sou · GQB354 · 2003-01-01 00:00:00 — 1975/76:34 sid. 124) har begreppet marknadsföring en vidsträckt innebörd och avser åtgärder som syftar till att främja avsättningen av varor eller tjänster. I första hand hör framställningar och andra handlingar som vänder sig till allmänheten eller viss grupp av intressenter hit t.ex. annonser och andra reklamåtgärder av allmän inriktning. Begreppet täcker även åtgärder som är riktade till enskilda individer såsom exempelvis säljargument som en försäljare använder vid förhandlingar med en enskild kund. Vidare anförs i förarbetena till lag att även själva saluhållandet av en vara, även om det är helt passivt, omfattas av begreppet marknadsföring. Enligt för- arbetena till den tidigare marknadsföringslagen omfattas även uthyrning och liknande förfaranden. I förarbetena till den nu- varande marknadsföringslagen (prop. 1994/94 sid. 164) anförs att begreppet marknadsföring avser åtgärder som syftar till att främja avsättningen av produkter. Begreppet har fått en vidare innebörd och omfattar också åtgärder som syftar till att främja tillgången till produkter, dvs. Att prisinformation endast behöver lämnas när näringsidkaren marknadsför bestämda produk- ter överensstämmer med vad som gällde enligt lag, som dock endast avsåg varor och tjänster. I förarbetena till lag (prop. 1990/91:171 sid. 25) anges att prisinformationslagen endast skulle tillämpas när det var fråga om varor och tjänster som till sin art eller sitt slag är tillräckligt specificerade. Tillräckligt specificerad ansågs varan eller tjänsten vara om konsumenten genom upp- gifterna i marknadsföringen kan bilda sig en uppfattning om varans eller tjänstens beskaffenhet. eller tjänsten skulle alltså kunna identifieras och särskiljas från andra varor eller tjänster. När det gällde hantverkstjänster anfördes att många sådana inte kan anses bli bestämda förrän näringsidkaren och konsumenten kommit överens om vad som skall utföras, varför näringsidkarens skyldig- het att informera om priset uppkommer först på ett senare stadium av kontakten. Vad som sålunda anförts i förarbetena till lag äger även tillämpning avseende den nya lagen och dess objekt produkter. Endast om produkten som marknadsföringen avser låter sig specificeras så till vida att produkten kan identifieras och särskiljas uppkommer skyldighet att lämna prisinformation enligt lagen. Prisinformation skall lämnas genom uppgift om produktens pris och jämförpris, om inte annat följer av 8–10 §§. Prisinformationen skall anges korrekt och tydligt. Prisinformationen skall lämnas skriftligen om konsumenten inte kan få informationen på något annat likvärdigt sätt. Prisinformation skall lämnas på sådant sätt att det framgår klart för konsumenten vilken produkt informationen avser. Paragrafen är ny. Innehållet överensstämmer delvis med bestäm- melserna prisinformationslag (se 5, 9 och 13 §§). I första stycket stadgas att prisinformation lämnas genom uppgift om produktens pris och jämförpris om inte annat följer av 8–10 §§. Stadgandet innebär att det klargörs vad som avses med pris- information. Vad som är en produkts pris och jämförpris definieras i 4 §, där det också anges att pris och jämförpris skall inkludera mervärdesskatt och andra skatter. Prisinformation skall vara korrekt och tydlig samt lämnas skriftligen om inte konsumenten på annat sätt kan få del av informationen, vilket överensstämmer med vad som gällde enligt 5 § lag. Enligt vad som anfördes i förarbetena till den lagen (se prop. 1990/91:171 sid. 26 f) innebär stadgandet att prisuppgifter skall vara väl synliga och lätta att uppfatta. Med korrekt refereras till marknadsföringslagens krav på vederhäftighet. Något absolut krav på skriftlig prisinformation uppställs inte. Den får vara muntlig om detta sätt att informera på i det enskilda fallet är likvärdigt med skriftlig information. Kravet för att får lämna prisinformation muntligen, såsom det formulerats i förarbetena, är att konsumenten kan få den lika lätt som skriftlig information, dvs. beträffande varor skall den muntliga informa- tionen kunna fås i omedelbar närhet till varan så att konsumenten utan omgång kan jämföra olika priser och göra ett val. Samma synsätt låter sig nu göras beträffande prisinformation för pro- dukter. Någon ändring i sak är inte avsedd. I andra stycket anges att prisinformationen skall lämnas så att det klart framgår för konsumenten vilken produkt som avses. Detta motsvaras av vad som enligt 9 § prisinformationslag gällde tidigare avseende varor och tjänster. Någon ändring i sak är inte avsedd förutom att bestämmelsen nu gäller samtliga produkter. Innebörden av stadgandet är att prisinformationen skall lämnas lätt tillgänglig på eller i omedelbar anslutning till den plats där närings- idkaren bedriver rörelse eller annars marknadsför sina produkter, vilket enligt 13 § lag gällde för tjänster. För varor fanns enligt den lagen mer detaljerade bestämmelser i 10 och 11 §§. När nu prisinformationslagens tillämpningsområde utsträcks till pro- dukter är det, som konstaterats ovan, inte lämpligt att i lag lämna detaljerade föreskrifter. Det finns därför anledning att låta en mer generell bestämmelse om var prisinformationen skall lämnas gälla för samtliga produkter. Ytterligare detaljreglering, såsom t.ex. bestämmelser om prisinformation inom dagligvaruhandeln, bör bestämmas av regeringen eller myndighet som regeringen bestäm- mer. Bemyndigande i den delen återfinns i 11 §. Innebörden av andra stycket är att prisinformationen skall vara så placerad eller presenterad på ett sådant sätt att det framgår klart för konsu- menten vilken produkt informationen avser. Det får inte råda någon tveksamhet kring detta. Pris och jämförpris skall anges i kronor. Om priset och jämförpriset inte kan anges i kronor, skall det i stället anges på annat lämpligt sätt. Om det kan tillkomma avgifter och andra kostnader skall detta anges särskilt. Paragrafen är ny men bygger på bestämmelserna i 5 och 8 §§ prisinformationslag. Inledningsvis anges att priset och jämförpriset skall anges i kronor eller, om det inte kan ske, på annat lämpligt sätt. Att pris normalt bör anges i svenska kronor konstaterades redan i för- arbetena till prisinformationslag (prop. 1990/91:171 sid. 27). Begreppet produkter inrymmer mycket olika konsument- nyttigheter och i vissa fall torde ett pris uttryckt i kronor inte te sig ändamålsenligt. Vid bl.a. vissa typer av finansiella tjänster är det regelmässigt så att priset anges i procent av en viss t.ex. lånesumma, som till sitt belopp inte behöver vara fixerat. Vilka produkter som kan tänkas komma att omfattas av undantaget från att ange priset i kronor får regeringen eller myndighet som regeringen bestämmer meddela närmare föreskrifter om, liksom på vilket sätt priset i sådana fall skall anges (se 11 §). Vidare stadgas att om det kan tillkomma avgifter och andra kostnader skall detta anges särskilt. Det sistnämnda överensstämmer med vad som gällde tidigare enligt 5 § andra stycket prisinformationslag. Om priset inte kan anges, skall näringsidkaren i stället lämna prisinformation genom att ange grunderna för hur priset bestäms. Paragrafen är ny men överensstämmer med vad som gällde enligt 8 § prisinformationslag avseende tjänster. Om priset inte kan anges skall näringsidkaren i stället lämna prisinformation genom att ange grunderna för hur priset bestäms. Någon ändring i sak, utöver att det nu skall gälla för samtliga produkter och inte endast tjänster, i förhållande till vad som gäller är inte avsedd. I förarbetena till lag (prop. 1990/91:171 sid. 29) angavs att avsikten med lagen inte var att tvinga fram en mer preciserad prisuppgift än vad som är möjligt i det enskilda fallet. Om en näringsidkare ger en ungefärlig prisuppgift får detta, enligt 36 § andra stycket konsumenttjänstlagen (1985:716) inte över- skridas med . Konsumenttjänstlagens tillämp- ningsområde är dock begränsat till arbete på lösa saker och fast egendom samt förvaring av lösa saker. En ungefärlig prisuppgift medför inte att näringsidkaren kan underlåta att ange grunderna för hur priset bestäms. De debiteringsgrunder som diskuterades i nämnda förarbeten avsåg beräkningssätt för priset, såsom arbets- kostnad och materialkostnad, uppskattad åtgång av arbetstid och material samt andra debiteringsposter såsom kostnad för restid, resekostnad, kostnad för servicebil och specialutrustning m.m. lag avsåg bestämmelsen, som nämnts, endast tjänster men samma resonemang låter sig göras beträffande produkter. Även då prisinformationen lämnas genom angivande av grunderna för prisets bestämmande skall mervärdesskatt och andra skatter inbe- gripas i informationen. Jämförpris skall anges för varor. Jämförpris behöver dock inte anges om det på grund av varans karaktär eller ändamål kan antas att en angivelse av jämförpris skulle sakna betydelse eller om en sådan angivelse skulle kunna skapa förvirring. Endast jämförpris behöver anges för en vara som inte är färdigförpackad och som mäts upp i kundens närvaro. Paragrafen reglerar frågan om jämförpriser för varor. Första stycket avser angivande av jämförpris. Bestämmelsen motsvarar vad som gäller enligt 6 § första och andra styckena prisinformationslag efter en lagändring . Bestämmelserna om angivande av jämförpris för varor bygger på ett EG-direktiv, se närmare avsnitt 2.1.2. Andra stycket innebär ett undantag från skyldigheten att ange pris vid marknadsföring av varor. Endast jämförpris behöver anges för en vara som inte är färdigförpackad och som mäts upp i kundens närvaro. Paragrafen motsvarar vad som gäller sedan tidi- gare enligt 6 § tredje stycket prisinformationslag 2000 p.g.a. EG-direktiv (se ovan). För andra produkter än varor får regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer föreskriva att jämförpris skall anges. Paragrafen är ny och avser alla andra produkter än varor. Såsom konstaterats i avsnitt 5.1.2 ovan, är det viktigt för konsumenternas möjligheter att göra rationella val att man lätt kan jämföra priser. Möjligheten till prisjämförelser är också till övervägande delen positivt ur konkurrenssynpunkt. Därför bör även andra produkter än varor så långt det är möjligt omfattas av skyldighet att ange jämförpris. Emellertid är, till skillnad från vad som gäller för varor, övriga produkter till sin karaktär mycket varierande. Som konsta- terats tidigare i ovan nämnda avsnitt är det mindre lämpligt att i detalj i prisinformationslagen ange hur prisinformation skall lämnas beträffande enskilda produkter utanför varuområdet. Förhållan- dena för marknadsföring av olika produktslag är mycket varierande. Mot bakgrund av detta bör det i prisinformationslagen lämnas utrymme för regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer att ge närmare föreskrifter beträffande angivande av jämförpriser för andra produkter än varor. i avsnitt 5.1.2 bör sådana föreskrifter meddelas först efter samråd med företrädare för såväl berörda branscher som andra myn- digheter och berörda intressen. Beträffande lämplig myndighet hänvisas till vad som anges i kommentaren till 11 §. Bemyndigande (11 §) Närmare föreskrifter för tillämpningen av denna lag meddelas av regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer. Paragrafen är ny och innebär ett generellt bemyndigande för rege- ringen eller den myndighet som regeringen bestämmer att meddela närmare föreskrifter om tillämpningen av prisinformationslagen. Som nämnts tidigare är bestämmelserna i prisinformationslagen allmänt hållna. På grund av den komplexitet som råder avseende de olika produktslag som omfattas av lagen, är det inte lämpligt att i lagen detaljreglera varje produktslag för sig. Detaljerade bestäm- melser bör därför regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer besluta om. har som till- synsmyndighet övervakat efterlevnaden av prisinformationslagen. Med utvidgningen av prisinformationslagens tillämpningsområde till produkter kommer sfären för prisinformation att bli mer komplex. Det är dock med hänsyn till den rådande ordningen rörande tillsyn på prisinformationsområdet lämpligt att låta huvudansvaret för att meddela föreskrifter alltjämt åvila . Det kan emellertid tänkas att det på speciella områden finns särskilda skäl som talar för att det kan vara lämpligare att låta annan myndighet än meddela föreskrifter. Ett sådant område är finansiella tjänster, där Finans- inspektionen även tidigare varit den myndighet som meddelat närmare föreskrifter om bl.a. informationsskyldighet för de olika finansiella instituten. Det förutsätts att myndigheten ifråga inte meddelar föreskrifter utan att på vederbörligt sätt ha samrått med företrädare för såväl berörda branscher som andra myn- digheter samt med företrädare för konsumentintressen. Vid meddelande av föreskrifter skall myndigheten beakta bestämmelsen i 1 § och ta särskild hänsyn till de skiftande behoven hos olika konsumentgrupper i syfte att möjliggöra för samtliga konsumenter att jämföra priser och träffa rationella val. Delegationsbestämmelsen innebär naturligen att föreskrifter närmast kan meddelas i vissa bestämda hänseenden. anges att föreskrifter kommer att ges beträffande vad som skall ingå i en produkts pris. Begreppet produkt rymmer, vilket konsta- terats tidigare, konsumentnyttigheter av vitt skilda slag. Att på ett enahanda sätt ange vad som skall anses vara en produkts pris är inte möjligt. För varor torde regelmässigt kostnaden var liktydig med försäljningspriset och därmed utgöra priset i prisinformations- lagens mening. Likaså kan vara fallet med hantverkstjänster och en del andra tjänster. Emellertid uppkommer framför allt avseende andra nyttigheter frågan vad som utgör produktens pris. Det får anses lämpligast att den frågan avgörs av regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer utifrån de kunskaper om olika branscher som myndigheterna besitter. Som angivits ovan förutsätts dock att föreskrifterna meddelas efter samråd med företrädare för den aktuella branschen. Det kan vidare anges att föreskrifter kan meddelas avseende frågan hur prisinformation enligt 6 § andra stycket skall lämnas. Enligt prisinformationslag fanns detaljerade bestämmelser var och hur prisinformation avseende varor skulle lämnas i 10 och 11 §§. Den nya lagen innehåller inte detaljerade bestämmelser som med hänsyn till lagstiftningsarbetets gång inte lätt låter sig ändras efter vad utvecklingen i samhället ger utrymme för. De detaljerade bestämmelser som kan tänkas vara behövliga i frågan om var prisinformation skall lämnas meddelas lämpligast genom myndig- hetsföreskrifter. Föreskrifter behöver också meddelas om hur pris och jämförpris skall anges i de fall de inte kan anges i kronor. Det är tänkbart att vissa produkter inte lämpar sig för prisinformation i kronor, t.ex. olika finansiella tjänster. Av 9 § framgår att regeringen eller den myndighet som rege- ringen bestämmer får föreskriva att jämförpris skall anges för andra produkter än varor. Regeringen eller den myndighet som rege- ringen bestämmer kommer att behöva lämna närmare föreskrifter om de beräkningsgrunder som skall tillämpas vid angivande av jämförpris både avseende varor och andra produkter än varor samt även i övrigt ge närmare anvisningar om angivande av jämförpriser. Den nu gjorda genomgången är inte avsedd att vara uttöm- mande. Även i övrigt kan det finnas förhållanden som regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer behöver meddela närmare föreskrifter om. Överträdelse (12 §) Om en näringsidkare inte lämnar prisinformation enligt denna lag eller enligt föreskrift som meddelats med stöd av denna lag, skall marknadsföringslagen (1995:450) tillämpas. Prisinformation enligt första stycket skall därvid anses vara sådan information av särskild betydelse ur konsumentsynpunkt som avses i 4 § andra stycket marknadsföringslagen. Paragrafen överensstämmer till stora delar med vad som gällde enligt 14 § prisinformationslag. I första stycket klargörs dock nu att även vid överträdelse av föreskrift som meddelats med stöd av prisinformationslagen skall bestämmelserna i marknads- föringslagen tillämpas. Enligt 38 § marknadsföringslagen är det som för talan i . Någon ändring därvidlag är inte avsedd, oavsett vilken myndighet som meddelat den föreskrift som näringsidkaren påstås ha brutit mot. Avsikten är inte att göra någon ändring i sak i förhållande till lag. Vi delar bedömningen att den mest ändamålsenliga ordningen är att även i fortsättningen svarar för tillsynen av pris- informationslagen. Om övertygande skäl redovisas skulle även annan myndighet kunna komma ifråga för ett avgränsat område. Utred- ningen föreslår emellertid att tillsynsmyndigheten skall ges generell rätt att utfärda föreskrifter om tillämpningen av lagen. Enligt vår mening bör en sådan ordning inte införas. kan utfärda bindande föreskrifter i begränsad omfattning. Det är i hög grad fråga om författningar där innehållet är tämligen givet, genom EG-direktiv m.m. Den restrik- tiva linjen är välgrundad. KO för talan i , som svarar för rättsbild- ningen. Det är i ett sådant system olämpligt att domstolen skulle vara bunden av regler utfärdade av ena parten. Illustrativt är att domstolen kan ställa sig bakom innehållet i verkets riktlinjer, men är oförhindrad att bortse från dem om de inte stämmer med vad som bör gälla enligt lagen. I kommer olika konsumentpolitiska medel och instru- ment till användning – överenskommelser, egenåtgärder, riktlinjer, rättsliga ingripanden etc. Detta system har tagit att utveckla och det har förvisso inte alltid skett utan spänningar. Det måste dock numera sägas ha funnit sina former. Det är flexibelt och fungerar i det stora hela väl. Vi anser att det vore oklokt att rubba den balans som råder. Prisinformationslagen får närmast ses som en precisering 4 § 2 st. MFL. Mot bakgrund av den bestämmelsen arbetar verket med bl.a. branschöverenskommelser. Verksamheten är oftast fram- gångsrik, men i den mån man inte kan nå samsyn om rättsläget finns möjligheten att låta pröva ett fall i . Föreskrifter behövs uppenbarligen inte och vi har svårt att se att förhållandena skulle vara väsentligt annorlunda beträffande pris- information på t.ex. el- och teleområdena. Tvärtom är utredningens hela ansats, riktigt nog, att de ytterligare normer som fordras skall tas fram i samråd och samarbete med de berörda. Det finns alltså inte anledning att trots de betydande principiella invändningarna vidga verkets föreskriftsmakt på sätt som utred-ningen föreslår. Skulle sådana föreskrifter krävas, vilket vi inte bedömer blir särskilt frekvent, bör de utfärdas av regeringen. Särskilt yttrande av experten Jag delar inte utredningens skeptiska syn på jämförpriser beträffande marknadsföring av finansiella tjänster. Utredningen framhåller att det faktum att finansiella tjänster, exempelvis hemförsäkringar, har olika innehåll skulle skapa särskilda svårigheter att införa jämförpriser. Ja, att det rentav skulle vara mindre lämpligt med jämförpriser på försäk- ringstjänster. Uttalandet innebär, om man antar att det har principiell karaktär och inte bara uttrycker en branschuppfattnings genomslag i betänkandetexten, att utredningen anser att det är svårt och ibland olämpligt med jämförpriser på marknader med differentierade pro- dukter, vilket är de flesta marknader. Jag vänder mig mot den synen. Just på marknader med differen- tierade produkter är jämförpriser av största värde för konsumen- ternas möjligheter att väga pris mot kvalitet. Därför bör det enligt min mening prioriteras att införa jämförpriser på dessa marknader. Tvärtemot utredningen anser jag alltså att de finansiella markna- dernas karaktär gör det särskilt angeläget med jämförpriser på de produkter som tillhandahålls där. Jag bedömer att den samlade expertisen i den finansiella sektorns företag och sektorsmyndig- heterna är tillräcklig för att bemästra de praktiska svårigheter som kan uppkomma i sammanhanget. De invändningar jag har mot utredningens skepsis mot jämför- priser på finansiella tjänster gäller i hög grad dess likartade skepsis mot jämförpriser på teletjänster. Jag saknar också kravet på tydlig exponering av priser i butiker. En lämplig åtgärd kan vara att i prisinformationslagen skriva in att eller annan av regeringen utsedd myndighet ska utarbeta föreskrifter för hur och på vilket sätt prisinformationen ska presenteras för kunder med funktionshinder. Att endast i allmänna ordalag ange att prisinformation ska vara 'tydlig' räcker inte. Av egen erfarenhet som synskadad vet jag att det måste finnas klara regler som stadgar vad som menas med 'tydlig'. Beslut vid regeringssammanträde . En särskild utredare tillkallas för att göra en översyn av Pris- informationslagen (1991:601). Utredaren skall analysera behovet av en utvidgning av lagens tillämpningsområde till att avse andra produkter än varor och tjänster samt analysera i vad mån jämförpris bör kunna krävas även för andra produkter än varor. Utredaren skall dessutom utreda om bestämmelserna i prisinfor- mationslagen behöver kompletteras med avseende på marknadsfö- ring via Internet samt uppmärksamma tillämpningen av prisinfor- mationslagen vad gäller marknadsföring i radio och TV. Utredaren skall lämna förslag till de lagändringar som behövs. Prisinformationslagen - en bakgrund Prisuppgifter i marknadsföring omfattas av marknadsföringslagens (1995:450) krav på att marknadsföringen skall vara tillbörlig. Lagen är tillämplig då näringsidkare marknadsför eller själva efterfrågar produkter i sin näringsverksamhet. Med produkter avses varor, tjänster, fast egendom, arbetstillfällen och andra nyttigheter. Mark- nadsföring skall stämma överens med god marknadsföringssed och även i övrigt vara tillbörlig mot konsumenter och näringsidkare. Prisinformationslagen trädde i kraft och komplet- terar bestämmelserna i marknadsföringslagen. Bestämmelserna i prisinformationslagen är i stor utsträckning en kodifiering av praxis enligt marknadsföringslagen, men innehåller också preciseringar och mer långtgående krav. Prisinformationslagen syftar till att näringsidkare i detaljhandelsledet skall lämna god prisinformation till konsumenterna. Den tillämpas på näringsidkare som i sin yrkes- mässiga verksamhet tillhandahåller varor och tjänster till konsu- menter. Marknadsföringslagens och prisinformationslagens tillämp- ningsområden överensstämmer således inte. Om en näringsidkare inte lämnar prisinformation enligt prisinformationslagen, tillämpas de sanktioner som föreskrivs i marknadsföringslagen. Prisinformationslagen har sedan ikraftträdandet varit föremål för endast redaktionella ändringar, utom när det gäller ändringar som genomfördes i samband med genomförandet av Europaparla- mentets och rådets direktiv /6/EG av om konsumentskydd i samband med prismärkning av varor som erbjuds konsumenter. Ändringarna trädde i kraft . Regeringen har i förordningen (1994:276) om jämförpriser på andra varor än livsmedel meddelat föreskrifter i anslutning till lagen. Regeringen har vidare i förordningen (1995:868) med in- struktion för delegerat till verket att meddela närmare föreskrifter i vissa fall. Propositionen Obeställd reklam m.m. I anslutning till genomförandet av EG-direktivet (98/6/EG) om konsumentskydd i samband med prismärkning av varor som er- bjuds konsumenter gjordes en översyn av prisinformationslagen. Utöver de frågor som var föranledda av EG-direktivet övervägdes bl.a. om lagens tillämpningsområde borde breddas till att omfatta produkter och inte vara begränsat till varor och tjänster. Vidare behandlades frågan om att jämförpris borde anges för sådana produkter som det finns särskilda beräkningsgrunder för, vilket innebar en utvidgning i förhållande till gällande bestämmelser. Förslag till ändringar i lagen redovisades i promemorian Ändringar i prisinformationslagen (1991:601), Ds 1999:40. Sedan Lagrådet yttrat sig i lagstiftningsärendet, konstaterade rege- ringen i propositionen Obeställd reklam m.m. (prop. 1999/2000:40) att en utvidgning av lagens tillämpningsområde skulle kräva ytter-