sou · GQB371 · 2003-01-01 00:00:00 — En närliggande och viktig fråga gäller polisens möjligheter att i olika dataregister bevara och utnyttja de uppgifter som har kommit fram i samband med en riskbedömning. En sådan bedömning innehåller ju information som kan vara värdefull i framtida ärenden. RPS bör därför också få i uppdrag att undersöka hur information om hotbilder mot utsatta kvinnor och andra närstående kan bevaras i polisens olika register och fungera som varningssignaler i nya ärenden, inte minst då polisen kallas till platser där sådant våld 8 Se – Bedömning av risk för framtida partnervåld. Manual med instruktioner och kommentarer, P. , . , och (svensk översättning av och ), Psykiatriskt regionvårdscentrum, , 1999 Förslag till ytterligare åtgärder förekommit tidigare eller en jourhavande åklagare skall ta ställning till frågan om anhållande. Utredningens bedömning: RPS och RÅ får i uppdrag att främja användningen av tekniska hjälpmedel vid utredningen av ärenden om våld i nära relationer. En god dokumentation av brottsplatsen och målsägandens skador är av stor betydelse för en framgångsrik brottsutredning i ärenden om våld inom familjen. I dessa fall står ofta kvinnans ord mot mannens, och utan teknisk bevisning kan det därför vara svårt för åklagaren att styrka åtalet. Ett bra sätt är att videoinspela såväl brottsplatsen som skadorna. Denna teknik kan också vara bra att använda i samband med förhöret med den våldsutsatta kvinnan. På så sätt kan hennes förutsättningar för att orka medverka i brottsutredningen stärkas. Vid flera polismyndigheter används tekniken på nu beskrivet sätt. Tekniska hjälpmedel används dock inte i samma utsträckning överallt. Det kan därför sättas i fråga om polisen verkligen utnyttjar sina tekniska hjälpmedel i den utsträckning som det är möjligt och önskvärt. Vi förslår därför att RPS och RÅ får i uppdrag att främja användningen av tekniska hjälpmedel vid utredningen av ärenden om våld i nära relationer. I den mån det bedöms erforderligt skall också gemensamma riktlinjer för användningen av sådana hjälpmedel utarbetas. Utredningens bedömning: RPS, RÅ och DV får i uppdrag att fortsätta att arbeta för korta handläggningstider i ärenden rörande våld i nära relationer. En fråga som upplevs som väsentlig för många brottsoffer är handläggningstiden av ärendet hos berörda myndigheter, främst polis, åklagare och domstol. Detta gäller särskilt personer som utsatts för våld av en närstående. Om brottsutredningen och processen i domstol drar ut , innebär det ofta en stor påfrestning för de kvinnor vars män anmälts för övergrepp. Förslag till ytterligare åtgärder det föreligger en lagakraftvunnen dom i målet är det inte lätt att lämna den traumatiska upplevelsen som övergreppet utgjort bakom sig. Kvinnorna tvingas i stället leva i en osäkerhet som också gör det svårt att få kraft att starta ett nytt liv. Som konstaterats i kapitel 4 går det emellertid ibland allt mellan anmälan av ett brott och dom i målet. Detta kan innebära att bevisningen blir sämre men också att gärningsmannen hinner begå ytterligare våldsbrott innan de första hunnit lagföras. Våld mot kvinnor är ett prioriterat område för polis och åklagare. Mycket arbete har redan lagts ned på att effektivisera dessa myndigheters arbete med familjevåldsärendena och därmed korta genomströmningstiden. Också för domstolarna är målet kortare handläggningstider. Enligt regleringsbrevet för är ett av målen för den dömande verksamheten att brottmålen skall handläggas på ett rättssäkert och effektivt sätt. Inriktningen är att genomströmningstiderna och målbalanserna skall minska. Även om åtgärder alltså har vidtagits för att korta handläggningstiderna inom rättsväsendet är det viktigt att arbetet fortsätter. Vi föreslår därför att RPS, RÅ och DV i sina regleringsbrev får i uppdrag att fortsätta att arbeta för korta handläggningstider i ärenden rörande våld inom familjen. 5.2.7Fler insatser riktade till männen Utredningens bedömning: får i uppdrag att i samråd med utveckla nya metoder och program som rör mäns våld mot kvinnor. har insatser av olika slag varit inriktade mot att skydda de våldsutsatta kvinnorna. efterfrågas allt mer arbetsmetoder som tar sikte på männen. För att på lång sikt komma till rätta med våld inom familjen krävs också att förebyggande insatser riktas till männen i syfta att minska risken för återfall i brott. Mansjourer och andra mansorganisationer bedriver visst aktivt arbete för att förebygga och förhindra mäns våld mot kvinnor. I kvinnofridspropositionen avsattes också medel till dessa organisationer för att ytterligare utveckla metoder och modeller i frågor som rör mäns våld mot kvinnor.9 9 Se prop. 1997/98:55 s. 63 Förslag till ytterligare åtgärder Även inom kriminalvården finns program mot våld, men dessa kan långt ifrån möta det behov som finns. Det är därför angeläget att det utvecklas nya metoder och program som rör mäns våld mot kvinnor och som dömda män kan genomgå under verkställighet av ett fängelsestraff. Sådana program mot våld bör också kunna användas som föreskrift i samband med en dom på skyddstillsyn. Likaså bör behandlingsplanen vid en dom på kontraktsvård kunna innehålla genomgång av ett program mot våld eventuellt i kombination med missbruksvård och/eller psykiatrisk vård. Vi föreslår därför att får i uppdrag att i samråd med utveckla nya metoder och program som rör mäns våld mot kvinnor. Utredningens bedömning: får i uppdrag att i samråd med utvecklingsarbete inom angående vissa frågor rörande våld i nära relationer. har på olika sätt utvecklat sitt arbete mot våld i nära relationer. Bl.a. fick i samband med kvinnofridsreformen i uppdrag att leda ett utvecklingsarbete i syfte att initiera och stödja kompetensuppbyggnad och metodutveckling inom socialtjänsten.10 Det återstår dock mer att göra också inom . bör därför få i uppdrag att i samråd med fortsatt utvecklingsarbete inom rörande våld inom familjen. Arbetet bör syfta till att främja och stödja kommunernas arbete med vissa särskilda frågor som rör våld mot närstående och som vi kartlagt i kapitel 4. En sådan fråga gäller inrättandet av fler socialjourer. I vissa större och befolkningstäta kommuner har socialförvaltningarna inrättat socialjourer som är öppna under icke kontorstid. Dessa samarbetar med polisen och kan och följa med eller komma till en adress när polisen fått ett larm om våld i hemmet. Det finns dock behov av socialjourer på fler ställen i landet. En annan fråga gäller behovet av fler skyddade bostäder, t.ex. i form av ett kriscentrum på samma sätt som finns inom i . Det behöver också vidtas åtgärder, t.ex. 10 Se prop. 1997/98:55 s. 39 ff. Förslag till ytterligare åtgärder upparbetade kontakter med vissa fastighetsägare, så att det blir lättare för utsatta kvinnor att få en ny, permanent bostad efter den akuta tiden i ett skyddat boende. Här är det också viktigt att olika kommuner samarbetar eftersom en förföljd kvinna inte sällan behöver byta bostadsort. Ytterligare en fråga för gäller de grupper av kvinnor som har svårt att få stöd och skydd trots att de har ett mycket stort skyddsbehov. Det gäller missbrukare, psykiskt störda och prostituerade. Nya metoder och arbetssätt behöver utvecklas för att hitta lämpliga stöd- och hjälpinsatser beträffande dessa grupper. Problembilden är ofta komplex, och det är därför i dessa fall särskilt viktigt med ett helhetstänkande kring varje individ. En annan grupp som är i stort behov av hjälp och skydd och som har uppmärksammats allt mer är flickor och unga kvinnor i strängt patriarkala familjer som lever under hot eller tvång. Dessa flickor och kvinnor står ibland helt ensamma utan stöd eftersom den närmaste familjen och släkten i vissa fall aktivt eller passivt understödjer hoten och våldet. Också här krävs mera kunskap, nya arbetsmetoder och attitydpåverkan. Ännu en grupp som behöver mer uppmärksamhet i familjevåldsfallen är barnen. De är ofta själva brottsoffer och måste få möjlighet till skydd och till att bearbeta sina upplevelser. kan de i vart fall behöva ett fungerande umgänge med båda sina föräldrar. Det är viktigt att handläggningen av en vårdnads- eller umgängesutredning i samband med ett familjevåldsärende sker med särskild omsorg och hänsyn till kvinnan och barnen. Flera olika projekt har genomförts rörande utsatta barn. Det är dock angeläget att utveckla nya metoder för att möta barn som lever i risksituationer. 5.2.9Ökat ekonomiskt stöd till kvinnojourerna Utredningens bedömning: Kvinnojourerna bör inom ramen för sin ideella verksamhet få ett ökat ekonomiskt statligt stöd. Det är en självklarhet att det allmänna har det grundläggande ansvaret för att våldsutsatta kvinnor och deras barn får det stöd och den hjälp de behöver. Det arbete som utförs av kvinnojourerna på området utgör dock ett mycket värdefullt komplement till t.ex. insatser. Alla aktörers engagemang behövs. Förslag till ytterligare åtgärder många kvinnor ger jourerna ett alternativ till myndigheternas insatser genom att erbjuda hög tillgänglighet, garanterad anonymitet och tillfälle att möta andra kvinnor i samma situation. Antalet kvinnojourer och tjejjourer har successivt ökat , men fortfarande saknar många kommuner i landet en kvinnojour eller tjejjour. Kvinnojourerna är beroende av stöd från det allmänna. Bidrag utgår främst från kommunerna. De ekonomiska villkoren kan därför variera mellan de lokala jourerna. Det utgår också årliga statsbidrag till organisationer som motverkar våld mot kvinnor, däribland kvinnojourerna. Medlen disponeras av . Vi anser att det är angeläget att kvinnojourernas verksamhet får möjlighet att utvecklas ytterligare så att fler utsatta kvinnor och barn kan få hjälp. Det vore bl.a. värdefullt om kvinnojourer och tjejjourer kunde inrättas på orter som saknar jour. Det ekonomiska stödet från staten bör därför öka, förslagsvis med . Ökningen kan t.ex. fördelas på första året, andra året och tredje året. En sådan ökad satsning från statens sida innebär dock inte att kommunernas stöd skall minska. Tvärtom behöver det ekonomiska stödet från kommunerna också öka. Ekonomiskt stöd från det allmänna medför med nödvändighet anspråk på insyn och viss kontroll. Dessa element bör emellertid inte mer än nödvändigt få inkräkta på kvinnojourernas frihet och oberoende. 5.2.10En särskild nationell samordnare Utredningens bedömning: En särskild samordnare utses med uppgift att N delta i genomförandet av den Nationella handlingsplanen, N samordna övriga nationella insatser mot våld i nära relationer, N arbeta som opinionsbildare, N fungera som kunskapsbank, N följa forskningen om våld inom familjen och N kontinuerligt utvärdera de insatser som vidtas på området våld i nära relationer. Vi har i kapitel 4 pekat på behovet av en förstärkt nationell samordning av insatserna rörande våld i nära relationer. För att tillgodose detta behov bör en särskild samordnare utses när den Förslag till ytterligare åtgärder Nationella handlingsplanen antas. Inrättandet av en samordnare står väl i överensstämmelse med internationella rekommendationer.11 Samordnaren bör först och främst få i uppgift att delta i genomförandet av den Nationella handlingsplanen. Detta innebär bl.a. att han eller hon kan vara berörda myndigheter behjälplig med kunskap och goda råd vid genomförandet av de nya myndighetsuppdragen vi har föreslagit. Samordnaren bör i denna del av sitt arbete initiera ett aktivt samspel mellan myndigheter, kommuner och ideella organisationer på området. Det är också viktigt att de insatser som företas på central nivå förs vidare till regional och lokal nivå. Samordnarens uppdrag bör dock inte knytas enbart till den nya handlingsplanen. För att arbetet mot våld i nära relationer skall bli effektivt bör samordnaren ges behörighet att samordna också andra nationella insatser mot våld inom familjen. Det kan röra sig om t.ex. myndighetsuppdrag som lämnats i andra sammanhang. En annan viktig roll som den särskilde amordnaren bör få är att vara opinionsbildare. Samordnaren bör synliggöra frågan om våld i nära relationer genom att delta i debatter och offentliga diskussioner. Ännu en betydelsefull roll för den nationelle samordnaren bör bli att fungera som kunskapsbank. Denna del av uppdraget går ut på att sprida information om lagstiftning och pågående arbete om våld inom familjen. Det är också angeläget att erfarenheter som vunnits genom olika projekt och arbeten tas till vara liksom att goda idéer sprids. Ytterligare en angelägen uppgift för samordnaren bör bli att följa forskningen rörande olika aspekter på våld i nära relationer. Denna forskning är ett viktigt led i en ökad kunskapsutveckling på området. Ett nära utbyte av erfarenheter och idéer mellan forskare, myndigheter och andra som arbetar med dessa frågor är av vital betydelse. Samordnaren kan främja ett sådant utbyte. Vidare bör samordnaren nära följa de projekt och utvecklingsverksamheter som efter beslut från får bidrag från Brottsofferfonden och som rör våld inom familjen. 11 Jfr den ovan nämnda rekommendation från antagen angående våld inom familjen, (2002)5 of to member States on the protection of women against violence (avsnitten 2.2.1 och 5.2.1 i betänkandet) Förslag till ytterligare åtgärder Slutligen bör den nationelle samordnaren få i uppdrag att kontinuerligt utvärdera de olika insatser som vidtas på området våld i nära relationer. Detta inkluderar naturligtvis åtgärderna i den Nationella handlingsplanen. Den särskilde samordnaren bör inrättas inom kommittéväsendet och får därigenom myndighetsställning. Samordnaren skall dock inte ta över ansvar som åvilar eller annan myndighet. Samordnaren bör i ett första skede inrättas för av . Efter halva tiden bör en utvärdering påbörjas. Samordnaren skall och vid behov rapportera till regeringen. Han eller hon skall också komma med förslag till lagändringar, översyner eller andra initiativ på området. 5.3.1Ett nytt institut, skyddad folkbokföring Utredningens förslag: Ett nytt institut, skyddad folkbokföring, införs. Som konstaterats i kapitel 4 föreligger vissa problem med den nuvarande ordningen rörande skydd av personuppgifter. Förfarandet med spärrmarkering är inte lagreglerat, vilket bl.a. innebär att ett avslag på en begäran om spärrmarkering inte kan överklagas. Härtill kommer att sekretesskyddet inom folkbokföringen inte anses tillräckligt starkt för personer som fått en spärrmarkering. Vidare efterlyses mer samarbete mellan skattemyndigheten och polisen när det gäller riskbedömningarna vid utredning om spärrmarkering på motsvarande sätt som vid kvarskrivning. För utredning av sådana frågor har skattemyndigheten rätt att anlita biträde av polismyndighet (se 17 § folkbokföringslagen). Slutligen efterfrågas från olika håll en längre giltighetstid för spärrmarkering. anses emellanåt vara . Till de nu nämnda problemen kommer bekymmer hos myndigheterna med den praktiska hanteringen av skyddade uppgifter. har riktat ett tillkännagivande till regeringen om denna fråga. Utskottet anser att frågan om hur man bör hantera skyddade personuppgifter för att förhindra att uppgifterna läcker ut bör belysas skyndsamt. Förslag till ytterligare åtgärder utskottet ske i det utredningsarbete som pågår. Här nämns bl.a. vår utredning.12 Det föreligger alltså behov av att på olika sätt förändra förfarandet hos myndigheterna när det gäller handläggningen av skyddade personuppgifter. Sekretesskyddet för våldsutsatta personer behöver också stärkas. Att försöka lösa problemen genom att enbart lagreglera förfarandet med spärrmarkering är på de skäl som anförde ingen framkomlig väg (se avsnitt 2.3.12.). I stället bör ett nytt institut införas. Detta bör regleras i både folkbokföringslagen och sekretesslagen. Vi föreslår att personer som utsätts för hot och förföljelse skall kunna medges att bli folkbokförda i särskild ordning med ett högre sekretesskydd än vanlig folkbokföring. Detta institut kan benämnas skyddad folkbokföring. Registrering i särskild ordning bör få ske enbart efter ansökan från den enskilde. Förutsättningarna för att medge skyddad folkbokföring bör vara desamma som gäller vid kvarskrivning, nämligen att den enskilde av särskilda skäl kan antas bli utsatt för brott, förföljelser eller allvarliga trakasserier på annat sätt. Vidare bör skyddad folkbokföring medges endast om den enskildes behov av skydd inte kan tillgodoses genom besöksförbud eller på annat sätt. Skyddad folkbokföring bör få avse även den utsatte personens medflyttande familj. Beslut om skyddad folkbokföring fattas av skattemyndigheten. Ett avslagsbeslut skall kunna överklagas av den enskilde. Skyddad folkbokföring bör få medges för högst i taget. När det inte längre finns skäl för skyddad folkbokföring skall den upphöra. För utredning av frågor om skyddad folkbokföring bör skattemyndigheten få anlita biträde av polismyndighet. Om någon begär att få ut uppgifter om en person som har skyddad folkbokföring, bör sekretessen vara starkare än . Enligt en ny bestämmelse i sekretesslagen bör ett omvänt skaderekvisit gälla i dessa ärenden, dvs. det bör föreligga en presumtion för sekretess. Utlämnande skall då medges endast om det står klart att uppgiften kan röjas utan att skada uppkommer. Frågan är då om de nuvarande reglerna om kvarskrivning fyller någon funktion i det nya systemet. Visserligen kommer skyddad folkbokföring att ge ett högre sekretesskydd än vad nuvarande regler om kvarskrivning kan erbjuda, men om adressuppgifterna faktiskt lämnas ut, är det den rätta, aktuella adressen som lämnas. 12 Se 2001/02:SkU19 s. 30 ff. Förslag till ytterligare åtgärder Detta innebär att det kan finnas ett intresse hos personer som har flyttat att kunna kombinera ett beslut om skyddad folkbokföring med kvarskrivning på den gamla folkbokföringsorten. De nya reglerna om skyddad folkbokföring bör därför förenas med en sådan möjlighet. Det nya institutet är tänkt att ge många av dem som har en spärrmarkering ett bättre skydd som det bör leda till en uppstramning av den praktiska hanteringen av uppgifterna hos myndigheterna. Eftersom förfarandet med spärrmarkering inte är lagreglerat finns det dock inget som hindrar att det förfarandet används också . På så sätt behålls systemet med tre steg; spärrmarkering, skyddad folkbokföring (eventuellt i kombination med kvarskrivning) och fingerade personuppgifter. Eftersom skyddad folkbokföring till skillnad från kvarskrivning inte förutsätter att den enskilde har flyttat blir tillämpningsområdet för det nya institut dock större än för kvarskrivning. Det bör i sin tur innebära att antalet spärrmarkeringar kommer att minska. 5.3.2Utökade möjligheter att få skadestånd Utredningens förslag: Den som begår brott som innefattar våld eller hot eller annat allvarligt angrepp mot en närstående eller tidigare närstående person skall enligt en ny bestämmelse i SkL ersätta målsägandens kostnader för åtgärder som behövs för att skydda sig mot ytterligare sådan brottslighet. En kvinna eller en annan närstående person som utsätts för hot och våld drabbas inte bara av fysisk och psykisk påfrestning utan kan också drabbas av ekonomiska bekymmer. För att skydda sig mot nya övergrepp tvingas brottsoffret ofta själv bekosta olika skyddsåtgärder såsom flyttning, byte av lås, montering av titthål i dörren, installerande av larm, ändring av telefonabonnemang, inköp av skyddsspray och liknande. Kostnaderna för sådana skyddsåtgärder kan uppgå till betydande belopp. I praxis har ibland frågan kommit upp om det är möjligt att få ersättning för denna typ av åtgärder. Enligt gällande skadeståndsregler torde emellertid en våldsutsatt kvinna inte kunna få ersättning av mannen för sådana utgifter eftersom de inte i strikt mening kan sägas utgöra en skada som uppkommit till följd av ett redan begånget brott. Kostnaderna tar i stället sikte på att förhindra Förslag till ytterligare åtgärder ny brottslighet, och sådana är inte ersättningsgilla enligt dagens system. Det är dock rimligt att en person som utsatt en närstående för hot och våld och som därigenom orsakat målsäganden kostnader för olika skyddsåtgärder som syftar till att förhindra ny brottslighet skall anses skyldig att utge ersättning för dessa åtgärder. Även om det i grunden inte handlar om en ersättning av reparativt slag, kan sambandet mellan redan begångna brott och skyddsåtgärderna vara så tydligt att ersättningsskyldighet bör föreligga. Mot bakgrund härav föreslår vi att det i SkL införs en bestämmelse om skyldighet för gärningsmannen att ersätta målsägandens kostnader för åtgärder som behövs för att skydda sig mot ny brottslighet från samme gärningsman. För att ersättningsskyldighet skall föreligga bör det krävas att gärningsmannen begått brott av viss svårhetsgrad. I princip skall det rör sig om upprepade brott för att skyldighet att utge ersättning skall föreligga. Typfallen bör i första hand vara brotten grov kvinnofridskränkning och grov fridskränkning. Skyldighet att utge ersättning bör dock kunna föreligga också vid andra upprepade brott som innefattar ett allvarligt angrepp. I undantagsfall bör ersättning även kunna utgå efter ett enstaka mycket allvarligt brott, t.ex. försök till mord. En ytterligare förutsättning för ersättningsskyldighet bör vara att skyddsåtgärderna i sammanhanget framstår som skäliga. De vidtagna åtgärderna måste med andra ord kunna sägas stå i proportion till det faktiska skyddsbehovet och de tidigare begångna brotten. Ju allvarligare brotten har varit ju mer ingripande bör skyddsåtgärderna få vara. Det måste också i princip föreligga ett tidsmässigt samband. För att vara ersättningsgrundande skall skyddsåtgärderna normalt ha vidtagits i nära anslutning till de begångna brotten. I de fall gärningsmannen döms till ett längre fängelsestraff bör det dock vara möjligt för målsäganden att få ersättning för skyddsåtgärder som företas först i samband med gärningsmannens frigivning. Brottsskadeersättning bör kunna utgå för nu aktuella skyddsåtgärder. Ett tillägg om detta bör göras i brottsskadelagen (1978:413). Förslag till ytterligare åtgärder 5.3.3Besöksförbud i samband med påföljder och verkställighet Utredningens förslag: Det införs en möjlighet för domstolen att i samband med påföljdsbestämningen besluta om besöksförbud i ett brottmål om relationsvåld. Det införs också en skyldighet för kriminalvården att i samband med permissioner, andra vistelser utanför anstalt och frigivning från ett fängelsestraff underrätta åklagaren om fall där förutsättningar för beslut om besöksförbud kan antas föreligga. I departementspromemorian Ytterligare åtgärder för att motverka våld i nära relationer, Ds 2001:73, har ett förslag lagts fram om utvidgat besöksförbud. Bl.a. föreslås att ett besöksförbud skall kunna avse den gemensamma bostaden, om det på grund av särskilda omständigheter finns en påtaglig risk för att den person förbudet avses gälla kommer att begå brott mot en sammanboendes liv, hälsa, frihet eller frid (se närmare avsnitt 2.3.6). Förslaget innebär en viktig perspektivförskjutning genom att det bygger på principen att det är den person som hotar och trakasserar som skall få sin rörelsefrihet inskränkt, inte offret. De föreslagna reglerna ökar möjligheterna att stödja och hjälpa våldsutsatta kvinnor och deras barn och bör därför genomföras. Vi vill i detta sammanhang stryka under att vi anser det angeläget att det pågående arbetet inom med att undersöka om det går att hitta en lämplig lösning på frågorna rörande elektronisk övervakning av besöksförbud bedrivs skyndsamt. Som vi har konstaterat i kapitel 4 efterfrågas emellertid ytterligare vidgade möjligheter att besluta om besöksförbud. Vad som särskilt efterlyses är en möjlighet för domstol att kunna besluta om besöksförbud i ett brottmål om relationsvåld. Enligt gällande regler är det åklagaren som fattar beslut om besöksförbud. Att beslutanderätten ligger hos åklagaren är naturligt bl.a. med hänsyn till ärendenas brådskande natur.