och den årliga avkastningen. Man har analyserat börsnoterade aktier och fonder. Marknadsvärdet på aktierna är beräknade som det registrerade börsvärdet med avdrag för den genom- snittliga börsutvecklingen . Som mått på den årliga avkastningen, som inkluderar realavkastning, riskpremie och infla- tion minskad med direktavkastning, har man använt den genom- snittliga börsutvecklingen . Omsättnings- hastigheten har uppskattats till beroende på vilket mätår som väljs. Den modellberäknade inkomsten har ersatt de faktiska rea- vinsterna, båda korrigerade med skatteeffekt. Det innebär att inkomsten fördelats över tiden utan att hänsyn tagits till när aktierna verkligen säljs. Realberäkningen medförde att man kunde få negativ avkastning. Det var exempelvis fallet , som uppvisar höga nominella reavinster som den femåriga inflationen översteg börsutvecklingen. Utredningen har haft tillgång till de program som byggts upp på skatteekonomiska enheten på . Dessa har lagts in i SCB:s mikrosimuleringsmodell FASIT för testberäkningar på datamaterialet i Hushållens Ekonomi (HEK, före detta HINK). I det följande diskuteras de metoder som tillämpas i Finansdeparte- mentets promemoria utifrån utredningens beräkningar. En real beräkning av avkastningen på räntebärande värdepapper är i praktiken genomförbar. En sådan beräkning visar nästan uteslutande negativa ränteutfall. Ränteinkomsterna uppgick till närmare 14 mdkr. Efter en realberäkning i FASIT av ränte- inkomsterna sjunker dessa till ett minus på nära 5 mdkr, eller med totalt 19 mdkr. Vid beräkning av realränta har schablon- mässigt använt de räntesatser för inkomsträntor och banklån (ej bostadslån), som finns i KI:s analysunderlag. Detta gör att de framräknade avkastningarna kan avvika starkt från de verkliga inlåningsräntorna. Många konton, t.ex. lönekonton, ger någon 10- dels procent eller i vissa fall ingen ränta alls. Man kan räkna fram den verkligt erhållna genomsnittliga räntesatsen genom att sätta räntan i förhållande till tillgången . Det är enligt utredningen en fördel att vid en real beräkning av avkastningen på räntebärande värdepapper använda den verkligt erhållna inkomst- räntan som utgångspunkt för den reala beräkningen. En real justering av aktier m.m. är också möjlig att göra. var med kraftig uppgång av aktiekurserna med en total skattepliktig reavinst på nära 100 mdkr. Reaförlusterna stannade på drygt 3 mdkr. Reavinsterna på finansiella instrument sjunker vid en realberäkning med drygt 20 mdkr. Någon justering av reavinsterna på bostadsrätter ingår inte i beräkningarna. Totalt sjunker kapital- överskottet för både räntebärande och andra finansiella tillgångar vid en realberäkning med närmare 40 mdkr . En annan möjlighet, som man pekar på i promemoria för att ta hänsyn till reavinsterna, är följande: I stället för att använda avkastningsmodellen kan man försöka urskilja de skattepliktiga reavinster, som finns de enskilda åren, finna den skattefria delen och fördela beloppen över åren med någon utjäm- ningsmetod. Utredningen har undersökt möjligheten att göra någon form av sådana genomsnittsberäkningar och att fördela dem under . Det totalräknade Inkomst- och (IoF) innehåller taxeringsdata med skattepliktiga reavinster och -förluster för hela populationen. IoF innehåller däremot inte detaljerade uppgifter om olika typer av tillgångar och inte heller om köp och försäljningar . I Hushållens Ekonomi (HEK) kompletteras data från IoF med detaljerade deklarationsuppgifter om underlagen för försäljningar- na. Reavinster/-förluster särredovisas för olika tillgångsslag såsom försäljningar av aktier, fonder, obligationer, privatbostadsfastig- heter, bostadsrätter m.m. Eftersom HEK inte är en panelundersökning, utan en undersökning där urvalet byts ut , erhålls inte specificerade data för mer än undersökningsåret. Det gör att tillgångsslagen inte kan hållas isär åren bakåt i tiden. Man kan alltså endast göra en genomsnittsberäkning av den totala vinsten/förlusten över i stort sett önskat antal år och sedan korrigera för inflationen. Däremot är det inte möjligt att fördela resultatet på de sålda tillgångarna. Man kan inte ens hålla isär finansiella och reala försäljningar. Det finns emellertid planer på att återinföra panelansatsen i HEK. metod för aktier o.d. innebär enkelt ut- tryckt att de som har aktier får en avkastning som motsvarar ett genomsnitt av börsens utveckling. Den genom- snittliga börsutvecklingen bör emellertid inte appliceras på privat- personers aktieinnehav. Det har visat sig att privatpersoner i allmänhet inte är lika skickliga i att få god avkastning av placeringar på börsen som de stora institutionerna. Privatpersoner får därför i genomsnitt en betydligt sämre avkastning på sina tillgångar än vad börsens generalindex ger uttryck för. För att i praktiken kunna använda en modell som på ett rätt- visande sätt tar hänsyn till avkastningen på aktier för individer och hushåll krävs en väl utvecklad förmögenhetsstatistik för en följd av år. Detta krävs bl.a. för att kunna ta fram bakgrundsdata som underlag för att bestämma genomsnittlig omsättningshastighet av t.ex. aktier och aktiefonder. Alla förmögenhetsslag behöver även gås igenom över tiden för att få en uppfattning om avkastningen på olika placeringar såsom aktier, aktiefonder, blandfonder, obliga- tioner m.fl. har en fördjupad förmögenhetsundersökning gjorts på totalnivå . pågår en sådan för . Denna beräknas bli klar . pågår en fördjupad studie av reavinster och -förluster som avser att visa samman- sättning och omfattning. Undersökningarna görs på uppdrag av . Först när dessa undersökningar är klara kan man börja studera beteendemönstren på bl.a. aktiemarknaden för att se hur förmögenhetsstockarna förändras. Man kan då börja dra slutsatser om hur beräkningar av en real avkastning bör byggas upp. Att man inte kan få uppgift om anskaffningsvärdet förrän det år tillgången säljs är dock en kvarstående brist. Eventuell beräkning av inkomsttillägg eller motsvarande för bostadsrätter i inkomststatistiken måste också skjutas på fram- tiden. Visserligen kan en beräkning utföras i HEK på det sätt nationalräkenskaperna gör. Ett problem är emellertid att man därvid inte tar hänsyn till att det åvilar medlemmen att själv svara för det inre underhållet av bostaden. Dessa kostnader för reparation och underhåll kan behöva dras från inkomsttillägget. Avkastning på reala tillgångar Avkastningen på reala tillgångar avser i första hand avkastning på småhus, dvs. egnahem och fritidshus. I inkomststatistiken utgår redovisningen av avkastning på reala tillgångar från vad som redovisas i taxeringen i form av reavinst/-förlust när småhus har sålts. I HEK är det den framräknade verkliga vinsten i löpande priser som räknas som inkomst, före eventuella reduktioner med hänsyn till skatteregler (reavinst brutto). I IoF är det den skatte- pliktiga vinsten enligt taxeringen som utgör inkomsten. Vinsten begränsas dock i båda fallen om man gör en återinvestering i ny permanentbostad i form av småhus eller bostadsrätt. Då kan uppskov med beskattningen ha erhållits för hela eller stora delar av reavinsten till nästa försäljning. Canberrarapporten behandlar även frågan hur man bör mäta avkastningen av ägarebebodda bostäder. I många länder äger man i stor utsträckning sin bostad. I äger av hushållen sin bostad och i . Det begrepp som används för att mäta avkastningen på reala tillgångar är imputerad hyra. I teorin är imputerad hyra skillnaden mellan kostnaden för att hyra den egna bostaden (på en konkurrensutsatt marknad) minus kostnaderna man ådrar sig genom att äga bostaden. Man menar i rapporten att imputerad avkastning på det egna kapitalet av den ägda bostaden också kan mätas som den årliga nyttan genom att omvandla det egna nettokapitalet till en annuitet. Om annuiteten inkluderas i inkomsten, bör man försäkra sig om att den mäts på ett sätt som leder till en högre grad av inter- nationell jämförbarhet. En möjlighet är att använda en låg stats- obligationsränta multiplicerad med nettovärdet av det egna kapi- talet. Detta kan dock ge orimligt höga värden i vissa större städer som t.ex. i , och , vilket skulle resultera i mycket höga värden på boendenyttan. Olikheter i behandlingen av ägda bostäder ger svårigheter vid jämförelse av data och mellan länder. En del äger husen obelånade och har således inga utgifter för huset. Andra bor i subventionerade hus och har jämförelsevis låga utgifter. Hyresvärdet för ägarebebodda bostäder skall i princip vara marknadshyran för ett exakt likadana hus. Eftersom hyran beror på läge och hyresmarknaden kan var väldigt svag i många områden, t.ex. om det finns få hus av samma typ eller att få hus är hyrda i speciella regioner, kan det vara svårt att bestämma lämplig mark- nadshyra. Värdet av förmånen mäts som det imputerade hyres- värdet minus kostnader, inklusive räntor på inteckningslån. I kostnaderna ingår material för eget arbete, driftkostnader, värde- minskning och skatter på fastigheten. Inom EU-SILC har man ståndpunkten att det vore ett stort steg framåt att räkna in imputerad hyra i disponibel inkomst, dels för att uppnå ett mer komplett inkomstbegrepp, dels för att uppnå bättre jämförelse av standarden på boendet, både mellan hushåll i olika boendemiljöer och mellan och inom stater. Det är emellertid bara sju medlemsstater som imputerar hyra för ägarbebodda bostäder i sina nationella definitioner av hushållsinkomst. Metoderna att räkna är olika, från det värde som tas upp till beskattning till en procentsats av värdet på bostaden. I den tidigare nämnda promemorian Fördelning av realjusterade inkomster –1994 har man tagit fram en metod att beräkna ett årligt driftsöverskott för eget hem och fritidshus i stället för att redovisa reavinsten som avkastning. Av promemoria kan man utläsa bl.a. följande: Man ser problem med att värdeökningen av eget hem upp- kommer först vid försäljningen. Om återinvestering sker i ett nytt eget hem eller bostadsrätt skjuts beskattningen dock upp. Man menar att som i inkomststatistiken sätta inkomsten av eget hem och fritidshus till och betrakta utgiftsräntorna som konsum- tion innebär att disponibel inkomst inte påverkas alls vid förvärv av småhus. Däremot ger höjda ränteutgifter en höjd disponibel inkomst på grund av ökade skattesubventioner, trots att belast- ningen ökar på ekonomin. Man har fördelat ut nationalräkenskapernas totala beräknade driftsöverskott för eget hem proportionellt mot småhusens marknadsvärde. För anpassning mot inkomststatistiken har vissa justeringar gjorts, bl.a. har bostadsräntorna dragits ifrån. Det så beräknade driftöverskottet har sedan ersatt reavinsterna och skatte- effekterna av dessa. De fördelar som uppkommer, menar man, är att förändringarna av den disponibla inkomsten visar om företaget eget hem går bra eller dåligt och att den reagerar rätt på ränte- förändringar. Nackdelar är att det är en kalkylmässig inkomst som man inte har i handen och att inkomsten inte blir rätt för det enskilda hushållet utan bara för större hushållsgrupper. Dessutom mäts inte förmögenhetsförändringarna. Ett annat alternativ som tas upp, men som inte testats, är att beräkna en alternativavkastning till det egna kapitalet i fastigheten. Man kan beräkna inkomsten som realräntan multiplicerad med Dock kvarstår problemet med att ränte- förändringar påverkar disponibel inkomst via skattesubventionerna. I nationalräkenskaperna (NR) skall enligt internationella rekom- mendationer ett nyttjandevärde skattas för boendet i eget hem. Man mäter således inte hushållens utgifter för egnahemsboende, utan i stället beräknas en alternativkostnad som anger hur mycket man skulle ha betalat om man hyrt bostaden. I är det inte vanligt med uthyrda småhus, varför underlaget för att skatta nyttjandevärdet med hjälp av faktiska hyror för småhus är be- gränsade. I stället bestäms nivån med stöd av hyreskostnaden i flerfamiljshus med motsvarande standard. Dessutom görs ett tillägg för tillgång till garage. Driftsöverskott för småhus är i NR lika med förädlingsvärde för egnahem och fritidshus minus fastighetsskatt plus subventioner minus kapitalförslitning. Förädlingsvärdet utgörs av kallhyra inklu- sive garage minus förbrukningskostnader. Beräkningarna i NR utgår , då det finns en totalunder- sökning över antalet småhus enligt Folk- och Bostadsräkningen (FoB). Man beräknar ett basårsvärde för . Dessutom kompletteras antalet småhus med genomsnittlig yta och hyra per kvadratmeter för hyresrätter från BHU (Bostads- och hyresunder- sökningen). Beräkningen är stratifierad på region, byggnadsår och lägenhetsstorlek. därefter skrivs bostadsstocken fram med förändringen av kapitalstocken, som förutom nybyggnader även tar hänsyn till bl.a. rivningar och omklassificeringar, t.ex. fritidshus som blivit permanentboende. Småhusen har en större koncentra- tion i landsbygden än hyreshusen, varför den genomsnittliga hyran för småhus är något lägre än för lägenheter. Kallhyran erhålls residualt som varmhyra minus uppvärmnings- kostnaden. Bränslekostnaden för uppvärmning beräknas som total- yta i småhus multiplicerat med bränslekostnaderna. Enligt direk- tiven skall garage och parkeringsplatser inkluderas, varför det görs ett tillägg för garage och parkering med hjälp av hyra för garage enligt IKU (Intäkts- och Kostnadsundersökningen). Från förädlingsvärdet dras fastighetsskatt bort och subventioner (räntebidrag) läggs till. Fastighetsskatten ingår även i den slutliga skatten och för att undvika dubbelavdrag dras den bort därifrån. Kapitalförslitningen beräknas på ett beräknat nyanskaffnings- värde. Man beräknar först ett marknadsvärde för byggnaderna genom att multiplicera det taxerade byggnadsvärdet med den för året aktuella köpeskillingskoefficienten. För att få en linjär avskriv- ning på nyanskaffningsvärdet, i stället för en degressiv avskrivning av restvärdet, räknar man upp marknadsvärdet till ett nyan- skaffningsvärde. Markvärdet räknas fram som ett restvärde genom att multiplicera taxeringsvärdet för hela fastigheten med köpe- skillingskoefficienten och därefter dra ifrån det beräknade mark- nadsvärdet på byggnader. Efter avdrag för kapitalförslitning åter- står ett driftsöverskott för egnahem. För fritidshus beräknas nyttjandevärdet som summa kostnader för vatten, avlopp, sophämtning, reparationer, ränta, försäkring, kapitalförslitning och fastighetsskatt. Fritidshusens andel av små- husen skattas med hjälp av taxeringsvärdet. Som motvikt till driftsöverskottet tillåter nationalräkenskaperna, till skillnad från inkomststatistiken, avdrag för ränteutgifter, dvs. förutom för räntor på lån nedlagda i småhusfastigheterna även för konsumtionsräntor. Ränteutgifterna redovisas under kapital. Inkomststatistiken innehåller som tidigare nämnts ingen be- räkning av driftsöverskott för småhus. I stället mäts avkastningen av reala tillgångar med utgångspunkt från i taxeringen redovisade reavinster och reaförluster vid försäljning. I det följande beskrivs hur en beräkning av driftöverskottet för småhus skulle kunna göras i inkomststatistiken. För att beräkna driftsöverskott för småhus i inkomststatistiken måste först fastställas vilka fastigheter som är aktuella. Information kan hämtas från inkomsttaxeringen, fastighetstaxeringsregistret och intervjudata. För fastigheter gäller olika skatteregler beroende på om fastigheten är en privatbostadsfastighet eller närings- fastighet. Endast småhus (en- och tvåfamiljshus) som används som privatbostad och obebyggd tomtmark (avsedd att bebyggas med en privatbostad) kan vara privatbostadsfastigheter. Jordbruksfastig- heter är näringsfastigheter, men en- och tvåfamiljshus med till- hörande tomtmark på jordbruksfastigheter räknas som privat- bostadsfastigheter om de är privatbostäder. Ett småhus som i huvudsak är avsett att användas för permanent boende eller som fritidsbostad är en privatbostad. Att ett småhus varit uthyrt till utomstående hindrar inte att det är en privatbostad. Detta förutsätter dock att man har för avsikt att inom överskådlig tid använda huset som bostad för egen del eller åt närstående. Om ett småhus inte uppfyller kraven för att betraktas som permanent- bostad utgör det näringsfastighet. Det egna brukandet av en privatbostadsfastighet utlöser inte någon inkomstbeskattning. I stället tas fastighetsskatt ut. Uthyr- ningsinkomster beskattas under inkomst av kapital. näringsfastighet utgör intäkt av näringsverksamhet varvid alla kostnader för fastigheten får dras av. Fastighetsskatt tas ut både för småhus och för näringsfastig- heter. För privatbostadsfastigheter är skatten inte avdragsgill. För näringsfastigheter är den avdragsgill i näringsverksamheten. Det är alltså endast de småhus som utnyttjas som privatbostads- fastigheter som är aktuella för beräkning av driftsöverskott. Om privatbostadsfastigheten används för permanent boende anses den som ett eget hem, annars utgör den fritidshus. Att beräkna avkast- ning för småhus som hyrs ut eller som ingår i näringsverksamhet måste undvikas. Beräkning av driftsöverskott för egnahem i HEK Möjligheterna att beräkna inkomst av eget hem och fritidshus i urvalsundersökningen Hushållens ekonomi (HEK) har undersökts inom SCB. Resultaten redovisas i det följande. Beräkningar har utförts dels på det sätt som har tillämpat genom att fördela ut totalsumman av driftsöverskottet enligt natio- nalräkenskaperna proportionellt mot marknadsvärdet på husen i , dels med ansatsen att bygga upp driftsöverskottet med hjälp av de komponenter som nationalräkenskaperna använder. Även beräkningar med en alternativavkastning på det egna kapitalet har gjorts. Beräkningarna har utförts i FASIT, där man kan simulera olika scenarier med hjälp av dataunderlaget i HEK. För att kunna göra dessa beräkningar krävs att man i HEK kan bestämma vilket småhus som är det egna hemmet, det man är bosatt i. Detta kan göras med hjälp av intervjusvaren och information i folkbokföring och fastighetstaxeringsregistret. För att beräkna ett driftsöverskott med hjälp av nationalräken- skapernas metod krävs att ett hyresvärde kan beräknas med hjälp av bostadens antal rum och bostadsyta. Dessa uppgifter hämtas från intervjun. Ytan kan alternativt hämtas från fastighetstaxerings- registret. Med hjälp av dessa data och uppgift om i vilken kommun fastigheten ligger kan en kvadratmeterhyra för varje eget hem bestämmas. Detta görs med hjälp av tabeller från Bostads- och hyresundersökningen (BHU), vilka visar kvadratmeterhyror för beståndet av hyreslägenheter. Kommunerna är här grupperade i fyra regioner: , , övriga större kom- muner med mer än 75 000 invånare och övriga kommuner. Ett problem vid beräkningarna har varit att differentiera kvadrat- meterhyror efter fastighetens ålder. Tabellerna i BHU är uppdelade efter antal rum och innehåller också en åldersfaktor – färdig- ställandeår. Den åldersfaktor som finns i inkomststatistiken är värdeår.