sou · GQB31d1 · 2003-01-01 00:00:00 — Vad gäller frågan hur utländska anställnings- och försäkringsförmåner skall behandlas vid samordning angavs i förarbetena att be- stämmelserna i 5 kap. 3 § SkL skulle omfatta även dessa förmåner. Sålunda skulle samordning ske med utländska socialförsäkringsför- måner som utgår enligt i huvudsak samma grunder som förmåner på grund av obligatorisk försäkring enligt lagen om allmän försäkring och lagen om yrkesskadeförsäkring (numera enligt lagen om arbetsskadeförsäkring). Även såvitt avsåg sjuklön eller pension från arbetsgivare på grund av anställningsavtal uttalades att utländska förmåner skulle beaktas.12 Vid bedömningen av om den utländska förmånen skall jämställas med svenska socialförsäkringsförmåner beaktas främst sådana om- ständigheter som finansieringen av ersättningssystemet och förut- sättningarna för ersättning. Utländska anställningsförmåner i form av periodisk ersättning bedöms på samma sätt som svenska anställningsförmåner, dvs. det avgörande är om förmånen bekostas av arbetsgivaren. Utländska förmåner i övrigt, dvs. ersättning för inkomstförlust och förlust av underhåll som inte motsvaras av upp- räkningen i 5 kap. 3 § SkL och ersättning för kostnader och ideell skada, torde behandlas på samma sätt som motsvarande svenska förmåner. Frågan om avräkning har sin motsvarighet i frågan om regress och de mest intressanta rättsfallen om utländska förmåner avser just regressrätten. har i några avgöranden prövat frågan 10Jfr avsnitt 9.6. 11Se a. prop. 12Se a. prop. s. 127 och 166. om utländsk försäkringsgivares regressrätt för utgiven ersättning i anledning av trafikolycka i . Som bakgrund till dessa rättsfall behöver först redogöras för vissa bestämmelser i trafikskadelagen. Regleringen i 5 kap. 3 § SkL är även tillämplig på trafikskadeersättning. En försäkringsgivare, som enligt avtal om annan skadeförsäkring än trafikförsäkring har utgett ersättning för skada i följd av trafik med motordrivet fordon, inträder enligt 19 § andra stycket trafikskadelagen i försäkringshavarens rätt till trafikskadeersättning intill beloppet av den utgivna ersättningen. Detsamma gäller när enligt förbindelse i avtal om olycksfalls- eller sjukförsäkring ersättning har utgetts med det verkliga beloppet av sjukvårdskostnader eller andra utgifter och förluster som olycksfallet eller sjukdomen har medfört. Rätt till återkrav föreligger även om skadeförsäkring tecknats i utlandet och utländsk lag är tillämplig på försäkringsavtalet.13 Detsamma anses gälla för utländsk olycksfalls- eller sjukförsäkring. I rättsfallet NJA 1990 s. 726 prövades om en utländsk försäk- ringsgivare hade regressrätt enligt trafikskadelagen med avseende på ersättning för sjukvårdskostnad i anledning av trafikolycka i . Olyckan hade vållats av en förare som var trafikförsäkrad i ett svenskt bolag, vilket bolag påtog sig betalningsskyldighet för ersättningsgilla skador i anledning av olyckan. Den skadelidande hade tecknat en privat sjukförsäkring hos en tysk försäkringsgivare som i anledning av olycksfallet utgav ersättning för vårdkostnader. Det svenska bolaget ansåg inte att det tyska bolaget hade regressrätt för denna ersättning. uttalade att bestämmelsen i 5 kap. 3 § SkL – trots begränsningen till ersättning för inkomstförlust och förlust av underhåll – inte var avsedd att utesluta att avräkning av socialför- säkringsförmåner i viss utsträckning kunde ske enligt allmänna skadeståndsrättsliga principer även vid bestämmande av ersättning för annan skada. I den mån det var fråga om förmåner som utgår på grund av utländsk försäkring, borde dock i vart fall en förutsättning för avräkning vara att förmånerna utgick efter i huvudsak samma grunder som förmåner från den svenska obligatoriska socialförsäkringen. Det var i målet ostridigt att den skadelidande inte omfattades av den obligatoriska försäkringen i och att han kunnat välja att stå helt utan försäkringsskydd. Av utredningen framgick att den privata sjukförsäkringen finansierades genom beräknade enligt försäkringstekniska grunder och att försäkringen genom ett 13 Jfr prop. 1975/76:15 s. 128. tariffsystem kunde utformas enligt personliga önskemål. Även om försäkringen fullföljde ett ändamål som hos oss tillgodoses inom ramen för socialförsäkringen ansågs den därför inte vara att jämställa med en obligatorisk försäkring enligt lagen om allmän försäkring. Någon avräkning vid bestämmandet av trafikskadeersättningen skulle därför inte ske avseende ersättningen för sjukvårdskostnader och det tyska bolaget ägde rätt att av det svenska bolaget återkräva vad som utgetts. I rättsfallet NJA 1990 s. 734 hade en tysk försäkringsgivare utgett ersättning för inkomstförlust i anledning av en trafikolycka i . Olyckan hade orsakats av en bilist försäkrad i ett svenskt bolag. ansåg att frågan om den tyska försäkringsgivarens rätt till regresstalan skulle bedömas enligt den lag som reglerade försäkringsavtalet, dvs. Enligt tysk rätt förelåg regressrätt. Frågan om den skadelidandes rätt till ersättning borde däremot prövas enligt svensk rätt. Fråga uppkom då om ersättningen var sådan att den enligt 5 kap. 3 § SkL skulle avräknas vid bestämmandet av trafikskadeersättningen och om återkrav därmed var uteslutet. I målet var ostridigt att den skadelidande enligt tysk lag var skyldig att ha sjukförsäkring men begagnat sig av rätten att byta ut medlemskapet i en allmän sjukkassa mot medlemskap i den kassa som administrerades av den tyske försäkringsgivaren. Verksamheten var offentligrättsligt reglerad och finansierades av arbetsgivaravgifter och från de försäkrade. Det var vidare ostridigt att den utgivna ersättningen motsvarade vad som skulle ha utgått om den skadelidande varit medlem i en allmän sjukkassa. Med hänsyn härtill fick ersättningen anses ha utgått enligt i huvudsak samma grunder som förmån på grund av obligatorisk försäkring enligt lagen om allmän försäkring. Eftersom regressrätten inte kan omfatta mera än vad den skadelidande har rätt att erhålla i trafikskadeersättning kunde den tyska försäkringsgivaren inte återkräva den utbetalade ersättningen från det svenska försäkringsbolaget. 8.3Jämförelse med andra länder Hur samordningen av olika ersättningsförmåner vid en personskada skall lösas varierar i olika länder. I vissa länder är det reglerat i lag och i andra följer det av domstolspraxis men utgångspunkten är oftast densamma som i ; den skadelidande skall ha full ersättning för sin skada men inte bli överkompenserad. Den finländska skadeståndslagen innehåller inga regler om sam- ordning men vid beräkning av inkomstförlust sker avräkning enligt praxis i praktiken på ungefär samma sätt som i dock med den skillnaden att avräkningen sker enligt bruttometoden. Från skadeståndet avräknas normalt sådana förmåner som den skadelidande på grund av skadan erhåller från andra håll, t.ex. från det allmänna eller från olika försäkringar. Förmåner från egna försäkringar avräknas inte.14 När skadestånd för inkomstförlust skall bestämmas i skall avdrag göras för lön och andra liknande förmåner, ersättning från socialförsäkringen, pensionsförmåner i anställningsförhållanden och för sådan försäkringsersättning som den skadeståndsskyldige har betalat för.15 Hänsyn kan också tas till annan försäkringsersättning eller annat väsentligt ekonomiskt stöd som den skadelidande har fått eller kommer att få med anledning av skadan. Detta avdrag görs mot ersättning för framtida inkomstförlust. Även ersättning från försäkring som den skadade själv har bekostat, liksom insamlade pengar, kan alltså beaktas. En genomgång av rättspraxis ger emellertid vid handen att möjligheten till avdrag utnyttjas endast när det är fråga om väsentliga försäkringsutbetalningar och i så fall sker ett avdrag som är långt mindre än försäkringsersättningen.16 Det är antagligt att större hänsyn kan tas till försäkringar som är finansierade av annan än den skadelidande.17 Denna skönsmässiga regel är omdiskuterad.18 14Uppgifter från i . Se även bl.a. rättsfallen HD 1988: 20 och 1997: 65. har arbetat med en översyn av den finländska skadeståndslagens bestämmelser om skadestånd vid personskada. Kommittén överlämnar sitt betänkande i nära anslutning till vårt betänkande. Enligt underhandsuppgifter från sekretariat så kommer man inte att lämna några förslag som berör de frågor som vi har att pröva. 15§ 3-1 tredje stycket lov om skadeserstatning. 16I rättsfallet Rt. 1998 s. 639 uppgick försäkringsersättningen till och avdrag från skadeståndet gjordes med . 17Se Lødrup, i erstatningsrett, 4 uppl. 1999 s. 429 ff. 18Se NOU 1994:20 s. 139 ff. Bestämmelsen om avräkning av försäkringsersättningar m.m. är även tillämplig vid beräkning av skadestånd för men samt förlust av underhåll. I skall från skadeståndet för personskada göras avdrag för sjuklön, dagpenning från arbetsgivare eller kommunen, försäk- ringsersättning som har karaktär av skadeersättning samt liknande förmåner som den skadelidande uppbär.19 Detta innebär att försäk- ringsersättning från summaförsäkring inte skall avräknas och normalt är privata försäkringar summaförsäkringar. Med liknande förmåner avses andra sociala ersättningar, utöver dagpenningen, som täcker inkomstförlust eller levnadsomkostnader. När det gäller ersättningar från hjälpfonder och liknande så är det tveksamt om avdrag skall göras då det kan diskuteras om det är en skadeersättning.20 Vid skadestånd för förlust av underhåll sker avdrag endast för förmåner från arbetsskadeförsäkringen. I övrigt sker inga avdrag, vare sig för sociala förmåner eller privata försäkringar.21 När det gäller förhållandena i vissa andra europeiska länder hän- visas till redogörelse i bilaga 2. 8.4.1Netto- eller bruttometod? Kommittén har i avsnitt 6 föreslagit att regressrätt inte skall införas för ersättningar som har betalats från de offentliga försäkringssystemen. Däremot har kommittén i avsnitt 7 funnit att arbetsgivarna bör ges en självständig rätt att framställa skadeståndsanspråk för lagstadgad och avtalsbaserad sjuklön jämte därtill hörande arbetsgivaravgifter. Dessa ställningstaganden innebär att det inte föreligger behov att av regresskäl ändra bestämmelserna i 5 kap. 3 § SkL och övergå till samordning enligt bruttometoden. Enligt alla tillgängliga uppgifter fungerar nettometoden väl vid den praktiska tillämpningen. I den mån det kan vara svårt att beräkna samordningsförmånerna så kan det lösas genom s.k. tills- vidareprövning. Metoden används bl.a. av när livränta skall utgå men inkomstunderlaget vid tiden för nämndens prövning inte kan fastställas eftersom den skadades resterande arbetsförmåga ännu inte kunnat klarläggas. 19§ 2 andra stycket lov om erstatningsansvar. 20Se danska Karnovs kommentar till § 2 lov om erstatningsansvar. 21Se danska Karnovs kommentar till §§ 13 och 14 lov om erstatningsansvar. livräntan bestäms av nämnden till ett visst belopp och , t.ex. . Från detta belopp gör försäkringsbolaget löpande avräkningar av övriga för- måner. Den slutliga regleringen sker sedan när inkomstunderlaget definitivt kan fastställas. Den nackdel som påtalades under förarbetena att det ibland kan vara svårt att uppskatta utvecklingen av samordningsförmånerna kan i sin tur lösas genom att skadeståndet enligt 5 kap. 5 § SkL kan omprövas vid väsentligt ändrade förhållanden. Några praktiska tillämpningsproblem verkar alltså inte vara för- enade med nettometoden och i jämförelse med en bruttometod förefaller nettometoden att väsentligt underlätta skaderegleringen. En viktig fördel med nettometoden är att den skadeståndsansvarige vet vilket skadestånd han skall betala – med viss reservation för den möjlighet som finns att ompröva skadeståndet. Sammantaget menar vi att det inte föreligger anledning att överge nettometoden till förmån för bruttometoden. 8.4.2Bör 5 kap. 3 § SkL omfatta ersättning för kostnader? Den skadelidande skall ha full ersättning för de kostnader som uppkommer med anledning av skadan. Kostnaderna kan avse såväl förfluten tid som framtiden, t.ex. kostnader för egenavgifter i sjuk- vården och kostnader för fördyrade resor till och från arbetet. När skadeståndet för kostnader skall bestämmas påverkas det direkt eller indirekt av förmåner som kommer från andra håll. Vissa förmåner medför att det inte uppkommer någon förlust för den skadade, t.ex. vårdkostnader utöver egenavgifter. Andra utgifter er- sätts i vissa fall helt eller delvis i efterhand av arbetsgivaren eller av ersättningsanordningar som arbetsgivaren finansierar, t.ex. egenav- gifter i sjukvården och kostnader för läkemedel. Kommunerna ger också olika bidrag för att t.ex. handikappanpassa hemmet. Bestämmelserna om samordning i 5 kap. 3 § SkL omfattar vis- serligen inte skadestånd för kostnader. Av andra bestämmelser eller principer följer emellertid att vissa förmåner skall avräknas även när skadestånd för kostnader bestäms. Hänsyn måste tas såväl till för- måner som utgår enligt lagen om allmän försäkring och lagen om arbetsskadeförsäkring som till sådana förmåner som är förenade med regressrätt, t.ex. ersättning för kostnader som betalas direkt av arbetsgivaren och ersättning från olycksfalls- eller sjukförsäkring som avser den faktiska kostnad som uppkommit.22 Vid s.k. summa- försäkring finns regressrätt bara om försäkringsbolaget särskilt förbehållit sig detta, något som mycket sällan lär ske.23 Av allmänna skadeståndsrättsliga principer följer att den skadelidande är skyldig att begränsa sin skada och således bör utnyttja de förmåner som står till buds. Trots att 5 kap. 3 § SkL inte omfattar kostnader sker således ändå avräkning för kostnader. Ordningen har såvitt kan bedömas inte föranlett att den skadelidande blir över- eller underkompenserad i något avseende. En förändring av de skadeståndsposter som anges i 5 kap. 3 § SkL är av den anledningen inte erforderlig. Nästa fråga blir då om ordningen med avräkning för kostnader ändå bör regleras i skadeståndslagen. Det kan ifrågasättas om detta är nödvändigt. Som angetts ovan är det en grundläggande princip att skadan inte skall leda till någon ekonomisk vinst för den skadelidande och att tillämpa denna grundsats vid skaderegleringen synes inte bereda några särskilda problem. Att i lag reglera alla de situationer där ersättning för kostnader kan utgå är komplicerat och skulle kunna medföra åtskilliga gränsdragningsproblem. Vi har därför stannat för att inte föreslå att samordningen av kostnadsförmåner skall regleras i lag. 8.4.3Bör 5 kap. 3 § SkL omfatta ersättning för ideell skada? När det gäller skadestånd för ideell skada skall försäkringsersättning som är förenad med regressrätt avräknas. Det är emellertid i praktiken sällsynt att ersättning från olycksfalls- eller sjukförsäkring är förenad med regressrätt. Dessa försäkringar är normalt summaförsäkringar och således inte relaterade till den faktiska förlusten. Enligt 25 § FAL föreligger inte regressrätt för sådana försäkringar. Visserligen är 25 § FAL dispositiv men det torde vara ytterst ovanligt att försäkrings- bolagen förbehåller sig regressrätt i villkoren för summaförsäkringar.24 Detta innebär i realiteten att dessa försäkringsersättningar inte samordnas med skadestånd. Vi föreslår också att regress inte skall vara möjlig vid summaförsäkringar.25 Vidare skulle en samordning med ersättning från t.ex. en privat olycksfallsförsäkring kunna upplevas som stötande då den ansvarige 1975:12 s. 129 och 160. 23Se avsnitt 9.6. 24Se avsnitt 9.6. 25Se avsnitt 9.9. därmed skulle få dra fördel av att den skadelidande varit förutseende och med egna pengar finansierat ett försäkringsskydd. I övrigt gäller inte några allmänna grundsatser om samordning av ideell ersättning och i praktiken sker inte heller någon samordning. Ideell skada är ju också av en annan natur än ekonomisk skada. En ideell skada har samband med personliga, delvis känslomässiga, upplevelser och det går inte på samma sätt som vid ekonomiska förluster att fastställa förlusten i pengar.26 Det är alltså tveksamt om skadeföljder av rent ideell karaktär överhuvudtaget kan över- kompenseras. Vi anser därför att en utvidgning av samordningsreglerna till att även omfatta ersättning för ideell skada inte bör komma i fråga. 8.4.4Avgränsningen i 5 kap. 3 § SkL Vid kommitténs genomgång av de förmåner som skall avräknas vid ersättning för inkomstförlust och förlust av underhåll har inte framkommit något som innebär att avgränsningen i 5 kap. 3 § SkL bör ändras med hänsyn till de ersättningsmöjligheter som finns . Det bör påpekas att flera utredningar har lämnat förslag till nya ordningar för försäkringsersättningar vid sjukdom respektive ar- betsskada.27 En eventuell omläggning av socialförsäkringssystemet kan självfallet få betydelse för avräkningsreglernas närmare utform- ning. 8.4.5Samordning av utländska förmåner En särskild fråga gäller hur utländska anställnings- och försäkrings- förmåner beaktas vid tillämpning av 5 kap. 3 § SkL. Såvitt kan be- dömas sker samordning på det sätt som förutsattes i förarbetena.28 Utländska socialförsäkringsförmåner samordnas när de utgår enligt i huvudsak samma grunder som den svenska socialförsäkringen och utländska anställningsförmåner när de bekostas av arbetsgivaren. Frågan har också prövats av i de ovan berörda 26Jfr , Skadeståndsrätt, 6 uppl. 2000 s. 359. 27Se bl.a. SOU 1998:37, SOU 2000:78 och SOU 2000:121. 28Se a. prop. s. 127 och 166. rättsfallen, vilka bekräftar det synsätt som har kommit till uttryck i förarbetena.29 Försäkringsbranschen har uppgivit att regresskrav från utländska försäkringsgivare är sällsynta. När de förekommer avser de främst trafikförsäkringen. De praktiska problem som uppstår sammanhänger med bedömningen av om den utländska förmånen utgår efter i huvudsak samma grunder som förmåner från den svenska socialförsäkringen. Det rör sig alltså främst om bevis- eller tilllämp- ningsproblem i det enskilda fallet. I övrigt har det från branschens sida inte påtalats några praktiska problem vad gäller avräkningen av utländska förmåner.30 Vi har vid vår genomgång av frågan inte heller funnit något förhållande som medför behov av lagändringar. Då rättsläget är klarlagt genom avgöranden i är det inte heller nödvändigt att uttryckligen ange i bestämmelsen att den också omfattar utländska förmåner. 29Se avsnitt 8.2.1. 30Vad som däremot uppfattas som inkonsekvent är det skydd som förare av utlandsregistrerade fordon åtnjuter. Utländska trafikförsäkringar omfattar normalt inte föraren och i den mån en motpart inte är helt eller delvis vållande stannar utgiven ersättning till utländsk förare på . och har i skrivelse till föreslagit vissa ändringar. De frågor som aktualiseras i skrivelsen bereds i departementet och avsikten är att de skall behandlas i en departementspromemoria. 9Regressrätt för försäkrings- bolagen Enligt direktiven skall vi i denna del gå utanför personskadeområdet och behandla försäkringsgivarnas regressrätt såväl vid personförsäkring som vid skadeförsäkring. Vi skall beakta de förslag om försäkringsbolagens regressrätt som har lagts fram tidigare i olika sammanhang samt den regressöverenskommelse som försäk- ringsbolagen har träffat sinsemellan. Vårt arbete skall enligt direktiven även omfatta en översyn av re- gressreglerna i trafikskadelagen. Dessa motsvarar delvis bestämmel- serna om jämkning av trafikskadeersättning på grund av den skadades eget vållande. Jämkningsfrågorna behandlas i annan ordning inom . Med hänsyn till det nära sambandet mellan regress och jämkning bör bestämmelserna om detta behandlas i ett sammanhang och vi avstår därför från att behandla regressbestämmelserna i trafikskadelagen. Trots detta har vi valt att redovisa trafikförsäkringsbolagens regresspraxis i bilaga 4 då dessa uppgifter kan vara av värde för framtida överväganden. Försäkringsavtalslagen (FAL) är tillämplig på alla typer av försäkring med undantag för offentliga försäkringar och återförsäkringar. Den är inte heller tillämplig på försäkringar som avses i konsu- mentförsäkringslagen med undantag för vissa bestämmelser som tillämpas i förhållande till annan än försäkringstagaren. Bl.a. gäller detta 25 § FAL.1 FAL skiljer mellan skadeförsäkring och personförsäkring. Per- sonförsäkring är liv-, olycksfalls- och sjukförsäkring medan skade- försäkring är all annan försäkring. Skadeförsäkring kan omfatta varje lagligt intresse som kan uppskattas i pengar och den kan avse 1 Trafikförsäkringen och patientförsäkringen regleras visserligen i trafikskadelagen respektive patientskadelagen men FAL är tillämplig om inte annat sägs i de särskilda lagarna. försäkringstagarens eller tredje mans intresse. De flesta typerna av skadeförsäkring avser egendomsförsäkring (eller sakförsäkring), t.ex. brandförsäkring och stöldförsäkring. En annan typ av skadeförsäkring är bl.a. ansvarsförsäkringen. Ansvarsförsäkring är en skadeförsäkring trots att den även kan täcka skadestånd för personskada.2 9.225 § försäkringsavtalslagen m.m. Regleringen i 25 § FAL innebär vid skadeförsäkring att försäk- ringsbolag som ersätter skada inträder i den försäkrades rätt till skadestånd av annan, när denne orsakat skadan uppsåtligen eller genom grov vårdslöshet eller ansvarar oberoende av vållande (rent strikt ansvar). Någon regressrätt finns dock inte mot den som enligt 3 kap. 1 och 2 §§ SkL endast svarar för annans vållande (dvs. vid skadeståndsansvar för arbetsgivare och det allmänna). Vid personförsäkring gäller som huvudregel att försäkringsbolaget inte får återkräva ett utbetalt försäkringsbelopp av den som framkallat försäkringsfallet eller som annars är skyldig att utge skadestånd. För det fall att försäkringsbolaget vid olycksfalls- eller sjukförsäkring åtagit sig att utge ersättning för sjukvårdskostnader eller andra kostnader och förluster med det verkliga beloppet gäller dock samma regler som vid skadeförsäkring och bolaget har således regressrätt vid uppsåt, grov vårdslöshet samt strikt ansvar. Huvudregeln innebär alltså att vid summaförsäkring där ersättning utgår med i förhand bestämda belopp föreligger inte regressrätt. Bestämmelserna i 25 § FAL är dispositiva och försäkringsbolagen kan därför i villkoren förbehålla sig full regressrätt, dvs. även när skada vållats genom enkel vårdslöshet eller vid summaförsäkring.3 Vidare kan försäkringsbolaget, oavsett villkoren, i det enskilda fallet komma överens med försäkringstagaren att bolaget skall inträda i dennes rätt mot den skadeståndsskyldige. Som framgår nedan så är det vanligt att försäkringsbolagen förbehåller sig full regressrätt men också att de trots detta inte alltid utnyttjar möjligheterna att regressa.4 2Vissa försäkringsgrenar behandlas särskilt i FAL men dessa är endast en del av de grenar som finns. Denna indelning utgår ofta från organisatoriska eller villkorsmässiga indelningar som var vanliga vid lagens tillkomst och fortfarande delvis är användbara. beror indelningen på det sätt som skadan uppstått (t.ex. brandförsäkringen), ibland på den egendom som försäkringen skyddar (t.ex. kreatursförsäkringen) och ibland på andra omständigheter (t.ex. ansvarsförsäkringen). Se , Försäkringsrätt, 2 uppl. 1965 s. 343. 33 § första stycket FAL. 4Se avsnitt 9.6. För skadeförsäkringens del är i detta sammanhang också be- stämmelserna i 3 kap. 6 § SkL av betydelse. Dessa innebär att ansvar för sakskada grundat på annans vållande kan jämkas om det är skäligt med hänsyn till föreliggande försäkringar eller försäkringsmöjligheter. Bestämmelsen har prövats av högsta instans i ett fall. följde då ett uttalande i förarbetena till skadeståndslagen som utgår från att regress inte skall tillåtas beträffande den del av skadan som överstiger i vederbörande bransch gängse ansvarsförsäkringsbelopp. Det ansågs alltså inte möjligt att utkräva överstigande belopp från skadevållaren själv.5 Även jämkningsreglerna i 6 kap. 2 § SkL är av betydelse för re- gressrätten.