sou · GQB35d4 · 2003-01-01 00:00:00 — Nästan alla med utbrändhets- diagnos uppfattar att problemen helt eller delvis är orsakade av arbetet. Hög arbetsanknytning finns även bland de som lider av psykiska problem i kombination med värk samt människor med ont i nacke, axlar, skuldror och armar. Bland de som menar att sjukskrivningen orsakades av arbetet svarar så många som 2/3 att de påpekade dessa förhållanden för chef eller arbetsgivare innan man blev sjukskriven. Villkor för att komma tillbaka till arbetet: bedömningar och före- ställningar Båda undersökningsgrupperna besvarade frågor kring vilka villkor som var viktiga för att komma tillbaka i arbetet. För den grupp som återgått handlar en sådan fråga om en bedömning, som baseras på erfarenheten att börja arbeta igen. För de fortfarande sjukskrivna speglar svaren icke prövade föreställningar, vilka dock sannolikt påtagligt styr individens preferenser och handlingsmönster. Bedömningar hos de som återgått i arbete Nästan alla som återgått från långtidssjukskrivning upplever att de fått stöd från familj och vänner och nästan tre av fyra uppger att de fått stöd och hjälp från arbetsplatsen. Två av tre uppger att hälsan förbättrats . Bland de med en psykisk diagnos är det så många som som anger förbättring. Tre förhållanden framträder som särskilt viktiga för återgång. Att byta yrke och/eller arbetsplats är ett relativt ovanligt men kraftfullt medel. Mer än 2/3 som bytt tillmäter detta stor eller helt avgörande betydelse för återgången. Förändringar av detta slag väger tungt för både män och kvinnor. Den andra faktorn är arbetstiden. Att ha fått kortare arbetstid väger tungt särskilt för kvinnorna, de äldsta och personer med smärta. Något oväntat är hälsoförbättring inte den viktigaste fak- torn för återgång. För kvinnor väger hälsoförbättring dock betyd- ligt tyngre än för män och är en av de viktigaste faktorerna. För personer med psykiska problem var hälsoförbättringen viktigare för återgång i arbete än för personer med smärta. Bland de långtidssjukskrivna tror att de kommer till- baka i arbete igen under det närmaste året och tror på återgång men längre fram. Män är mer optimistiska om snar återgång än kvinnor. Förbättrad hälsa bedömdes som den särklassigt viktigaste faktorn för att komma tillbaka i arbete bland de långtidssjukskrivna. För kvinnor är en förkortad arbetstid och att arbetet blir mindre stressigt tunga faktorer. Mindre stress är viktigt även för män medan förkortad arbetstid inte väger lika tungt för män som för kvinnor. Yngres föreställningar om villkor för återgång handlar förutom hälsoförbättring i mycket stor utsträckning om att byta yrke, byta arbetsplats, förändrade arbetsuppgifter. Hjälp och stöd från försäk- ringskassan är också en faktor som allmänt bedöms väga tungt för återgång i arbete. Yngre betraktar hjälp och stöd som viktigare än äldre. För personer med psykiska besvär handlar det i större utsträck- ning om att minska stressen i arbetet, byta social miljö och få stöd och hjälp. För personer som lider av smärta är lättare arbete och bra arbetshjälpmedel på vägen till återgång. Det finns stora skillnader mellan hur man uppfattar arbetsgivarens insatser. Bland de privatanställda är det som upp- fattar att arbetsgivaren gjort något som underlättat deras återgång till arbete medan motsvarande andel för kommunalt anställda är , landstingsanställda och inom staten . anser att väntetiderna för utredningar och behandling varit för långa eller t o m orimligt långa. Bland männen har hälften denna uppfattning och bland unga ungefär 2/3. Sjukvård och försäkringskassa får relativt goda omdömen från det stora flertalet vad gäller hjälp och behandling. Däremot är det bara drygt hälften som anger att hjälpen varit till stöd för återgång i arbetet. Minst nytta av hjälpen rapporterar personer med psykiska besvär i kombination med värk, och personer med ledbesvär, fibro- myalgi, ont i nacke, axlar, skuldror och armar. Framtiden: tro, önskningar, farhågor Tro på återgång i arbete. Av de långtidssjukskrivna är det som tror att de kommer tillbaka i arbete igen under det närmaste året och tror att de kommer tillbaka fast det kommer att ta . är tveksamma och tror inte alls att de återgår i arbete. Ålder är den viktigaste särskiljande faktorn i bedömningen. av de som är under 40 tror på återgång. I den äldsta gruppen är det bara 1 på 5 som tror på återgång. Andelen män som tror på återgång är högre än andelen kvinnor. Tron på återgång påverkas inte av huruvida man uppfattar att sjukskrivningen är orsakad av arbetet eller ej. Också åtgärder från arbetsgivaren under sjukskrivningen för att underlätta återgång har signifikant betydelse för tron på återgång. Bland de långtidssjukskrivna har tre av fyra ekonomisk press på sig att återgå i arbete. De som har ekonomisk press på sig att återgå i arbete tror i större utsträckning att de kommer tillbaka. Sam- bandet förklaras i stor utsträckning av att yngre upplever större ekonomisk press och även oftare tror att de kommer tillbaka i arbete. visar resultaten att personer som är i arbete och hade en ekonomisk press på sig att återgå sannolikt är en högriskgrupp. De tror i högre grad än de med bättre ekonomi att de gick tillbaka för tidigt i arbete, att de kommer att långtids- sjukskrivna igen på grund av arbetet, och att de arbetar för mycket med tanke på hälsan. Önskan om att lämna arbetslivet. I hela undersökningsmaterialet var det som angav att de ville ha sjukbidrag, sjuk- eller förtidspension. På grund av tiden som gick mellan det att urvalet drogs och enkäten skickades in fanns som övergått till sjukbidrag eller pension. Åter- stoden vill inte ha denna form för utträde ur arbetslivet. Andelen som vill lämna arbetslivet är betydligt högre bland de äldre och de som har kortare utbildning. Om individen har en känsla av att kunna påverka sin situation och framtid (mastery) är detta en klart bromsande faktor för att lämna arbetslivet. En högre andel bland personer med smärta önskar detta jämfört med perso- ner med psykiska besvär. Det som ökar sannolikheten att man vill fortsätta är framförallt att man saknar sitt arbete, känner sig välkommen tillbaka och upp- lever att någon bryr sig om huruvida man kommer tillbaka eller inte. Arbetsgivarens insatser för återgång i arbete bedöms också som mycket viktiga. Farhågor hos de som arbetar. Nästan en av fyra av de som återgått i arbete befarar att de inte kan behålla hälsan på grund av arbetet. Arbetstiden är en viktig faktor – de som anser att de arbetar för mycket har mindre tro på att de kommer kunna fortsätta vara friska. Av de som återgått i arbete efter långtidssjukskrivning tror en tredjedel att de kommer att bli långtidssjukskrivna igen p.g.a. arbetet – fler män än kvinnor tror detta. Personer med smärta tror i högre grad att de kommer att bli långtidssjukskrivna igen p.g.a. arbetet jämfört med personer med psykiska problem. Arbetstiden är också här en viktig faktor – de som anser att de jobbar för mycket tror i högre grad att de kommer att bli långtidssjukskrivna igen. Attityder till äldre yrkesverksamma I en tredje studie () i temat undersöktes arbetsgivares atti- tyder och inställning till yrkesverksamma personer . 750 slumpmässigt utvalda arbetsgivare telefonintervjuades . Resultaten tyder på att arbetsgivare i allmänhet har en relativt negativ inställning till äldre yrkesverksamma. I genomsnitt anger av arbetsgivarna att de sällan eller aldrig nyanställer personer . Varannan arbetsgivare har uppfattningen att äldre personer har svårare att ta till sig förändringar på arbetsplatsen och att yngre är bättre utbildade. Arbetsgivarna inom utvinning och tillverkningsindustri, finansiell- och fastighetsverksamhet, handel, kommunikation och transport samt hotell- och restaurangbranschen tycks vara mest negativt inställda till äldre yrkesverksamma. Inom utbildning och hälso- och sjukvård är attityden inte lika negativ. Dessa anser i låg grad att yngre personer är bättre utbildade och mer produktiva. Det är även inom dessa branscher som persone r i störst utsträckning nyanställs. Förklaringar kan vara att samlad kunskap och erfarenhet är av stor betydelse inom de båda yrkesområdena och att det råder personalbrist inom dessa branscher. Ett något förvånande resultat är att arbetsgivare vid arbetsplatser som domineras av yngre personer har en mer positiv inställning till äldre yrkesarbetande än arbetsgivare vid arbetsplatser som domi- neras av äldre. Vid arbetsplatser där yngre dominerar anser arbets- givarna i lägre grad att äldre har svårare att ta till sig förändringar och att yngre är bättre utbildade. Det är även dessa arbetsgivare som i högre grad satsar på anställdas och äldres hälsa och kompetensutveckling. Däremot nyanställs färre äldre personer vid dessa arbetsplatser. Ungefär hälften av arbetsgivarna anser att de flesta anställda på arbetsplatsen är utsatta för arbetsmiljörisker såsom olycksfalls- risker, höga ljudnivåer och långa arbetsdagar (övertid). är det mindre än hälften av arbetsgivarna som anser att de anställda i allmänhet och de äldre i synnerhet har möjlighet till flexibel arbets- tid, möjlighet att gå ner i arbetstid samt möjlighet att påverka graden av övertidsarbete. Det är också få arbetsgivare som vidtar särskilda åtgärder för äldre arbetskraft ifråga om arbetsorganisation och hälsofrämjande insatser. Forskningsprogrammet har syftat till ta fram beskrivningar och analyser och inte haft som explicit uppgift att dra praktiska slut- satser. Utifrån resultaten i de olika delstudierna och i viss utsträck- ning närliggande kunskap kan ändå några praktiska förslag och prioriteringar lämnas. En helt självklar utgångspunkt som dock tycks alltmer trängs undan är att vi inte kan räkna med att människor skall vara helt friska och kapabla under sitt liv. Det betyder att arbetsplatser måste anpassas och särskilda insatser göras för de människor och grupper som kommer att vara i otakt med de krav som arbetslivet ställer. En av de viktigare slutsatserna och resultaten från forsknings- programmet är också den stora variationen inom arbetslivet. Varia- tionen är en tillgång i meningen att den visar att det finns ett utrymme för förbättringar och goda kreativa lösningar. I exempel- vis den stora variation som finns i långtidssjukskrivningar mellan kommuner ligger ett löfte om att förhållanden kan kraftigt för- bättras. Variationen är också ett problem i den meningen att varia- tion och olikhet kräver mer av specifika lösningar och insatser, som kan ta tid och kräva tålamod och uthållighet. Därmed naturligtvis inte sagt att det inte behövs generella insatser och lösningar. Ett annat exempel på variationens betydelse är den stora olik- heterna mellan människor i samma åldersgrupp, vilka också ökar med stigande ålder. Även om äldre personer har många gemen- samma erfarenheter och egenskaper, innebär inte detta att de är lika varandra i alla avseenden. Denna kunskap har betydelse för bedöm- ningen av människors kapacitet och potential i arbetslivet. Den individuella variationen är också viktig att beakta när strategier inriktas på generella insatser till stöd för äldre i arbetslivet, efter- som det alltid krävs individuell anpassning. Ålder används vid bedömningar av människor i brist på andra uppgifter. Precisionen och utfallet i genomförda åtgärder kan annars bli låg. Också den bild som framkommer av långtidssjukskrivnas situa- tion är mångfacetterad. Rehabilitering till arbete kan därför betyda mycket olikartade insatser och långt gången individualisering. Till bilden hör att mer än hälften av de långtidssjukskrivna är optimistiska om sin framtid i meningen att de tror att de kan komma tillbaka i arbete. Skillnader i problembild och därmed i kapaciteter och hjälpbehov framträder framförallt mellan människor med olika diagnoser, män och kvinnor och i olika åldersgrupper. Det finns också en stor variation i självtillit, vilket spelar en viktig roll för tron på att komma tillbaka i arbete. Med alltför standardiserade lösningsmodeller kring arbetskrav, arbetstider, pensionering etc. och arbetsgivarnas schablonartade syn på äldre finns stor risk att den växande andelen äldre i befolk- ningen liksom människor som av olika anledningar förlorat en del av sina kapaciteter ses som samhällsproblem och inte som betydel- sefulla krafter för samhällets välfärd och produktion. Målet borde vara att arrangera arbetslivet så att alla som kan, vill och orkar arbeta kvar skall få göra det. För att detta skall kunna uppfyllas är det nödvändigt att arbetslivet arrangeras för att svara mot indivi- duell variation och individuella önskemål och att arbetsgivarna överger sina åldersstereotypier och ökar sina kunskaper om äldres styrkor och svagheter. En omfattande arbetsmiljöforskning i har ganska väl klar- lagt de allmänna förhållanden som skapar ohälsa. Kunskaperna om de bra alternativen är mera bristfällig. Ur handlingsplanens mål om ökad hälsa kan följande generella slutsatser särskilt framhållas. Vi begränsar oss här till vad vi uppfattar som nya rön om arbets- villkor. Områden där insatser av upplysningskaraktär bör göras är: ?För att förebygga utslagning och öka möjligheterna att blir kvar i arbetslivet måste arbetets värld i större utsträckning arrange- ras för flexibilitet ur individens synpunkt. Det handlar om anpassning av arbetsmängd, arbetstider, osv. För att hejda utträdet ur arbetslivet måste större vikt läggas vid människors möjlighet till återhämtning. ?För långtidssjukskrivna framträder åtgärder som möjliggör flexibel arbetstid som det kanske viktigaste instrumentet för att åstadkomma en balans mellan individernas kapaciteter och arbetskraven. Detta gäller särskilt om insatser skall göras till stöd för den kontinuerligt växande gruppen av långtids- sjukskrivna kvinnor. Minskad stress är den andra anpassnings- åtgärden, som kommer att möjliggöra deltidsinsatser både från män och kvinnor. ?För hög fysisk arbetsbelastning bidrar fortfarande i hög grad till utslagning från arbetslivet. Därtill kommer att kombina- tionen stress och fysisk belastning är mycket skadlig. Detta har visats i några tidigare studier och bekräftas på nytt här. Denna kunskap har inte fått bredare spridning och information om detta förhållande måste få genomslag och påverka arbets- uppläggning. Återigen vill vi peka på betydelsen av återhämt- ning. Det finns tecken på att människors återhämtnings- utrymme alltmer elimineras. Orsakerna är många. Här finns behov av en bred diskussion om ansvar, underbemanning, betald och obetald övertid, pauser, gränslösa arbetsuppgifter, sjuknärvaro, kompensationsledighet istället för sjukskrivning osv. ?Aktiva arbeten – höga krav men också hög kontroll i arbets- situationen - är eftersträvansvärda men det finns risker även här. Kvinnor med aktiva arbeten har betydligt större andel med stor sjukersättning än män i detta slag av arbete. Sannolikt kan det handla om att sättet att mäta krav och kontroll inte fångar vissa för kvinnor vanliga typer av arbetssituationer där det är svårt att avgränsa arbetet, bristande stöd och många och snabba organisationsförändringar. Mera forskning behövs men redan nu förtjänar detta uppmärksamhet. ?Hälsoförbättring är av stor betydelse för återgång i arbetet bland långtidssjukskrivna men inte det primära för alla. Med ändrade arbetsförhållanden skulle många kunna arbeta. Om arbetsgivare kan förmås att visa ett större intresse och kreati- vitet för att hitta bra lösningar finns mycket att vinna. Ansvaret för att människor som behöver en ny start i livet får chans till detta behöver tydliggöras. För yngre personer som hamnar i långtidssjukskrivning framträder ett behov av större förändringar såsom byte av yrke och arbetsuppgifter. Det handlar snarare om omskolning än kompetensutveckling. Här behövs satsningar på långa utbildningar som ger ett yrke för framtiden. I de slimmade organisationer tycks det vara allt svårare att hitta plats för personer som av någon anledning inte är högpresterande på heltid och kan ingå i en arbetsgrupp. För att skapa en större arbetsmarknad för byten och arbetsprovning bör stöd ges till bildande av så kallade arbetsgivarringar, där många arbetsgivare med olika behov och olikartad verksamhet går samman och där- igenom skapar en större arbetsmarknad med anställningstrygghet. Sjukvård, sjukförsäkring och företagshälsovård Väntetiderna är för utredningar och behandling är alldeles för långa och insatser måste göras . Väntetiderna leder till helt onödigt lidande, undergräver långtidssjukas ekonomi och hotar återgång i arbete. Värst är situationen för de unga. Ekonomisk press påverkar tron på återgång i arbete. finns uppenbart en fara i att avsiktligt eller oavsiktligt använda ekonomisk press som medel eftersom de som går tillbaka på grund av detta är betyd- ligt mera pessimistiska om sin framtid. Urvalet till vår studie var personer som varit sjukskrivna 1 till . En mer än dubbelt så grupp har varit sjukskrivna längre. Det kan antas att dessa är ännu värre utsatta. Det krävs här snabba insatser som förkortar och eliminerar väntetiderna. Två prioriterade insatsområden kan nämnas. Vård, skola och omsorg. Forskningsresultaten pekar mot att det kan behövas särskilda preventiva insatser i verksamheter som har mycket mer problem med sjukfrånvaro och förtida utträde ur arbetslivet än andra: vård och omsorg är ett sådant. Personal inom dessa områden har inte bara halkat efter när det gäller hälsa och arbetsvillkor utan också löneinkomsterna har släpat betänkligt efter andra (särskilt privata) verksamheter . Problemen är störst för kvinnor eftersom verksamheterna domineras av kvinnor och det huvud- sakligen är kvinnor som träder in i de verksamheter som för när- varande har mest problem med arbetsvillkor, osäkra anställningar, risk för (deltids)arbetslöshet, långa sjukskrivningar och förtids- pension. Av alla kvinnor som var sjukskrivna kom från vård och omsorg, vilket är en kraftig överrepresen- tation. Män i dessa verksamheter har minst lika stora problem med sjukfrånvaro, förtidspension och arbetslöshet som kvinnor, och oavsett ålder, utbildningsnivå och sektor. Anställda inom vård, omsorg och skola är överrepresenterade bland dem som inte tror sig orka arbeta fram till . Medelåldern är hög i dessa sektorer och ett generationsskifte kommer. vet vi att ungdomar inte köar till utbildningarna till de stora yrkena inom sektorn. Den slutsats som kan dras här är att det krävs extraordinära insatser inom vård- skola området eftersom ingen vändning mot det bättre skett och inte heller är i sikte. Detta är också en fråga om samhällsklimat – under det har det skett en nedvärdering av välfärdstjänstearbetet som bland annat visar sig i ökad arbetspress och löneeftersläpningen gentemot privat verk- samhet. i ett tidsperspektiv är situationen i denna sektor nu på flera sätt långt svårare än vid decennieskiftet 1990 då Arbetslivs- fonden startade med många miljarder för förbättring av produkti- vitet och arbetsmiljö inom industrin. Kunskapsbildning – institutionella förstärkningar Dålig uppföljning av arbetslivets förändringar och senfärdiga reaktioner på problembilder har lett och leder till mänskligt utan- förskap, ohälsa och välfärdsförluster. Det behövs arrangemang som möjliggör permanent och kontinuerlig uppföljning kring arbetslivs- förändringar och dessas betydelse för sjukfrånvaro, folkhälsa och välfärd. Anställdas arbetssituation, hälsa och attityder Programmet för hälsa och utveckling i det nya arbetslivet Material och metod ..................................................................... Studiegrupp och genomförande .......................................... Enkät och variabelkonstruktion .......................................... Beroende variabler (utfall) .................................................. Vilka tror inte att de kommer att förvärvsarbeta fram till 65?....... Vilka har alltför fysiskt eller mentalt påfrestande arbeten för att kunna fortsätta fram till 65?........................................... Vilka är intresserade av kortare arbetstider före 65?............................................................................... Vilka kan tänka sig att fortsätta att förvärvsarbeta efter 65?......... Trots en ökande efterfrågan på arbetskraft har andelen äldre i arbetslivet inte ökat i samma takt som yngre. Kunskap om det naturliga åldrandet kan endast delvis förklara de äldres frånvaro på arbetsmarknaden. Andra faktorer måste spela roll, vi behöver i större utsträckning veta hur dagens människor tänker och planerar för sitt eget framtida deltagande i arbetslivet och också vilka erfarenheter och föreställningar om äldre arbets- tagare som finns. Hälsoproblem, bristande flexibilitet och kompe- tens anges ofta av personalrekryterare och chefer som orsaker till de äldres tillkortakommande. Hur ser arbetstagarna själva på sitt framtida arbetslivsdeltagande? tog initiativet till en undersökning1 om under vilka villkor som män- niskor kan och vill yrkesarbeta beroende av bakgrunds och familje- förhållanden, anställningsvillkor, fysisk och psykosocial arbetsmiljö samt hälsotillstånd. Som en delstudie till utredningen plan för ökad hälsa i arbetslivet, HPH, har materialet special- bearbetats i syfte att utröna vilka faktorer som stimulerar respek- tive motverkar fortsatt yrkesarbete. Analysarbetet har fokuserats på att belysa fyra huvudfrågeställningar; vilka vill sluta förvärvs- arbeta , vilka har ett alltför ansträngande arbete för att orka arbeta fram till , vilka vill ha kortare arbetstid åren innan pensionering och slutligen vilka kan tänka sig att fort- sätta förvärvsarbeta efter . 1 Planering och materialinsamling samordnades av men har stötts idémässigt och finansiellt gemensamt med tjänstemännens centralorganisation (TCO), Forum 50+, (), äldreberedningen Senior 2005 och på KI (IPM) I studien ingick slumpmässigt valda män och kvinnor mantals- skrivna i . Urvalet baserades på register över rikets total- befolkning stratifierat på kön, ålder och boende i tätort respektive landsbygd. Urval och datainsamling med en postenkät gjordes av SCB och pågick . Svarsfrekvensen blev låg () men de svarande kan efter noggrann bortfallsanalys trots detta betraktas som representativa för befolkningen. Resultaten i föreliggande rapport är baserade på svaren från 2 509 personer (1 344 kvinnor och 1 165 män) till- hörande arbetskraften, i åldrarna . Materialet har analy- serats med bivariata och multivariata analyser separat för varje frågeställning, för hela studiegruppen och för kvinnor och män separat. Vilka vill sluta före 65? av de svarande anser det inte troligt att de kommer att förvärvsarbeta till . Materialet visar att när män och kvinnor ingår i samma analysmodell är stigande ålder den enda bakgrundsfaktor som har betydelse för att vilja sluta . Det finns dock stora skillnader mellan män och kvinnor. Medan det inte finns någon kontrollerad signifikant effekt av ålder bland männen är den kraftig bland de äldre kvinnorna. Faktorer som också har betydelse för kvinnor är bristande stöd från arbets- kamrater eller chefer och att vara ensamboende. Kvinnor som bor ensamma tror i större utsträckning än de som inte gör det att de kommer att arbeta till normal pensionsålder. För män är effekterna av belastningar i den fysiska arbetsmiljön, ett dåligt hälsotillstånd och otillräcklig återhämtning av stor betydelse för hur länge man tror sig stanna kvar i förvärvslivet. Negativa erfarenheter av inträffade förändringar i arbetet påverkar också män att vilja sluta tidigare. Vilka orkar inte fram till 65? En dryg tredjedel av urvalet uppfattar sitt arbete som så mentalt och/eller fysiskt ansträngande att de inte tror att de kommer att orka arbeta kvar till normal pensionsålder. En hög andel av dem som inte tror sig orka arbeta uppger även nedsatt arbetsförmåga vilket gör att det också finns skäl att befara att de faktiskt kommer att lämna arbetskraften .