sou · GQB3108d4 · 2003-01-01 00:00:00 — Att mot denna bakgrund träffa muntliga överenskommelser utan att kunna ge dem något substantiellt inne- håll ter sig inte särskilt meningsfullt. Den neutralitetspolitiska doktrinen har sålunda varit tydlig under hela utredningsperioden. Detta har gällt regeringspolitiken, oberoende av politisk sammansättning. Som utredare har jag ägnat särskild uppmärksamhet och mycken tid åt att söka utröna huru- vida militärmyndigheterna och då i synnerhet militärledningen och dess ansvariga befattningshavare, i praktiken, med eller utan de politiskt ansvarigas goda minne, underlåtit att efterleva eller rentav motarbetat den officiellt deklarerade säkerhetspolitiska doktrinen. Viktigast, eller kanske till och med avgörande härvidlag är hur ÖB och Försvarsstaben omsatte statsmakternas försvarspolitiska direk- tiv i den hemliga operativa planeringen. Jag har, som framgår av innevarande kapitel av betänkandet och än mer av avsnitt 6.2, efter noggrann granskning funnit att inget utrymme i planeringen har givits för samverkan med Nato eller någon enskild Natomakt. Ej heller har förberedelse för mottagande av hjälp utifrån givits ut- rymme i den operativa planeringen. Detta är av avgörande betydel- se eftersom ingen militär operation av nämnvärd omfattning kan genomföras utan en detaljerad och tidskrävande planering. Nato:s och hundratals planerare och tiotusentals plane- ringstimmar bär syn för sägen. Den unika insyn jag har haft i militärledningens interna överläggningar genom tillgången till dess hemliga protokoll (avsnitt 7.6) har därtill bekräftat att denna, Samverkan med andra länder ehuru ibland med ogillande, lojalt funnit sig i den offentligt deklarerade politiken. Det kan därför entydigt fastslås att det inte funnits någon substantiell diskrepans mellan den deklarerade politiken och dess praktik i vad avser frågan om förberedelse eller planering för operativ samverkan i krig med främmande makt. Därmed finns det ingen grund för farhågorna att någon regeringschef, vare sig hans namn varit , , eller , vilselett allmänheten om den verkliga naturen av deklarerade säkerhetspolitiska doktrin. Det kanske bör erinras om att den typ av kontakter som rutinmässigt genomfördes i förhållande till Natoländer, såsom främst men också, och , med regeringarnas goda minne syftade till att upprätthålla personliga kontakter vilka kunde vara till nytta i kris eller krigslägen, men på grund av deras muntliga och spridda karaktär omöjligen kunde tjäna som hård krigs- planering. Fredstida förberedelser för operativ samverkan i krig var inte av trovärdighetsskäl förenliga med neutralitetspolitiken. Istället gavs försvaret en svensk profil och några medvetna luckor lämnades inte – luckor som utomlands skulle kunna misstänkas vara planerade att täckas av andra makters stridskrafter i tyst samförstånd med . , , , och var alla fullt medvetna om att neutralitetspolitiken kunde misslyckas och bli angripet. Då – men först då – kunde militär samverkan med angriparens huvudfiende bli aktuell. 7.8Förberedelser för motstånd mot ockupation – stay behind228 beskrev översiktligt frågan om förberedelser för motstånd under ockupation och intresserade sig för detta med utgångspunkt endast om det inneburit förberedelser för att ta emot militärt bistånd från främmande makt. NPK anförde att i planeringsförutsättningarna ingick att det reguljära försvaret kunde bryta samman och att helt eller delvis kunde komma under fientligt herravälde. I en sådan situation 228 Till grund för detta avsnitt ligger, utöver nedanstående noter, också samtal med ett antal personer vilkas identitet emellertid inte kan röjas. Samverkan med andra länder förutsågs befolkningen komma att göra aktivt eller passivt mot- stånd mot inkräktaren, ytterst för att bidra till att tvinga bort denne ur landet och återställa en laglig regering. I fred kunde åtgärder vidtas för att rekrytera pålitliga personer som under ockupation kunde bilda stommen i en motståndsrörelse. Sam- bandsmateriel och vapen kunde anskaffas och viss utbildning ske. Ett nätverk av detta lag kallas ofta med ett engelskt ord för stay behind-organisation.229 En motståndsrörelse är i regel beroende av hjälp utifrån. Mot denna bakgrund kunde det, enligt NPK, finnas skäl för en stay behind-organisation att i fred odla kontakter med eventuella biståndsgivare i utlandet. Man kunde även bedriva en mer eller mindre långtgående gemensam planläggning.230 framhöll att en planläggning för en svensk motverkan vid en ockupation av landet inte innebar defaitism. Det är tvärtom ett uttryck för viljan att till det yttersta bevara landets självständighet och överlevnad som fri nation.231 7.8.2NPK:s bild avseende förberedelser för motståndsrörelser i Av NPK:s betänkande framgår att tjänstgjorde , tjänsteman i den amerikanska underrättelse- tjänsten, senare CIA-chef, vid den amerikanska ambassaden i . Colby uppgav i sina memoarer att hans uppgift hade varit att bygga upp stay behind-nät i , , och . Kommissionen232 konstaterade sammanfattningsvis att uppgifterna växlade rörande hur omfattande Colbys nät var, men 229SOU 1994:11, s. 28, samt 271. 230Frågor rörande de offentliga organens handlande vid ockupation diskuteras i f.d. polisöverintendenten och f.d. Justitiekanslern , Kungl. Krigsvetenskapsakademien tidskrift 1982, s. 1 35. Motstånd mot en ockupa- tionsmakt behandlas i (1988) Motstånd och motståndsrörelser. : Militärhistoriska förlaget. I inledningen av studier till T-kontorets historia, utgiven genom Evabritta , uppger hon att var med om att bygga upp en svensk stay behind-organisation. Han uppges ha varit kvar i organisationens ledning i varje fall . Detta skulle framgå av ett brev till försvarsstabschefen , där anmäler sin önskan att avgå. färdigställde det tidigare nämnda manuskriptet om motstånd i ockuperat land, utgivet . Manuskriptet byggde, enligt författaren själv, huvudsakligen på litteraturstudier. anser att det är rimligt att anta att även egna erfarenheter låg bakom. Se även SOU 1994:11, s. 28. 231Hasselrot och Lännergren a.a, s. 35. samt SOU 1994:11. 232Den bild som fick rörande förberedelser för en mot- ståndsrörelse i grundades väsentligen på muntliga uppgifter. I den mån något skriftligt material existerat, påträffades detta inte, s. 272 ff. Samverkan med andra länder det syntes klart att den på amerikanskt initiativ tillkomna verk- samheten torde helt ha upphört omkring år 1960.233 Parallellt med denna verksamhet fanns i varje fall stommen till en svensk motståndsrörelse med anknyt- ning till fackföreningsrörelsen, näringslivet och försvaret.234 ställdes denna verksamhet, som sköttes helt av svenskar, under statens kontroll. Finansieringen, som tidigare ombesörjts genom bidrag från näringslivet, skedde fortsättningsvis med skattemedel.235 Något eller några statsråd deltog regelbundet i de möten som organisationens ledningsgrupp höll en eller . Detta förhållande hindrade inte att det förekom kontakter mellan företrädare för organisationen och amerikanska respektive brittiska ambassadtjänstemän i , och andra utländska befattningshavare. Dessa kontakter torde enligt NPK främst ha syftat till att göra det möjligt för en motståndsrörelse i ett av ockuperat att erhålla materiellt bistånd från västmakterna. Det torde också ha varit angeläget för organisationen att planlägga förbindelser till den svenska riksledningen, för den händelse den skulle tvingas välja uppehållsort utomlands. Förutom anskaffning av viss radiomateriel torde få om ens några verk- 233SOU 1994:11, s. 28, samt 272; (1978) Honorable men: my life in the CIA. : ; Rapport til fra kommisjonen som ble nedsatt av for å granske påstander o ulovlig overvåkning av norske borgere, 1996, Dokument nr. 15 (1995-96), Lundrapporten s. 457. 234I detta sammanhang kan ett rättsfall i vara av intresse, då Redaktören instämdes till rådhusrätten i misstänkt för brott mot 9. kap 7 § strafflagen, dvs. Efter började denne Finlandsfrivillige att, enligt pressuppgifter, planera för vilka åtgärder som kunde vidtas i händelse av en sovjetisk ockupation och den satts ur spel. Organisationen kallades och beskrevs i media som nazistinfluerad. Enligt uppgift var den ende som åtalades men domen blev friande. Försvarsstabschefen hade fått del av den hemlig- stämplade förundersökningen och skrev ett brev borgmästaren i daterat . Ehuru försvarsstaben ej haft eller har någon del i påstådda organisationsbildning, torde genom förundersökningen på ett flertal sätt framgå, att försvarsstaben planerat och delvis förberett en organisation med närbesläktade syften. Det är av synnerligen vikt, att detta förhållande ej kommer till allmän kännedom. Skulle nämligen under militära ope- rationer någon del av landet temporärt behöva uppgivas, kan fiendens behandling av kvarlämnad civilbefolkning bli beroende av dess kunskap om vissa organisationer överhuvud förberetts på ockuperat svenskt området. [] Ifrågavarande organisations existens har därför av försvarsstaben hållits utomordentlig hemlig, och det är med hänsyn till rikets försvar oundgängligen nödvändigt att den får så förbli. Hbr från Chefen för till borgmästare , , daterat . , ur rådhusrätts arkiv: G II 1:56 brottsmålsakt 627/1952. Brevet klassificerades som kvalificerat hemlig men regeringen hävde sekretessen . 235SOU 1994:11, s. 274. Samverkan med andra länder ställighetsåtgärder ha vidtagits, avslutade Neutralitetspolitikkom- missionen.236 I publicerades uppgifter som kastade visst ljus på stay behind. uppger i om IB att det var sannolikt att IB när man arbetade med det som f.d. utrikesministern benämnt en svensk mot- ståndsrörelse kan ha inspirerats av erfarenheterna i Norge.237 uppgav i ett pressmeddelande med rubriken , tidigare Stay behind , att försvaret etablerade en verksamhet som skulle kunna genomföra evakuering, sabotage och bedriva under- rättelsetjänst på norsk mark i händelse av en ockupation. Denna skulle baseras på erfarenheter från och orga- niserades i s.k. nät. Enligt pressmeddelandet hade Stay behind och senare Okkupsjonsberedskap alltid varit underställt Forsvarets etterrettningstjeneste, dvs. den militära underrättelsetjänsten. hade ett begränsat sam- arbete med utländska tjänster, men stod under norsk styrning och kontroll.238 publicerades i Rapport til fra kom- misjonen som ble nedsatt av for å granske påstander om ulovlig overvåkning av norske borgere – Lundrapporten. Utred- ningen berörde även till en mindre del utvecklingen av stay behind i Norge.239 Därvid framgår att den dåvarande norske försvars- ministern tog initiativ till att en officiell stay behind-organisation etablerades i Norge.240 Enligt Lundrapporten organiserades stay behind i från början i tre nät med ansvar för underrättelsetjänst – Lindus, sabo- tage – organiserat – Roc, och evakuering – Blue Mix, som 237Enn Kokk a.a. s. 365. 238Pressemelding, Forsvarsdepartementet Okkupasjonsberedskap, tidligare Stay behind, 24.11.95, Nr. 093/95, . 239Rapport til fra kommisjonen som ble nedsatt av for å granske påstander o ulovlig overvåkning av norske borgere, 1996, Dokument nr. 15 (1995-96), Lundrapporten. Ordföranden i kommissionen var domaren i högsta domstolen . Vid presentationen var rapporten hemligstämplad men offentliggjordes senare i sin helhet. 240Ibid s. 455. Samverkan med andra länder sagts vara ett amerikanskt initiativ från år 1951.241 I detta samman- hang har det förekommit uppgifter i förknippade med omständigheterna i . Därvid uppges CIA ha varit engagerat vid skapandet av stay behind-strukturer. Man sades i starten ha satsat på , och i syd, och trion , och i norr.242 Det uppges vidare att svenska myndigheter, som en konsekvens av neutralitetspolitiken, inte kunde delta fullt ut, varför upplägget inte blev lika avancerat som i . Enligt uppgift försökte man på svensk sida i gengäld stärka verksamheten genom att bl.a. etablera ett evakuerings- samarbete med , varvid norska Blue Mix uppgavs haft till uppgift att föra svenska nyckelpersoner till England.243 Som ett led i Nato:s beredskap beslöts 1949/50 att stay behind-nät skulle byggas ut i hela , för att verka i händelse av en sovjetisk ockupation. Britter och amerikaner stödde enligt etableringen av stay behind i Norge.244 uppgav vidare att norsk ockupationsberedskap gick samman med tjänster från Nato:s nord- områden , i en organisation för att kunna samarbeta bättre i övnings- och beredskapssammanhang. Huvudbasen för ledning i krig förlades till och uppges ha funnits där . Utbildning av ledande personer genomfördes i huvudsak där. Den alternativa basen anges vara belägen i USA.245 Efter att ha varit i stort sett oförändrade sedan starten, genom- fördes ansiktslyftningar av den norska stay behind-verksamheten. inleddes planläggningen av ett nytt nät – – med uppgift att tillvarata ockupationsbered- skapsuppgifter i en tidig fas av ett krig. reducerades stay behind-organisationen och lades sabotagenätet Roc ned.246 241Lundrapporten s. 456; och , hemmelige haer. Historien om Stay behind (1995), s. 52, samt 91 ff. 242Ronald Bye och Finn Sjue, a.a. s. 80. 243Ronald Bye och Finn Sjue a.a. s. 75. 244Lundrapporten s. 448. 245Lundrapporten s. 457, samt 486. 246Pressemelding, Forsvarsdepartementet Okkupasjonsberedskap, tidligare Stay behind, 24.11.95, Nr. 093/95, ; Stay behind; Lundrapporten s. 453, 457. Samverkan med andra länder 7.8.4Förberedelser för stay behind i Det har förekommit påståenden i media att en stay behind- organisation verkat i . Uppgifterna innebar i huvudsak följande: Det har bl.a gjorts gällande att ledar- skapet övertogs av den f.d. SAF-chefen och försäkrings- direktören , som därmed skulle har ersatt försäkringsdirektören . Verksamheten uppges ha omorganiserats.247 Enligt uppgifter i svenska tidningar skall organisationen ha existerat helt vid sidan av det normala militära systemet och den militära underrättelsetjänsten och dess olika efterföljare, men också vid sidan av ett s.k. krigs-IB.248 Organisationen varit underställd regeringen och för- svarsministern, och skulle träda i funktion i den händelse att den ordinarie försvarsmaktens motstånd krossats och regeringen och inte längre kunde fungera normalt.249 Ledaren uppges ha rapporterat till ett råd bestående av repre- sentanter från olika delar av samhället, däribland LO, TCO, LRF och SAF. Den mer praktiska verksamheten skall ha skötts av en kanslichef var främsta uppgift påstås ha varit att hålla kontakt med i förhand utsedda lokala motståndsledare. Dessa skulle aktiveras i händelse av en ockupation. Upprätthållande av samband med hjälp av ett radionät skulle ha varit organisationens stomme.250 En skribent uppger att kontakt skulle upprätthållas via radio med en eventuell svensk exilregering med säte i t.ex. , liksom med CIA och andra utländska enheter som kunde tänkas stödja en svensk motståndskamp.251 För att säkerställa sambandet med CIA och den brittiska underrättelsetjänsten , skall man ha gått igenom hur radiokommunikation skulle upprätthållas, utbytt kryptonycklar m.m.252 Kommunikationsutrustningen skall ha testats mellan den hemliga ledningscentralen och olika orter i Sverige.253 En flyktled till uppges ha planerats med som mål.254 Vidare har det förekommit uppgifter om att hela eller delar 247Bjarne , , , ; a.a. s.402. 248Bjarne , , . 251Ibid; a.a. samtal med s. 475. 253Enn Kokk a.a. s. 475. 254Thomas , , . Samverkan med andra länder av regeringen och kungafamiljen tillfångatogs eller eliminerades under flykt, skulle organisationen ombesörja att en ny riksledning utropades. Denna skulle fungera från områden som fortfarande hölls av svensk styrkor eller från utlandet.255 I media har uppgifter också cirkulerat rörande förekomsten av ett krigs-IB som skulle ha till uppgift att bl.a. fungera som en motståndsrörelse. Som tidigare nämnts ansåg Justitiekanslern i samband med den s.k. sjukhusaffären i att kunde vara förtjänt av en närmare undersökning. uppgav förre utrikesministern att en av IB:s uppgifter var att bygga upp en svensk motståndsrörelse i händelse av att blev ockuperat. Man byggde, vad förstod, upp ett nätverk över hela landet med personer, ofta i centrala politiska positioner, som skulle kunna vara kvar på hem- orten i den befattningen om någonting hände. Men påståendena om att det s.k. krigs-IB skulle vara en motståndsrörelse har också tillbakavisats i debattinlägg.256 uppgav i om IB att hans intervjuer med och visade, att det har funnits två grenar av en svensk stay behind organisation och detta långt före det tidigare 1970-talets experiment med att bygga upp det benämnt en svensk motståndsrörelse. Thunborg hade redogjort för den organisation som leddes av Linden- crona och under hans egen tid på Försvarsdepartementet av . Synnergren uppgav att IB-chefen på För- svarsstaben organiserade det s.k. kallade krigs-IB.257 förekom påståenden i media om att stay behind organisationer fanns i ett flertal västeuropeiska länder.258 Åtskilligt av vad som ovan redovisats stämmer med den bild som utredningen har. Utredningen har dock inte haft anledning att i detalj utreda dessa uppgifter. Det ligger i sakens natur att en sådan planläggning måste omgärdas med största möjliga sekretess. Även uppgifter om förhållanden som ligger ganska långt tillbaka i tiden kan alltjämt behöva skyddas. Stay behind-verksamheten, eller snarare förberedelserna, hade sin storhetstid under de första decennierna efter 255Bjarne , , . 256Jonas , , ; , Granskningsmakten och sjukhusaffären i . En studie av kontrollorganen och utredningarna i en politisk affär, , , Pk Mom 3, Ht 1997, s. 99. 257Enn Kokk a.a.s. 258Thomas , , . Samverkan med andra länder då erfarenheterna av den tyska ockupationen av ännu var i färskt och plågsamt minne. Tanken på att förbereda landet för en möjlig ockupation hölls ännu vid liv under den senare delen av det . Genom verksamhetens speciella karaktär har det alltså ansetts angeläget att alltjämt vidmakthålla sekretessen runt denna. Det säger sig dock självt att Stay behind-problematiken haft en ytterst marginell, om ens någon, betydelse för svensk säkerhets- politik . 8Sammanfattande iakttagelser och bedömningar Det är enligt min mening svårt att förstå de problem, vägval och beslut som regering och försvarsmakt, dvs. politiker och militärer, hade att ta ställning till under det senare del, utan att ha orienterat sig i den internationella säkerhetspolitiska miljö där det utspelade sig. Ur den myriad av händelser och trender som präglade den internationella utvecklingen 1989, den period som är denna utrednings föremål, har jag sökt lyfta fram de skeenden som jag bedömt bäst kan ligga till grund för analysen av svensk säkerhetspolitik. var ju inte i egentlig bemärkelse en aktör i det . På något sätt pågick detta krig runt omkring oss i alla dess former som en ideologisk kamp mellan kapitalism och socialism, som en maktkamp om geopolitiskt inflytande, eller som en kamp mellan demokrati och diktatur, allt under hotet av den definitiva, existentiella möjligheten av en total och absolut ödeläggelse i ett termonukleärt krig. kunde kanske inte påverka så mycket. I harmoni med våra nordiska grannar lyckades dock med en politik som till omvärlden kunde presentera som en region av stabilitet och lågspänning. En betydande politisk personlighet, , kom att lämna avgörande bidrag till den historiska process som ledde till en fri- görelse av hälften av folk från diktatur och förtryck. framsynta politik att öppna diktaturstaterna och blottlägga dem för demokratiska krafter – förändring genom närmande – startade den process av försoning som möjliggjorde för människor- na i det dåvarande att bryta sig ut ur sin politiska fångenskap. gav utrymme och svängrum åt de nordiska länderna. Ett närmande till de västeuropeiska integra- tionssträvandena behövde inte vara främmande för en neutral stat när de hårda politiska motsättningarna modifierades i avspännings- Sammanfattande iakttagelser och bedömningar Den västtyska politiken öppnade vidare vägen för den stora uppgörelsen i , där – i avsaknad av en formell fred efter – gränserna i efter kriget kunde erkännas och nya projekt i fråga om mänskliga rättig- heter och kontakter kunde påbörjas. Den utrikespolitiska stabiliteten som följde skapade förutsätt- ningar för förändringar och öppnade möjligheter att mötas för människor från öst och väst. De odemokratiska regimerna i Öst- fann det allt svårare att utan fria val och mänskliga rättig- heter legitimera sina maktinnehav. Processen mot upplösningen av det kommunistiska styret i kunde börja. Stormaktspolitiken präglades å ena sidan av politik karaktäriserad som en kontinuerlig upprustning i fråga om såväl kärnvapen som konventionell och marin vapenkapacitet fram till dess den sovjetiska ekonomins gradvisa sönderfall omöjliggjorde ytterligare rustningar. Å den andra förde skiftande amerikanska administrationer med sig egna ambitioner och stödjepunkter. Nixonadministrationen betonade avspänningen och ett utvidgat ekonomiskt och teknisk samarbete med Sovjet- unionen. Med Carteradministrationen åren 1977 1980 började inta en ökad återhållsamhet i vad avsåg teknologiöverföring till Sovjet- unionen och aktiverade frågan om mänskliga rättigheter. sökte man, dock utan större framgång, skapa en ny dyna- mik i nedrustningsförhandlingarna. Reaganadministrationen åren 1981 1988 inledde en kraftig kva- litativ och kvantitativ upprustning, ungefär när den sovjetiska stannade av, och utmanade egen legitimitet genom att karaktärisera som ondskans imperium. Därmed skärptes stormaktsmotsättningarna till den grad att de berörda åren kom att kallas det nya . En högriskperiod följde med utomordentligt små marginaler när det gällde att för- hindra utbrottet av ett öppet kärnvapenkrig. Det kom dock att upphöra strax efter kommit till makten i Kreml. För , med sin alliansfrihet och offentligt deklarerade neutralitetsavsikt, gällde det att finna sin position i stormakternas kraftfält. För våra skandinaviska grannar var definitionen av den säkerhetspolitiska identiteten i detta sammanhang inget problem, man var allierad med . I en stormaktskonflikt var fienden. Till och med för tycktes saken Sammanfattande iakttagelser och bedömningar hade inte samma valsituation. Man kunde inte ha som fiende. Inga krav ställdes om samverkan med väst. som en demokratisk stat grundad på västliga värden hörde ideologiskt hemma i väst men måste säkerhetspolitiskt hålla en tydlig distans just gentemot väst. var det stora och enda hotet, men kunde inte tillåta sig att vara Sovjet- unionens fiende. Båda stormakterna hade förväntningar på . hoppades och förväntade sig att med sin neutralitetspolitik och ett starkt försvar skulle ge stabilitet och ett mått av skydd på norra flanken för och medan , trots skepticism och misstro inrättade sig på att skulle leva upp till den deklarerade neutralitetsavsikten och inte öppna sitt luftrum och territorium för huvudmotståndaren. I den svenska säkerhetspolitiska analysen ingick att väst, främst , om skulle bli angripet och inte fram- gångsrikt lyckas försvara sig, skulle komma till hjälp. Men för att undvika katastrofen att skulle bli angripet av måste neutralitetspolitiken vara trovärdig i ögon. Detta krävde en fredstida politik som demonstrerade att inte operativt förberedde en samverkan med och dess allierade i händelse av en storkonflikt i . hade alltså att formulera en politik som gick ut på att leva mellan å ena sidan ett hot från och å den andra ett förmodat stöd från . I det senare avseendet hade genom den amerikanska politiken, som lagts fast i det märkliga riktlinjedokumentet , utan egen kännedom tillförsäkrats kraftfullt militärt stöd i händelse av angrepp från . Inte heller egna allierade skall enligt dokumentet ha informerats om det planerade amerikanska stödet. Detta skulle omfatta tre aspekter a) bistånd till vid angrepp, b) förbättring av underrättelsesamarbetet, c) samt krigs- materielstöd. I vad avser de två senare punkterna har det med all önskvärd tydlighet visat sig att försett med be- tydande stöd.