sou · GQB387d1 · 2003-01-01 00:00:00 — Kommunismen erhöll en legitimitet som ; kommunisterna tycktes på väg att inordnas i den na- gemenskapen. Segern över ansågs ha visat styrkan i det sovjetis- ka systemet och den kommunistiska partimodellen. upp- levdes det borgerliga samhället som medansvarigt till det elände och lidande som nazismen förorsakat. Det kapitalistiska systemet framstod som solkat av 1930-talets ekonomiska kris, oförmöget att skapa verklig trygghet. Även borgerliga partier påverkades av dessa radikala strömningar Om den svenska socialdemokratin vid krigs- slutet talade om planhushållning, talade om ramhushåll- ning. (Det var bl.a. därför Per trodde att det skulle bli möjligt att skapa en samlingsregering efter kriget.) De svenska kommunisterna anslöt sig utan reservationer till socialde- mokratins efterkrigsprogram. Från kommunistiskt håll strävade man aktivt efter att eliminera antikommunismen i offentligheten. I stället skulle antifascismen utgöra grunden för den nationella opinionsbildningen. skulle bli det förenande slagordet. Antifascismen blev kommunisternas inträdesbiljett till den demokratiska partigemen- skapen. Den strategi kommunisterna utvecklade gick ut på att er- övrandet av den politiska makten skulle ske genom koalitionsreger- ingar och/eller samverkan med de socialdemokratiska partierna. Man återknöt således till den s.k. folkfrontsstrategin från senare 33 Avsnittet, författat av kommissionsmedlemmen , ger en överblick över opinionsbildningen i . På kommunistiskt håll talade man inte längre om proletariatets diktatur, slagordet var folkdemokrati. Antifascismen skulle inte förbli dominerande . Till detta bidrog främst tre faktorer: 1)De ökade spänningarna mellan segrar- makter, alltså mellan , och Sovjetunio- nen. Åren 1947/48 bröt den krigstida alliansen samman och ersattes av öppen fientlighet mellan blocken. Detta ledde i sin tur till att stärkte det politiska greppet över de stater i östra som man militärt behärskade. 2)Upprättandet av s.k. folkdemokratier i östra visade sig vara en täckmantel för upprättandet av sovjetstyrda kommunistiska diktaturer. Detta gjorde att den kommunis- tiska folkdemokratistrategin förlorade all trovärdighet i den västliga opinionen, 3)Det kommunistiska maktövertagandet i blev det slutliga beviset på att kommunisterna inte var några pålitliga demokratiska koalitionsbröder. Pragkuppen uppfattades som ett belägg för att inte uppgivit planerna på världsrevolution. Kommunister- nas påstående att de slagit in på den demokratiska vägen vann ingen tilltro. Socialdemokratin, som tidigare hållit en relativt låg profil i förhållande till kommunisterna, blev ef- ter Pragkuppen öppet antikommunistisk. Den tidigare väl- villiga hållningen i opinionen mot förbyttes i misstro och fientlighet. Detonerandet av den sovjetiska atombomben och kommunisternas seger i skapade krigsskräck i västerlandet. Världskom- munismen syntes vara på marsch igen. kan man tala om antikommunismens primat. Starkast var dessa stämningar i . Enligt vissa uppgifter skall var sjätte medlem i det diminutiva amerikanska ha varit federal säkerhetsagent.34 Tusentals lärare, filmregissörer, för- 34 , Policy Politics: Security Intelligence and the Liberal , 1994 s. 156. fattare och offentliganställda förlorade sina arbeten eller fick sina karriärer stoppade i jakten på kommunistiska säkerhetsrisker.35 Även i blev antikommunismen en framträdande faktor i opinionsbildningen, men fick aldrig samma allomfattande karaktär som i . Någon svensk framträdde aldrig. Anti- kommunismens mest profilerade företrädare blev chefredaktören för , , aktivt understödd av tid- ningens politiske redaktör . Den svenska socialdemokratin hade drivit en hård kamp mot kommunisterna i fackföreningarna. talar i sina memoarer om att han, som nyvald statsminister, upp- ställde målet att reducera kommunisterna i till en betydelse- lös sekt. Varje fackförening skulle omvandlas till en kamporganisa- tion mot kommunisterna.De osvenska blev en inte ovanlig be- teckning på kommunisterna. SKP beskrevs i en socialdemokratisk broschyr som inget svenskt politiskt parti (utan)en propagandacentral för främmande makt.36 En tävlan utvecklades mellan socialdemokratin och borgerligheten i antikommunistisk ef- fektivitet. Det uttrycktes ibland på borgerligt håll en oro för att so- cialdemokratin, trots sin kamp i fackföreningarna, inte var anti- kommunistiskt pålitligt och inte tillräckligt energiskt bemödade sig om att inpränta i den svenske arbetaren vad sovjetkommunismen innebar. återkom i ledare efter ledare till tesen att det fanns en halvkommunism inom socialdemokratin som måste utrotas: Först då de svenska arbetarna förstår att kommunism är reak- tion på alla områden, förtryck, förbud mot strejker, slavarbete, ökade inkomstskillnader, hårda strafflagar - är den kommunis- tiska faran undanröjd. Först då socialdemokratin helhjärtat bi- drar till att ge arbetarna denna upplysning är halvkommunismen inom partiet besegrad.37 Från socialdemokratisk sida svarade man indignerat att det alltid varit socialdemokratin som hade fört den verkliga antikommunis- tiska kampen. Borgerligheten hade i stort sett varit åskådare, hette det i en socialdemokratisk broschyr: 35Se , Many are the crimes. McCarthyism in , 1998. 36Herbert , De osvenskas linje. Fakta (för socialdemokratiska talare) nr 3 1950. Från , och det , 1995 (andra tryckningen) s. 245 Vilka är det som på mångtusende fackföreningsmöten runt om i landet fått slåss mot kommunisterna och därmed räddat den fackliga rörelsen? Vilka är det som på tusentals offentliga möten fått slåss mot kommunisterna? De borgerli- ga har inte visat någon klar linje i fråga om ytterlighetsriktning- arna.38 På socialdemokratiskt håll fanns det ett partitaktiskt intresse att hålla rågången mellan socialdemokrati och kommunism så bred som möjligt för att binda vänsterfalangen inom det egna partiet. Bristen på demokratiskt sinnelag och undfallenheten mot Sovjet- unionen var centrala teman i socialdemokratins antikommunistiska propaganda. Men socialdemokratin fungerade i vissa av- seenden som en spärr mot mera långtgående antikommunistiska framstötar från den borgerliga sidan. Spionaffärerna och skapade en massiv antikommunistisk och antisovjetisk atmo- sfär i . De sågs som en bekräftelse på att kommunisterna bedrev illegal verksamhet och var beredda att bistå fienden. Sabo- tageplaner klara vid anfall mot var en tidstypisk rubrik i under Enbomsrättegången.39 Nedskjutningen av och Catalinaaffären förstärkte bilden av det sovje- tiska militära hotet mot . Den inre utvecklingen i Sovjet- blocket påverkade också stämningen. Upprorsförsöken i Östtysk- land och var betydelsefulla såtillvida att de bidrog till att skapa desillusion hos många intellektuella som tidiga- re känt sympati för kommunismen. Den tredje ståndpunkten som var ett försök att bryta upp svartvita tänkande, försvann från offentligheten. Krossandet av skapade en genuin upprördhet i det svenska samhället. Kommunisterna hade 1944 nått av väljarkå- ren. sjönk deras röstetal till hälften (utom valet då det sjunker till ). Kommunisterna blev en mar- ginell kraft i svensk politik. brukar beskrivas som ett idylliskt årtionde; någon har sagt att det var det sista decenniet . Trots att social- demokratin satt vid makten blåste en lätt högervind. och antikommunismen skapade ett moraliskt universum: det goda fanns i väst, det onda i öst. Inom ramen för denna samsyn uppstod 38Edvin , De borgerliga och kommunisterna. Fakta SAP 1950 s. 17. 39Se , och kommunisthotet i svensk dagspress 1952. C-uppsats ka Institutuionen, 2000 s. 23. en nationell samling som bar upp ett optimistiskt och framstegs- orienterat kulturklimat. Det puritanska etos som präglat svensk hi- storia var ännu obrutet, även om en ungdomlig frigörelsesträvan gjorde sig märkbar. Den bild av kommunisterna som stadfästes hade sto- ra likheter med den som funnits under Kominterntiden . Då hade ingått i ett världsparti som styrdes från . På samma sätt uppfattades nu kommunisterna som potentiella agenter för . Uttalanden från mellankrigs- tiden om proletariatets diktatur grävdes fram som belägg för att kommunisternas bekännelser till demokratin var falska. Moskva- pakten och kommunisternas uppslutning bakom under vinterkriget /40 sågs som bevis på poten- tiellt landsförräderi. Uttalanden av svenska och utländska kommu- nistiska ledare bidrog till att befästa åsikten om nationell opålitlig- het.40 De svenska kommunisterna slets mellan sin tro på och önskan att vinna inträde i det svenska demokratiska systemet. De var själva fast övertygade om att de tillhörde framtidens parti, som skulle leda marschen in i socialismens rike. Inom kommunis- men har det alltid funnits ett oklart samband mellan determinism och voluntarism; å ena sidan en föreställning att världen obönhörli- gen utvecklades från kapitalism till socialism, å andra sidan ett krav på att genom handling skapa en revolutionär situation. dominerade den deterministiska uppfattningen. Man avvaktade ut- vecklingen i det , behöll bindningen till , men lade sig i praktiken nära socialdemokratin i en förhoppning att kunna attrahera dess radikala falang. Arbetarklassens frigörelse från socialdemokratin har alltid varit centrala pro- blem. Kommunisternas värsta fiende i denna strävan var emellertid inte socialdemokraterna utan och dess politik. tal till den 20:e partikongressen om Sta- 40 Se ex uttalande av i tal : Om dessa brottsliga krafter (dvs. de kapitalistiska västliga staterna) utlöser ett nytt världskrig, anfaller och mot de fredsälskande folkets vilja drar in vårt land i kriget, är det en plikt för varje kommunist, ja för varje uppriktig svensk patriot, att göra allt för att bekämpa de imperialistiska krigsanstiftarna och handla som bl.a. och folk under då de med Sovjet- unionens hjälp befriade sina länder. i Utrikespolitiska institutets kalendarium 1949 s. 202). lins brott och var opinionsmässiga katastrofer: var både partiets hopp och tunga rygg- säck: å ena sidan förväntade man sig att det ekonomiska systemet i förr eller senare skulle visa sin överlägsenhet och omvända massorna till kommunismen, å andra sidan slog den fak- tiska utvecklingen inom kommunistblocket gång på gång undan fötterna för partiet i dess strävan att vinna demokratisk och natio- nell trovärdighet. Även om antikommunismen aldrig nådde sådana höjder som un- der vinterkriget /40 var stämningarna utomordentligt hätska. Den senare högerledaren skrev i ett brev 1949: Jag tycker alldeles oerhört illa om kommunister, så illa att jag känner direkt fysiskt obehag vid att se på den kommunist tagit sig för att sätta in i Socialin- stitutets styrelse. Liksom det under kriget brukade sägas om nazisterna, tror jag, att man nu kan säga om kommunisterna, att egenskaperna hederlig, intelligent och kommunist äro oförenli- ga: den hederlige kommunisten är inte intelligent, den intelli- gente kommunisten är inte hederlig, och den människa som är både hederlig och intelligent kan inte bli duperad av kommunis- ternas propaganda.41 Ju oförargligare den kommunistiska verksamheten syntes vara, des- to farligaste var den. Till och med så oskyldiga inrättningar som studiecirklar med historiefilosofi som huvudämne kan tjäna som förskolor till något helt annat, skrev i skriften agenturen i (1950).42 hade ingen- ting gemensamt med de demokratiska partierna, menade och fortsatte: Den fredliga, nästan fryntliga mask som svenska kommunistle- dare ibland anlägger kan inte längre bedra uppmärksamma iakt- tagare: vi har sett de karakteristiska dragen. En total frigjordhet från vanliga hedersbegrepp, ett beroende av ryska direktiv som liknar självutplåning, en praktiskt taget obegränsad beredvillig- het att skada vitala svenska intressen. från , och det , 1995 (andra tryckningen) s. 241. 42Leif , Den ryska agenturen i s. 34 broschyr hade tidigare publice- rats i form av en ledarartikelserie i . skrift jämte skrift 1952 kan betecknas som representativa upplysningsalster. sågs som en konspirativ organisation för sabo- tage och spioneri. Det ansågs egentligen inte intresserat av röst- maximering som andra demokratiska partier. Allt var inriktat på att stärka de centrala beredskapskadrerna: En handfull sabotörer i närheten av hyperkänsliga anläggningar - eller kanske mitt i en maskinhall - är förvisso värdefullare än så många passiva kommuniströstande i eller eller skogssocknar.43 För sina insatser erhöll partiet, skrev , regelbundna pen- ningförsändelser över ryska ambassaden.44 sågs således i sin kärna som en illegal organi- sation, beredd att på order av igångsätta sabotage- och spi- onverksamhet. Detta var ett försanthållande som inte krävde några egentliga belägg: Att inga sabotage har konstaterats visar endast att ledningen av det illegala arbetet anser det vara betydelsefullt att de inre lin- jerna inte blottas och att det allmänna lugnet inte störs förrän då de väsentliga resultaten skall uppnås.45 Allt vad kommunisterna företog uppfattades som avledningsma- növrer. Att Komintern upplösts sågs som en taktisk fint avsedd att invagga väst i falsk trygghet. Kominform, som bildades , betraktades som en återupprättad Komintern. När för övertog partiledarskapet i efter , beskrevs han i tidskriften ! (redaktör ) som Kominforms handgångne man; det underströks att denna organisation nu övertagit ledning- en av de svenska kommunisterna: Det innebär att den s.k. nationella och demokratiska kommu- nismens aera är förbi och att det kommunistiska partiets främs- ta uppgifter hädanefter åter blir att rekrytera en av ryssarna or- ganiserad och besoldad spion- och sabotörarmé inom våra lan- damären.46 43Kihlberg (1950) s. 23. 44Kihlberg (1950) s. 13. 45Kihlberg (1950) s. 29. I en mycket initierad artikel i tidskriften nr 8 Är kommunisterna landsförrädare? framhävdes att man inte fick låta lura sig av kommunisternas yttre framträdande. Man får inte glömma att de svenska kommunistledarna bär den borgerliga kostymen bara som en maskeraddräkt. När ögonblicket är inne kan masken kastas. Det är som bekant mormor som döljer sig under nattmössan och det blommiga täcket utan vargen själv - och rödluvorna är lättlurade.47 Kommunisternas taktik var att anpassa sig till de rådande omstän- digheterna. I perioder av revolutionär ebb skulle partiet med ut- gångspunkt från de arbetandes alldagliga intressen uppställa delpa- roller och delkrav. Man skulle smyga sig så tätt intill det demokra- tiska samhället som möjligt. Under denna fas bildade enhets- frontstaktiken en väsentlig beståndsdel. Kommunismens allestä- des närvaro bidrog till konspirationsföreställningar: Att kämpa mot kommunismen blir därför som att slåss med en skuggestalt - fronten finns ingenstans, men därför överallt.48 En stämning av oförsonlighet bredde ut sig. Den svenska diploma- ten gav i en dagboksanteckning en träf- fande beskrivning av mentala atmosfär: Jag läste att Ny Tid i en ledare ()skrivit () att mellan den demokratiska världen och kommunismen fanns en hel serie nyanser som måste beaktas. Jag skulle vilja säga ´åt helvete med nyanserna´. Det är klart, att det finns mycket i den demokratiska världen, både i , och annorstädes som inte är bra och som man skulle vilja ha på annat sätt. Men detta är oväsentligt, det är ´beside the point´. Vad saken nu gäller är liksom frihet mot slaveri. Det är för närva- rande den enda skiljelinjen som har någon betydelse. Det är den vi måste ha för ögonen och därvid får vi akta oss för att låta de- mokratin själv eller de demokratiska spelreglerna snärja oss i sina garn. (Min kurs.) Därmed menar jag inte, att vi ska bekämpa kommunismen med deras egna vapen och metoder. Jag menar endast att vi alltid ska veta, att vi har med skurkar att skaffa och rätta vårt handlande därefter i varje situation. Vi måste veta, att sakliga argument med kommunisterna är värdelösa och att en- 47Allt nr 8, 1948 s. 40. 48Allt nr 8,1948 s. 41. dast kalla fakta och styrka har någon betydelse. Vi måste kunna säga nej och vi måste ta risker. Vi får aldrig hylla tesen fred till varje pris. Vi måste alltid ha för ögonen frihet till varje pris.49 Även om det fanns nyanser i opinionsbilden kan det konstateras att moraliska dominerades av föreställningen att politik var expansionistisk, bestämd av den marxis- tisk-leninistiska ideologin och ytterst syftande till världserövring. Kommunismen var en sammansvetsad enhet styrd från . De kommunistiska partierna var femtekolonnare, inriktade på att be- reda marken för en sovjetisk erövring. Deras sanna fosterland var Sovjetunionen.50 Motsättningarna mellan maktblocken upplevdes som oöverbryggliga. Kommunismen var en ur moralisk synpunkt ondskefull rörelse, som måste mötas med militär styrka och diplo- matisk isolering. Sjukdomsmetaforer som smitta, pest, infektion var vanliga i beskrivningen av kommunismen. 5.2.4Radikalismens stora årtionde 1962-1973: antifascismen som antiimperialism På det internationella planet gick det in i en period av stigande motsättningar kring . inträffar den allvarligaste situationen under kalla kri- get genom utplacering av robotmissiler på . Krisen fick en fredlig lösning, men skakade ledningarna i Washing- ton och . Den tidigare kompromisslösa konfrontationslin- jen i mjukades upp. Även om kapprustningen fortsatte, fram- trädde i terrorbalansens skugga en förhandlingslinje. Man började tala om détente, avspänning. har gått till historien som radikalismens årtionde i svensk efterkrigshistoria.1960-talsradikalismen är emellertid en in- ternationell företeelse. Avspänningen mellan blocken ledde till att de antikommunistiska vigilantstämningar som präglat försvagades. Detta öppnade möjligheter för framväxten från , och det , 1995 (andra tryckningen) s. 229. 50Allt nr 8,1948 s. 44 citerar en kampsång av : Aldrig mer för fosterlanden/går vi ut i avgrundsbranden/men vi svetsar järnhårt ban- den/med vår international. Tidskriften citerar också ett påstått yttrande av kommunistledaren : Det finns bara ett fosterland, som de arbetande massorna kan offra liv och blod för, nämligen . av en ny vänster. Det svenska valde till partiledare. Denne sökte aktivt distansera partiet från , som han skärpte tonen mot socialdemokra- tin. Ett nytt intresse för marxistisk teori växte fram, något som bl.a. sammanhängde med de positivistiskt inriktade samhällsveten- skapernas kris. allt djupare engagemang i från mitten av 1960- talet blev en viktig utgångspunkt för den radikala opinionsbild- ningen. En antiimperialistisk opinion uppstod som delvis sökte stöd i gamla kommunistiska antifascistiska/antiimperialistiska teo- rier. Det var främst bland studenter i västvärlden som dessa idéer spred sig. Men denna antiimperialistiska rörelse vände sig såväl mot som mot . Det moraliska univer- sum: väst gott-öst ont försvagades och ersattes av en kålsuparteori, där blocken sågs som moraliskt likvärdiga. 1968 är radikaliseringsvågens genombrottsår. I tyck- tes en revolution stå för dörren när studenter och arbetare förena- des i en väldig generalstrejk. I ockuperade studenterna sitt eget kårhus. Den rörelse som främst kom att kanalisera de antiimperialistiska stämningarna blev med , FNL. Denna växte i till en verklig folkrörelse. I takt med eskalering ökade aktiviteterna. En känsla av politisk mo- bilisering skapades. Demonstrationer, bössinsamlingar, solidari- tetsmarscher blev en del av vardagen. Åren 1971/72 samlade rörel- sen 360.000 namnunderskrifter mot krig. , efter de amerikanska bombningarna av , ryckte man med sig riks- dagspartierna i en aktion som samlade 2.7 miljoner underskrifter. Vietnamrörelsen belyser hur beslutsamma minoriteter kan prägla opinionsbildningen om de befinner sig i takt med tidens anda. Även socialdemokratin sökte hänga med i utvecklingen. hade i ett uppmärksammat tal solidarise- rat sig med den antiimperialistiska kampen och gått i fackeltåg vid sidan av den nordvietnamesiske Moskva-ambassadören. bröt sig en nygammal vänster ut från SKP, som ungefär (1967) bytte namn till kommunis- terna. (), dess utbrytare KFML(r) och en mängd andra socialistiska små- grupper bildades och genomgick en likartad process av ideologisö- kande, dogmatisering och förstelning. De beskrev sig allasom arbe- tarpartier, men lyckades aldrig etablera någon verklig kontakt med arbetarklassen. Genom sin ungdomliga vitalitet och revolutionära retorik bidrog de till att förskjuta hela det ideologiska spektrat åt vänster. De politiska framgångarna blev ringa, men den vänsterra- dikala opinionen erövrade en stark ställning i offentligheten. Det var på det kulturella planet som radikalerna var framgångsrika; de bidrog till att förstärka den egalitära tendensen i samhället. En all- män uppmjukning av det tidigare ganska formella svenska samhäl- let skedde, en ny respektlös anda vann inträde: klädstil, tilltal, sexu- almoral förändrades. En helt ny politisk kultur präglad av offentlig aktivitet och mobilisering trädde fram. Förvånansvärt snabbt skulle dock många av de unga radikalerna glida in i det etablerade samhäl- lets institutioner och ämbetsverk. Där kunde de ofta möta en välvillig förståelse från äldre radikaler som redan genomfört sin långa march genom institutionerna. Sextiotalsvågen hade sina rötter i det föregående decenniets star- ka kulturradikala framryckning. Dess faddrar var och , vilka i sina stormanlopp mot den gamla överhetsstatens institutioner (kyrka, monarki, ordensväsende etc.) brutit ner många av det traditionella samhällets försvarslinjer. ´68 var ett antiborgerligt auktoritetsuppror. stod det klart att det traditionella samhället förlorat mycket av sin tidigare legitimitet. Den äldre generationen kunde inte förklara varför den borde visas respekt. När de radikala väns- terkrafterna framträdde var det mesta motståndet redan nedkämpat. Inom borgerligheten uppstod en stämning av sammanbiten förbittring och osäkerhet. Den kände sig orättvist fördömd, men förmådde inte hävda sig i offentlighe- ten. Socialdemokratins nye ledare , , blev för många symbolen för de radikala krafterna. Inom den nya vänstern såg man det sovjetiska imperiet som ett socialistiskt misslyckande. I stället vändes blickarna mot som socialistiskt ideal. Från KFML och KFML(r) utgick oupphörligen delegationer till , ordförande studerades enskilt och i grupp. kom att spela en viktig roll i sextiota- lets radikala opinionsbildning. Dess chefredaktör, , öppnade tidningens kultursidor för radikala vänsterskriben- ter. Efter en resa i uttryckte stor förståelse för den kinesiska kulturrevolutionen. För den äldre generationen (till vilken säkerhetstjänsterna kan räknas) var 1960-talsradikaliseringen en svårbegriplig, för att inte säga obegriplig företeelse. De som revolterade var inte utsläpade proletärer utan ungdomar från borgerliga miljöer. Den USA- vänliga opinionen i som varit stark kunde inte göra sin stämma hörd. Gamla kulturradikaler som och sveptes åt sidan av den nya radika- la vågen. Familjer splittrades i häftiga generationsmotsättningar. En stor del av journalistkåren sympatiserade med partier till vänster om socialdemokratin. På många håll tolkades radikaliseringsvågen i traditionellt anti- kommunistiska termer: det rörde sig om en ny konspirativ strategi från den kommunistiska världen, om möjligt än mer raffinerad . Att ungdomarna fördömde kommunismen i Sovjetunio- nen dolde bara en tillfällig arbetsfördelning mellan världens två sto- ra kommunistiska stater. De sovjetisk-kinesiska motsättningarna var fiktiva och syftade till att vilseleda opinionen i väst. På så sätt kunde det gamla antikommunistiska paradigmet överföras till de nya rörelserna och legitimera samma slags beredskapsåtgärder. Det är viktigt att komma ihåg att det kommunistiska systemet ännu andades framstegstro. Den sovjetiska eko- nomin utvecklades i en takt som inte gjorde det orimligt att tro att ekonomiskt skulle hinna ifatt väst. framträdde emellertid de dysfunktionella faktorerna i planhushållningssystemet allt tydligare. Ekonomin stagnerade och korruptionen blev alltmer uppenbar.