sou · GQB387d2 · 2003-01-01 00:00:00 — Det fanns även indikationer på att partiet mottog eko- nomiskt stöd från , bl.a. i form av stödprenumera- tioner på partiets tidning . Partiet som sådant ansågs dock alltför obetydligt för att ens kunna komma att utgöra ett hot mot det svenska samhällsskicket. Vad som i fråga om APK främst väckte säkerhetspolisens uppmärksamhet var det förhållan- det att vissa partiföreträdare upprätthöll personliga förbindelser med ett stort antal befattningshavare främst vid de sovjetryska och östtyska beskickningarna, kontakter som misstänktes innefatta un- derrättelseverksamhet. KFML/SKP betraktades av säkerhetspolisen som ett redskap för det kinesiska . Ledande personer inom KFML hade kontakter med den kinesiska ambassaden och enligt rapporter från förtroliga meddelare erhöll organisationen ekonomiskt stöd från för att bedriva subversiv verksamhet i . Till upp- fattningen om utländska subsidier bidrog att organisationen före- föll ha en mycket god ekonomi liksom information från bl.a. Kana- da om kinesiskt stöd till maoistiska grupper. Liknande misstankar kom senare att riktas även mot KFML(r). Uppgifter tydde även på att bl.a. via och journalister med anknytning till partiet bedrev en omfattande kunskapsinhämtning i främst riktad mot och NATO. KFML(r) sökte identifiera säkerhetstjänsternas personal, t.ex. genom att fotografera personer som uppträdde i närheten av de- monstrationståg eller i anslutning till polisstationer, fotografier som sedan publicerades i tidningen . Liknande misstan- kar fanns beträffande KFML/SKP. De vänsterextremistiska organi- sationernas verksamhet mot och inom försvaret behandlas nedan. Säkerhetspolisen ansåg sig kunna konstatera att de vänsterextremistiska organisationerna sökte infiltrera från samhällssynpunkt viktiga arbetsplatser, såsom tung industri, allmänna kommunikationer, skolor och massmedier. Medlemmarnas uppträdande på arbetsplatserna betecknades som konspirativt. Det förekom att de på traditionellt kommunistiskt vis bildade celler, vars medlemmar åtminstone inledningsvis inte öppet framträdde som företrädare för respektive organisation. De strävade i regel efter att väljas till fackliga förtroendeuppdrag. Parollen var Gör facket till en kamporganisation!. KFML(r) KFML(r) agiterade emellertid för att ställa facket åt si- dan. Genom att underblåsa missnöje t.ex. med arbetsmiljön på ar- betsplatserna och initiera missnöjesaktioner bl.a. i form av vilda strejker sökte man radikalisera arbetarna. svepte således en våg av vilda strej- ker över . Störst uppmärksamhet väckte gruvarbetarstrejken i malmfälten /1970. Även om denna arbetskonflikt torde ha uppkommit till följd av ett lokalt missnöje med arbetsvill- koren, kom den att stödjas och utnyttjas i propagandistiskt syfte av vänsterextremistiska grupperingar. förekom tillhopa 192 och 92 vilda strejker med inalles ca 43 000 respektive ca 12 000 arbetare inblandade. Säkerhetspolisen bedöm- de att flera av dessa strejker, bl.a. taktäckarstrejken i västra och strejken vid Arendalsvarvet i , initierades, leddes eller stöddes av KFML(r). Det förekom även uppgifter om av KFML(r) initierad sabotageverksamhet mot före- tag som och liksom om kartläggning av industriernas driftvärn. Särskilt KFML(r) förde kampen på arbetsplatserna med mycket hård retorik mot socialdemokratiska fackföreningsmän. I förekom att sådana personer utsattes för hot och skänd- ningar. Men även RMF/KAF ansågs ägna sig åt att infiltrera fackfö- reningar i syfte att rensa dem från pampvälde och byråkrati och ytterst att erövra ledningen i facket. De vänsterextremistiska organisationernas strävan att radikalise- ra arbetarna försvårades dock av att medlemmarna huvudsakligen utgjordes av gymnasieungdom och universitetsstuderande. Det fö- rekom att studenter omskolade sig till yrkesarbetare och sökte sig till industrin. Ett skäl härtill torde ha varit en vilja att komma in vid företagen och där verka för en kommande revolution. Hos många kan det också ha funnits en romantisk föreställning om en proletär tillvaro. Främlingskapet mellan de vanliga arbetarna och de tidi- gare akademikerna var ofta stort. Verksamhet mot och inom försvaret FNL-rörelsen som sådan ägnades inte någon egentlig uppmärk- samhet från militärt håll. Så mycket mer intresserade man sig för de extrema vänsterorganisationerna och naturligt nog särskilt för de- ras mot det svenska försvaret riktade verksamhet. Även om det fanns misstankar om att vissa av dem styrdes från , tycks man tidigt ha bedömt att det huvudsakligen rörde sig om vad man kalla- de anarkistiska organisationer utan styrning från främmande makt.35 Den militära säkerhetstjänsten såg med stort allvar på ris- ken för att utvecklingen på medellång sikt skulle kunna leda till en revolutionär situation.36 Många av organisationernas medlemmar, den revolutionära för- truppen, var studenter i den ålder då de skulle fullgöra militär grundutbildning. hade vänsteranhängare ofta vapenvägrat. Plötsligt skulle de som tidigare vägrat att fullgöra värnplikt fullfölja grundutbildningen. Antalet återkallelser av ansökningar om vapen- fri tjänst ökade kraftigt . Motiveringarna var att man främst av politiska skäl nu insett nödvändigheten av att fullgö- ra vapentjänst för att bl.a. kunna stödja befrielserörelser samt att man ansett det erforderligt att känna till vapnens rätta hanterande i ett eventuellt kommande revolutionärt skede.37 Vid i fastslogs riktlin- jer för att avslöja och bekämpa den borgerliga militärapparaten. Denna skulle infiltreras av arbetarklassen, som skulle bemäktiga sig delar av densamma för att senare kunna rikta krigsmakten mot det bestående samhället.38 En av organisationens ledare, , skall ha sagt att KFML:s inställning till värnplikt i ett nötskal var ett citat av : Man vill ge dig ett gevär – tag det och lär dig använda det – inte mot dina klassfränder i andra länder utan för att vända det mot dina förtryckare.39 KFML/Clarté skall ha bildat ett s.k. värnpliktsutskott i , vars primäruppgift var att preparera medlemmar som var i färd med att fullgöra sin värnpliktstjänstgöring. I en Handled- ning för kamrater som skall rycka in till militärtjänst angavs att de specifikt mot krigsmakten inriktade uppgifterna skul- le bli att föra de värnpliktigas talan mot officerarnas förtryck, att avslöja militärapparatens klasskaraktär, att bemöta befälets reaktio- 35Orientering om försvarsfientlig verksamhet, 15.11.1968, Ö VIII, vol. 36I en uppsats Ett försök till objektiv analys av de svenska studenternas pro- testaktioner författad av en person som enligt gängse normer är att betrakta som vänster- radikal anfördes bl.a. följande. Om radikaliseringen av fortsätter i samma takt och riktning som , kommer enligt vår bedömning en revolutionär situation att uppstå , kanske t.o.m. tidigare. Att uppnå ett sådant läge är givetvis det yttersta syftet hos de studentgrupper, som vill störta det nuvarande systemet. Inom Fst/Säk torde man ha bedömt uppsatsen som vederhäftig, KU 14/262, 12.11.1969, F X b, vol. 37Någon som återkallat sin ansökan om vapenfri tjänst citerade : Varje kom- munist måste inse sanningen i orden att politisk makt växer ur en gevärspipa., ÖB:s skrivel- se 14.12.1970, Säk H 901, Ö IV, vol. 39KU 14/293, 26.11.1969., F X b, vol. Säkerhetstjänsternas hotbilder SOU 2002:87 nära propaganda, att sprida marxist-leninistiska alster bland de värnpliktiga och att agitera för KFML:s/Clartés ideologi.40 Rapporter inkom om att de värnpliktiga försökte bilda celler vid förbanden.41 En beskrivning av hur sådan cellbildning enligt försvarsstabens säkerhetsavdelning organiserades gavs av ÖB i en skrivelse . Under ett förberedande skede – omfattande ungefärligen efter inryckning – kartläggs det politiska klimatet inom förbandet och bedöms möjligheterna för öppet agerande och sedan cellbildning. ligger cellens medlem- mar lågt. Man vinnlägger sig om att bli god vän med sina vpl- kolleger. Mot deras uppträdande i tjänsten finns ingen anmärk- ning att rikta. Flera av dem återfinns som kandidater vid val av kompaniassistent och ledamot av förbandsnämnden. I flera fall har truppbefälet ansett just dessa marxist-leninister vara bland kompaniets bästa soldater. Efter möten med sympatisörer och förberedande träffar för att få fram deltagare i lämpliga studiecirklar påbörjas organisa- tionsskedet av den marxistiska cellen (kampgruppen) inom för- bandet. När cellen blivit konsoliderad börjar – ofta mycket försiktigt – en del utåtriktade aktiviteter och allt efter ledarens förmåga och mod och medlemmarnas lojalitet inträder nu ett aktions- skede. Det kan fortfarande hända att ledarna ej framträtt öppet. Under dessa genomgångar (stimuleringsmöten, förberedande möten till vpl-konferens m.m.) och utifrån styrda motaktioner har dock många av cellens medlemmar haft svårt för att inte framträda. Under senare delen av vpl-tjänstgöringen kan man befara att en del mer drastiska aktioner planeras och att man helt gått ifrån ett mera dolt uppträdande. En bilaga till skrivelsen innehöll utdrag ur Hjälpreda för de marx- ist-leninistiska gruppernas arbete i militärapparaten. Däri angavs som legala metoder för arbetet muntlig propaganda genom samtal med kamrater, spridning av Gnistan, och Klass- kampen m.m., agitation under lektioner, organiserandet av studie- cirklar i KFML:s grundkurs, kamp inom förbandsnämnder, kom- 40ÖB:s skrivelse 14.12.1970, Säk H 901, Ö IV, vol. 41Se t.ex. rapport om kommunistisk cellbildning vid I 2 och I 3, KU 05/05, , och A 9, KU 05/26, , Ö IV, vol. 42ÖB:s skrivelse 14.12.1970, Säk H 901, Ö IV, vol. Illegala metoder borde bedrivas med största för- siktighet, men de kunde utgöra ett nödvändigt komplement till det legala arbetet. Som exempel på illegala metoder angavs spridning av flygblad, uppsättning av väggtidningar, organiserandet av aktioner och hållandet av möten. Vid KFML(r):s kongress gjordes det klart att det för att genomföra ett väpnat uppror krävdes att den borgerliga militärap- paraten demoraliserades och uppluckrades. Detta fordrade förbere- delser i form av ett genomtänkt och revolutionärt soldatarbete och att man i konspirativt syfte skaffade stödjepunkter inom den reak- tionära officerskåren. Ett centralt militärutskott bildades. Detta publicerade en instruktion för kommunistiska soldater. Däri tog man kraftigt avstånd från uttalanden av en företrädare för som hävdat att skulle försvaras mot varje inkräktare. Denna inställning ansågs innefatta ett villkorligt accepterande av den borgerliga militärapparaten och en uppslutning bakom tanken på ett svenskt försvar, tankegångar som innebar det grövsta tänkbara förräderiet mot socialismens ideal. I instruktionen upp- manades de värnpliktiga att sprida propaganda och att söka utröna varje förbands säregenheter. Däremot tog man avstånd från ska- degörelse på militär materiel liksom från anskaffning av hemliga handlingar, vapen, ammunition etc. Även RMF/KAF engagerade sig i soldatarbetet, dels genom att driva fackliga krav, dels genom att sprida politisk propaganda. En- ligt en artikel i tidningen ämnade KAF inte försvara det existerande , eftersom den borgerliga demokra- tin var att betrakta som en klassdiktatur. Vid ett krig mellan och var det en plikt att verka för ett svenskt neder- lag utan att för den skull upphöra med kritiken av den sovjetiska byråkratin. Omkring ändrade SKP principiellt inställning till det svenska försvaret. Partiet räknade med att ett storkrig skulle utbry- ta mellan och inom ungefär . mås- te då kunna försvara sitt nationella oberoende. Partiet ivrade därför för ett starkt folkförsvar på den allmänna värnpliktens grund. De värnpliktiga medlemmarna skulle bli goda soldater. Såväl grundut- bildningen som krigsförbandsövningarna borde präglas av realism. I samband med ett storkrig skulle det uppstå en revolutionär situa- tion i . När revolutionen skulle genomföras måste huvudde- len av försvarsmakten stå på den revolutionära sidan för att kunna försvara denna mot den borgerliga reaktionen. Det krävdes att sol- daterna var medvetna och politiskt mobiliserade och att ett stort antal befäl stödde folkets sak. Det värnpliktiga befälet var därför en mycket viktig målgrupp. Man hoppades för övrigt också kunna vinna över åtminstone delar av de lägre befälskårerna för sin sak. Denna linje följdes enligt den militära säkerhetstjänstens bedöm- ning i stort av övriga vänstergrupper med undantag för KAF och KFML(r). KAF hade ju deklarerat att man i händelse av storkrig skulle sluta upp på sida. Och KFML(r) hävdade att hela den befintliga militärapparaten måste krossas i samband med revolutionen.43 De extrema vänsterorganisationernas mest påtagliga verksamhet inom försvaret var opinionsbildningen. ÖB framhöll i en skrivelse bl.a. följande. marxist-leninistiska krafter, som agiterar för minskad respekt inför våra militära myndigheter och genom sina strävanden att söka vidga klyftan mellan befäl och trupp utsår försåtlig hatpro- paganda och missnöje, speciellt bland de värnpliktiga. Strävan synes vara koncentrerad till att inifrån försvaga och förlöjliga vårt försvarssystem.44 I flygblad, affischer, pamfletter och soldattidningar, ofta med an- knytning till respektive förband, redogjorde man för förmenta eller verkliga missförhållanden och gjorde kränkande uttalanden mot misshagliga befäl. Härigenom kunde vänsterextremistiska grupper dra till sig uppmärksamhet och skapa misstro mot försvaret och statsmakterna.45 En metod för att söka vinna inflytande var att driva soldatfackli- ga krav, t.ex. på ständig nattpermission, reglerad arbetstid och hög- re utbildningsbidrag. SKP använde sig med framgång av sin enhets- frontstaktik för att samla de värnpliktiga kring missnöjesanledning- ar. Genom att på så sätt skapa förtroende bland kamraterna kom SKP och MLK på många håll att dominera förbandsnämnderna.46 Också vid värnpliktskonferenserna kom dessa organisationer att uppnå ett oproportionerligt stort inflytande.47 KFML(r), RMF, FK 43PM för befälsutbildning 30.5.1975, F I, vol. 163, PM 10.2.1976, Ö IV, vol. 450, Särskild orientering 16.12.1976, F I, vol. 177, Sammanfattning för år 75/76, , F I, vol. 193, Sammanfattning för /77, 18.11.1978, F I, vol. 193, och Årssammanfattning för /78, F I, vol. 44ÖB:s skrivelse 14.12.1970, Säk 901, Ö IV, vol. 45Tillägg 1 till underlag för befälsutbildning m.m., 14.12.1970, F I, vol. 46PM i befälsutbildning 30.5.1975, F I, vol. 47I en PM Undergrävande verksamhet inom försvarsmakten fr.o.m. 1974-07-01 konstate- rades att de revolutionära vänsterorganisationerna hade ett obetydligt stöd för sin allmänna politik och för sitt slutliga mål, det kommunistiska samhället (maximiprogrammet). och Förbundet () vägrade däremot att arbeta inom etablerade ramar för samråd då dessa institutio- ner betraktades som skendemokratiska.48 I vart fall KFML(r) kom dock att här ändra ståndpunkt.49 Enligt försvarsstabens säkerhetsavdelning trasade värnpliktiga vänsterextremister sönder utbildningen genom ständiga diskussio- ner, som det unga truppbefälet inledningsvis ofta hade svårt att bemästra. De kände sig därför hotade i sin yrkesroll. Efter hand lärde sig befälen hur extremisterna agerade och problemen tendera- de därmed att minska.50 Det förekom att nästan samtliga värnplik- tiga vid ett förband sjukanmälde sig i protest mot att regements- chefen vägrat tillmötesgå krav på ständig nattpermission till alla som sökte sådan.51 Och en novemberdag lär av den inneliggande åldersklassen ha sjukanmält sig till stöd för kravet på högre utryckningsbidrag.52 Även demonstrationer och matstrej- ker53 liksom kollektiv ordervägran förekom. bedömde försvarsstabens säkerhetsavdel- ning att den undergrävande verksamheten möjligen nått sin kulmen och var på tillbakagång.54 Och i slutet av decenniet tycks den mer eller mindre ha upphört. Även i det soldatfackliga arbetet trängdes extremvänstern tillbaka av andra politiska ung- domsorganisationer, framför allt av SSU och CUF.55 Från förbanden rapporterades och långt in ett stort antal misstänkta fall av sabotage och ska- degörelse.56 I vissa fall innebar skadegörelsen att personal och värn- emot har de vunnit framgångar bl.a. inom försvarsmakten genom att samla värnpliktiga kring missnöjesanledningar. Det gäller dock ej vid repetitionsutbildning., , Ö IV, vol. 49Av Direktiv till soldatklubbarna inför värnpliktskonferensen framgick att partiet inte skulle bojkotta värnpliktskonferens utan genom så många delegatkandidater som möjligt sprida politisk presentation., KU 81/102, 21.1.1974, H 901, Ö IV, vol. 50Undergrävande verksamhet inom försvarsmakten fr.o.m. 1974-07-01, , Ö IV, vol. 51Redogörelse rörande sjukanmälan vid I 3, KU 25/02, 27.11.1972, Ö IV, vol. 52PM för befälsutbildning 30.5.1975, F I, vol. 53Subversiv verksamhet, halvårsberättelse 1977-07-0112-31, , Ö IV, vol. 54ÖB , Säk 901, F I, vol. 55Fst/Säk 3.10.1978, H 9010-6, F I, vol. 56Se t.ex. skrivelse ang. misstänkt sabotage mot flygplan J 35 F på i genom att stanniolpapper stoppats in i pitotröret med påföljd att den ordinarie fartmätaren satts ur funktion, KU 50/76, 22.12.1968, Ö IV, vol. 120, månadsrapport från I 3 i med upp- gift om sabotage mot traktorer, KU 05/26, , Ö IV, vol. 157, skrivelse om misstänkt sabotage på en stridsvagn vid P 5 i , KU50/15, 31.1.1972, Ö IV, vol. 342, och PM ang. åverkan på fordon vid KA 1 i , KU 50/18, , Ö IV, vol. pliktiga utsattes för risker att skadas, vilket försämrade arbetsmil- jön.57 Inom säkerhetsavdelningen fanns starka misstankar om att värnpliktiga med anknytning till extremvänstern låg bakom en del av dessa gärningar. hade det rapporterats att en aktiv medlem av Clarté och KFML uppgett att vissa politiska grupper till vänster planerade att utöva sabotagehandlingar mot svenska militära anläggningar.58 Och man ansåg sig kunna konstatera att händelser av detta slag oftast förekom vid de förband där de extre- ma vänstergrupperna var som mest aktiva. såg sig tvungen att dementera ett tidigare uttalande genom att offentligt förklara att det inte fanns några som helst bevis, inte ens indicier, som tydde på att olika vänstergrupper hade någon del i sa- botageverksamheten.59 Samma inställning kom till uttryck i en 1975 upprättad PM, i vilken det kon- staterades att det inte fanns något fog för anklagelser om att ex- trema organisationer centralt skulle styra skadegörelsen. Bedöm- ningen var i stället att de skyldiga var enskilda soldater som i beru- sat tillstånd vill få utlopp för något missnöje, även om enstaka fall av försök till provokation inte kunde uteslutas.60 angav sä- kerhetsavdelningen att inget tydde på att antalet incidenter av detta slag ökade och att det var ytterst sällsynt att någon eller några kun- de bindas till brotten.61 bedömdes SKP med stor san- nolikhet ägna sig åt systematiskt bedriven underrättelseverksamhet inom försvarsmakten för den egna krigsplanläggningen och möj- ligen även för främmande makts räkning.62 Vid sammanträde med partiets försvarsutskott skall följande direktiv beträffande inriktningen av underrättelseverksamheten ha lämnats: 1.Läget av kommandocentraler, stridsledningsplatser och stabsplatser 2.Ta reda på så långt som möjligt krigsplanläggningen 3.Kartlägg polisens verksskydd och driftvärn 57Under rapporterades bl.a. att 12 motorfordon utsatts för skadegörelse av olika slag, t.ex. avklippta bromsledningar, sönderslagen inredning och bortskruvande av fälgmutt- rar. Vidare hade en person dömts för att med hjälp av en hemmagjord sprängladdning sökt åstadkomma avbrott på en elkabel som svarade för strömförsörjningen till en militär anlägg- ning. Hans motiv uppgavs ha varit politiska; KU 19/02, Säkerhetsöversikt , Ö IV, vol. 58KU 80/4, Ö IV, vol. 60Undergrävande verksamhet inom försvarsmakten fr.o.m. 1974-07-01, , Ö IV, vol. 61Skadegörelse/sabotage inom försvarsmakten, 10.1.1980, Ö IV, vol. 62Särskild orientering, 16.12.1976, F I, vol. 4.Kartlägg krigsplanläggningen för kraft, el och tvt [dvs. tele- verkets nät] 5.Vilka är anställda vid . Tjänsterum, låsanordn, säkskydd. Sätt för rekrytering av medarbetare, tjänstebostad och annan bostad 6.Medlemmarna skall söka inträde i HV [dvs. hemvärnet], CF [dvs. civilförsvaret], m.fl. organisationer 7.Lämpliga kanaler vid militära förband är pers vid körcentraler och staber.63 rapporterades att SKP disponerade fotostatkopior av hem- liga handlingar, bl.a. en sammanställning om större övningar inom totalförsvaret.64 Samröre med terroristorganisationer 65 Vissa vänsterextremistiska organisationer hade goda kontakter med palestinska befrielserörelser. Dessa rörelser hade vuxit sig starka . Bland dessa rörelser fanns vissa mer militanta och vänsterinriktade organisationer såsom Folkfronten för Palesti- nas befrielse (). De attackerade israeliska mål varhelst man kunde komma åt dem. Även stater som ansågs stödja gjordes till måltavlor. genomförde palestinska organi- sationer ett sextiotal aktioner i eller mot europeiska mål. Fram var det som låg bakom de flesta ter- rordåd. Därefter framträdde i stället organisationen ber och tog på sig ansvaret för flertalet av aktionerna. Störst upp- märksamhet väckte dess massaker på israeliska idrottsmän i sam- band med de i . och fram till decenniets slut avtog de palestinska terroraktionerna utanför . I takt med uppsvinget för de palestinska rörelserna i Mellanös- tern bildades också i stödgrupper för palestiniernas sak. Arabiska klubben i . Medlemmarna var araber. Under de närmast följande åren bildades Palestinagrupper i bl.a. , och . Medlemmar var till en början svenska akademiker, för- 63PM 10.2.1976, Ö IV, vol. 64Rapport 14, 78/1959, 30.7.1978, F X b, vol. 65Detta avsnitt bygger i huvudsak på : Övervakningen av den svenska Palestina- rörelsen i SOU 2002:95 fattare och journalister samt enstaka palestinier. Fram fanns omkring fem lokalorganisationer. ökade antalet lokalorganisationer till knappt 50 för att sedan åter minska . Antalet medlemmar i de olika lokalorga- nisationerna blev aldrig särskilt stort men grupperna var i allmänhet välorganiserade. Då den palestinska rörelsen splittrades visade även den svenska Palestinarörelsen tecken på splittring. Den centrala skiljelinjen gick mellan dem som förespråkade enhetsfrontsprincipen, dvs. stöd åt de palestinska befrielserörelserna som en helhet, och dem som fö- respråkade ett riktat stöd åt de mer extremistiska palestinska orga- nisationerna. De senare, som utgjorde minoriteten, bildade Folkfrontens arbetsgrupper (FFAG), som bedrev verksamhet på fyra, fem platser i . Dessa grupper stödde främst . FFAG upplöstes och flera av de fåtaliga medlemmarna sök- te sig till KFML(r). Majoriteten, som politiskt låg närmare KFML/SKP, bildade den riksomfattande organisationen i . De svenska Palestinaaktivisterna intog en kluven inställning till palestiniernas användning av terrorn som politiskt vapen. Även om de inte stödde terroraktionerna, tog de heller inte entydigt avstånd från terrorismen, i vart fall inte mot mål i . Sådana ak- tioner kunde ses som legitima i palestiniernas kamp för att förändra sin situation. Opinionsbildningen bestod i huvudsak av demonstra- tioner, studiecirklar, offentliga möten och insändare i tidningar. Man gav även ut egna tidningar och publicerade debattböcker. Pa- lestinarörelsen upprätthöll kontakter med representanter för de olika palestinska befrielserörelserna. Flera aktivister företog resor till . Ett viktigt led i rörelsens arbete, främst under se- nare delen av och , var att sända läkare och annan sjukvårdspersonal samt insamlade läkemedel till de pa- lestinska flyktinglägren. Säkerhetspolisens syn på de palestinska befrielserörelserna speg- lade ända fram i huvudsak den officiella israeliska upp- fattningen om dessa som extremistiska terroristorganisationer. Man fruktade i första hand att palestinier eller deras svenska sym- patisörer skulle genomföra terroraktioner mot israeliska eller judis- ka mål i . Säkerhetspolisen oroade sig också för att skulle bli en för palestinska terrorister.