sou · GQB393d2 · 2003-01-01 00:00:00 — Kommunisterna, liksom många politiska över- vakningsobjekt, var föremål för en livlig och ofta starkt känslolad- dad offentlig debatt. De satte människors fantasi i rörelse och ryk- ten spreds om deras förehavanden. För polisen gällde det att värde- ra inkommande uppgifter utan att ryckas med vare sig av denna allmänna tidsstämning eller av enskilda uppgiftslämnares övertygel- se. Det är uppenbart att vissa inhämtningsmetoder har betraktats som säkrare än andra. När material från telefonkontrollen presen- teras sägs regelmässigt att det kommer från tillförlitlig eller ab- solut tillförlitlig källa. Det fanns givetvis skäl till den bedömning- en. Har övervakarna själva hört att någon beställt en prenumeration eller en resa eller anmält sig till en kurs så finns det ingen större anledning att tvivla på uppgiften. Att man sedan kan ifrågasatta värdet av dessa uppgifter är en annan sak. Samma förhållande gäller givetvis information som erhållits genom buggning. Svårare var det med de uppgifter som inkom från den skiftande skaran av meddelare. I kanten till deras rapporter fanns det oftare anledning att sätta utropstecken men också frågetecken. I detta avsnitt behandlas övervakarnas bedömning av källornas tillförlitlig- het i anslutning till de konkreta misstankar som ovan redovisats: förberedelser till illegalitet i , sabotagering i Mellansve- rige och enskilda personers illegala verksamhet. Rapporterna om kommunisternas verksamhet i in- nehöll visserligen alarmerande uppgifter men var av ryk- teskaraktär. Det fanns all anledning att fråga sig vad som kunde vara sant eller rimligt i de olika uppgifterna. Den frågan ställdes också av kollegerna i i samband med att de sände över rappor- ten . De begärde ett uttalande om uppgifternas riktighet och från gick rapporten vidare till statspolisen i för granskning.468 Svaret dröjde, men , efter , inkom dock ett svar från 3:e roteln vid i . Drygt inkom ytterligare en kommentar till den norska promemori- an, dock oklart från vem, möjligen från försvarsstaben. 468 , t. , 29/10 1949, 15:221, vol. Den källa som utpekas i dessa rapporter var den allmänna me- ningen. Det var alltså helt enkelt fråga om att bedöma insamlade rykten och när det talas om mycket vederhäftig källa så är det själva ryktesinsamlaren och inte ryktesspridarna som åsyftas. Hans identitet framgår inte av rapporterna men i kommentaren från Lu- leå pekades en i sammanhanget central person ut: journalisten . Denne hade rest omkring i och in- hämtat uppgifter om kommunisterna. Han hade också rest i . Som en annan möjlig bidragsgivare nämndes en redaktör i Malm- berget, som varit i kontakt med K.469 Hur trovärdiga var då de ryk- ten han redovisat? Uppgifterna om medveten förflyttning av kommunister till vissa industrier kunde Luleå-polisen i någon mån bekräfta. Man hade nämligen uppgifter om att en gruvarbetare åkt omkring i Torne- dalen och och uppmanat kommunister att söka arbete i gruvorna. Uppgiften kom från K samt även från annat håll och be- dömdes som trovärdig. I övrigt kunde konstateras att bristen på arbetskraft lett till att många kommunister anställts vid såväl viktiga industrier som vid . Men att centrala direktiv från SKP låg bakom hade inte kunnat fastställas. Uppgiften om att ett flertal av för- männen vid kraftverksbygget vid Harsprånget var kommunister betecknades som kraftigt överdriven. Beträffande den underjordiska verksamheten hade inga säkra uppgifter framkommit: Uppgifter om att kommunister hållit nattliga sammanträden, företagit misstänkta resor, forslat misstänkta paket, haft förbin- delse med utlänningar etc. kunna tyda på förekomsten av någon slag illegal verksamhet, men belägg härför har icke kun- nat erhållas. Rörande uppgiften om besök i på konstaterades kallsinnigt att uppgiftslämnaren förväxlat Hil- ding och . Den senare hade sin hemvist i trakten och att han besökt var föga uppseendeväckande. Uppgifterna om kommunisternas planering för krig kunde inte bekräftas. Det var icke känt att de planerade att dra sig upp till områdena sydväst om och inte heller att de upplagt va- 469 , t. , , 8/5 1951, 15:221, vol. penlager och liknande. För uppgiften om flygtransporter av vapen och sprängämnen hade inga belägg framkommit. En särskild utred- ning hade ägnats just den saken. Uppgifterna om kommunisternas vapeninnehav var, såvitt kunde bedömas, kraftigt överdrivna.470 Också den anonyma kommentaren är sval i sin bedömning av de norska uppgifterna. Omflyttningarna be- dömdes i denna rapport som mer en social företeelse än en medve- ten politisk aktion. Författaren menade att kommunisterna var överrepresenterade bland den rörliga arbetskraften och det var den som sökte sig till anläggningsarbeten och gruvor. Be- träffande det illegala arbetet och förberedelser för illegalitet mena- de författaren att detta alltid intagit en framskjuten plats i kommu- nisternas kamp mot det kapitalistiska samhället och det fanns inga informationer om att denna verksamhet upphört. Å andra sidan, fortsatte resonemanget, äro informationer av mer konkret karak- tär om denna verksamhet mycket sparsamma. Den speciella orga- nisation som omtalats i rapporten och som leddes av var, kunde man förmoda, inget annat än den nya partiorganisa- tion som var under uppbyggnad. Uppgifterna om planering för krig och om vapenlager m.m. måste enligt denna författare bedömas med stor skepsis. Själv såg han dem som betydande överdrifter. Antydningar av liknande art hade framförts tidigare men hade inte kunnat bekräftas. Något överraskande förklarade denne utvärderare att övriga uppgifter inte berättigade till tvivel på meddelarens trovärdighet. Men uppgifterna var en smula spetsade, vilket inte är ovanligt i genren men vilket kräver stor kritiskhet vid granskning och värde- ring.471 De kritiska kommentarer som dessa båda utvärderare presente- rade byggde i hög grad på ganska lättillgänglig kunskap om den po- litiska och sociala miljön i och kunde rimligen också ha tänkts ut av kollegerna. Alla kunde ju räkna ut att förekomsten av kommunister på en arbetsplats inte utan vidare kunde tydas som infiltration, i synnerhet inte i en bygd där var femte medborgare och var tredje arbetare röstade på SKP. Men det har givetvis sitt värde att konstatera att övervakarna höll en kri- tisk distans till den trumeld av anklagelser som i den allmänna de- batten riktades mot kommunisterna. Det här var tiden för Kihl- informationer om kommunismen i , L 906, 15:221, vol. bergs artiklar i om kommunisternas landsförräderi och många ledarskribenter följde tätt i fotspår.472 När det gällde påståendena om en mellansvensk sabotagering samt åtskilliga av anklagelserna mot enskilda för illegal verksamhet kunde de föras tillbaka till meddelaren Toddy och kretsen kring honom. Hur skall då de bedömas? Kunde de betraktas som tillför- litliga uppgiftslämnare? För den som i efterhand tar del av polisens material om Toddy och hans medarbetare är det uppenbart att svaret på frågan måste bli nej. Gruppen tycks ha sett samarbetet med försvarsstaben som ett festligt om än litet väl äventyrligt upptåg, men också som ett sätt att tjäna en slant, kanske ge igen för någon gammal oförrätt och driva litet med säkerhetsofficerarna. Rapporterna från Tod- dy-kretsen visar bl.a. att åtminstone tre av de fyra var ömsesidigt medvetna om varandras aktivitet som meddelare och att de samver- kat i denna roll. Man kan se att Caligula lämnat upplysningar till Toddy som lämnat dem vidare till försvarsstaben och att Caligu- la och diskuterat sina förbindelser med försvarsstaben och vad som kunde vara lämplig ersättning för en rapport. Det framgår att kontaktmannen på försvarsstaben, , sagt till att de misstänkte att Caligula hade något skumt för sig och bett pumpa honom och att berättat för Caligula vad Linck sagt. Försvarsstaben hade att göra med personer som för eftervärlden mer ter sig som karaktärer i en pikareskroman än som seriösa polismedhjälpare. Materialet visar att polisen också, åtminstone , frågat sig om detta verkligen var goda källor. Frågan var närmast föranledd av några rapporter som Toddy lämnat om sina och Caligulas resor till de skandinaviska grannländerna . Eftersom dessa resor övervakats av svenska, danska och norska po- lisen var det lätt att konstatera att uppgifter om reserutt, möten och mötesplatser var riktiga. Men kunde man lita på den bild Toddy gav av vad resorna och samtalen egentligen handlade om? Och gav han en riktig skildring av sin egen roll i sammanhanget? I rapporterna framställde han sig som den främste företrädaren inom SKP för anslutning till Kominform och gjorde gällande att mening- en med resorna var att diskutera hur de skandinaviska partierna skulle kunna knytas närmare till och den nationella oppor- tunismen kväsas. Statspolisen ställde sig tvivlande. 472 Se och : Det röda hotet. I en anonym promemoria upprättad inom säkerhetspolisen i de- cember 1948 konstaterades att Toddy förvisso gjort de resor och haft de möten han beskrivit, men när det gällde samtalens betydelse gjorde författaren invändningar. Det framhölls sålunda att Toddy i ytterst ringa mån haft beröring med det praktiska partiarbetet. Inte heller hade han någonsin synts tillhöra den ledarkrets av SKP, inom vilken de politiska avgörandena träffats. Toddy uppgavs vara missnöjd med såväl det svenska som det sovjetiska partiets po- litik och torde inte längre vara medlem i SKP. Mot bakgrund av detta föreföll det otroligt att han spelat den roll i Kominform- vännernas ansträngningar som rapporterna gav sken av. Säkerhets- polisens slutsats blev att upplysningarna om hans [Toddys] roll som förespråkare för en Kominformvänlig linje inom SKP äro att anse som icke endast tvivelaktiga utan högst osannolika.473 Relationen av de yttre händelserna var alltså, enligt denna analys, korrekt men bilden av deras innebörd förvrängd. Ett ytterligare försök att bedöma Toddys trovärdighet som gjordes gav också ett ganska nedslående resultat. Vad som då granskades var några uppgifter om kommunistiskt spioneri och sabotage som Toddy rapporterat om. Bl.a. granskades den ovannämnda episo- den med fotografierna från flygplanstillverkning som kommissarie på Statspolisen ville utröna sanningshalten bak- om. Han vände sig till kollegerna i med en fråga om vad som kunde ligga bakom uppgifterna och fick reda på att inga misstankar hade kunnat bekräftas.474 Han vände sig också till försvarsstaben och fick del av uppfattning att uppgifterna om , hade verklighetsunderlag. Om de övriga uppgifterna sade Palm- enligt statspolisens referat: De äro hopfantiserade och uppdiktade av , som lämnat Toddy uppgifterna för att göra sig intressant i Tod- Toddy kan möjligen ha varit i god tro, då han återgivit dem...475 Denna kommentar gäller alltså i första hand Toddy som alltså framstår som antingen godtrogen eller lättsinnig i sitt förhållande 473PM, daterad 2/12 1948, utan namn, 22 s. personakt, löpnr A 14. Att den upprättats vid 1:a byrån framgår av Hänvisning, u. . , , 5:21/86. angående ifrågasatt kommunistiskt spionage vid . 475PM utan titel, u. Men kommentaren kastar en djup skugga av tvivel även över hans medhjälpare , som kollega karakteriserat som pålitlig. Polisens egen analys visade alltså på problem i Toddys förhål- lande till sanningen: han hade förvrängt innehållet i de samtal han refererat och han hade reservationslöst återgivit uppgifter från tveksamma eller icke trovärdiga källor. Till detta böra också noteras att Toddy själv försåg sina upp- gifter med vissa varningsflaggor. Trots att han kunde hävda att par- timedlemmar lämnat ut uppgifter om den svenska beredskapen un- der kriget kunde han säga att någon fosterlandsförrädisk verksamhet hade det dock inte varit tal om. Denna reservation återkom . En ännu tydligare varning utfärdade han när han under Sinner-samtalen kom in på de uppgifter han lämnat . Enligt uppteckningen ville han nu framhålla att han blivit på det klara med att dessa upplysningar tydligen ned- tecknats på sådant sätt, att sakförhållandet i viss utsträckning blivit felaktigt återgivet. Materialet i fråga kan därför icke anses vara helt tillförlitligt.476 Polisen ställde alltså frågor om Toddys tillförlit- lighet. För eftervärlden finns det vissa möjligheter att ytterligare undersöka saken genom att ställa Toddys uppgifter mot annat material. Det visar sig då att de sakuppgifter som kunnat kontrolle- ras stämmer väl.477 Men när det gäller att tolka innebörden av dem tar fantasin ibland över. En av hans rapporter handlade om en ny hemlig radiokontakt mellan partiet och . Det var som Toddy berättade att en sådan hade upprättats i partiets högkvarter på . Han kunde också tala om att anlägg- ningen låg på fjärde våningen i gathuset och att en stor antenn monterats i allra största hemlighet. Som mottagare fungerade en ung man, som brukade börja sitt arbete , då lokalerna i övrigt är utrymda. Toddy var säker på att verksamheten syftade till att ta emot meddelanden från . Sannolikt hade dessa codekaraktär. Denna information hade Toddy från en bekant, som i sin tur fått den från sekreterare, , som framfört sin berättelse i viskande ton.478 476Samtal med Sinner , HK 78/58, . 477Se framför allt uppgifter om Ny Dags ekonomi och saneringen av denna som antagligen bygger på material som Caligula fått tag på. Dessa uppgifter har kontrollerats mot SKP:s AU-protokoll. 478Utdrag ur Toddy, , personakt, A4. Den här uppgiften går att kontrollera med hjälp av rapporter från en förtrolig meddelare som haft viss insyn i verk- samheten på . Av hans berättelser framgår att man där försökt avlyssna den sovjetiska nyhetsbyrån kortvågssändningar som gick per telegrafi (morse). På grund av dåliga mottagningsförhållanden hade detta dock inte kun- nat genomföras.479 Toddys hemliga radiokontakt var alltså inget annat än ett misslyckat försök att lyssna på sovjetiska nyhetssändningar. Man kan säga att det Toddy berättade faktiskt inträffat men att han på egen hand gav det en ny och intressantare innebörd. På samma sätt förhöll det sig möjligen när Toddy om utbetal- ning till en förlagsman sade att det nog inte var ersättning för nå- gon översättningsrätt utan för vissa uppdrag eller när han var övertygad om att Sinelius reste till med speciella upp- drag. Mönstret är att ett skal av korrekta detaljer fylls med ett nytt och dramatiskt innehåll. De nu nämnda synpunkterna återfinns inte i polisens handlingar men saknas som framkommit inte andra exempel på kritisk gransk- ning av inkommande uppgifter. Som tidigare visats utsattes även inkommande namnlistor från Grupp B/IB för liknande kritik. Des- sa exempel säger inget om hur vanlig denna typ av granskning varit. I de flesta fall som återfunnits har någon inom polisen kritiserat försvarsstabens resp. IB:s källor. Det är möjligt att det varit vanli- gare att kritisera uppgifter som kommit utifrån än sådana som ta- gits fram i den egna organisationen. Men det är också möjligt att det förts resonemang som aldrig dokumenterats. Det är en sak att bilda sig en uppfattning om trovärdigheten i viss uppgift. Det är en annan sak att sedan bestämma i vilken mån den- na uppfattning skall inverka på det praktiska arbetet. Det beslutet är viktigt ur effektivitetssynvinkel: spökjakt får inte ta resurser från spionjakt. Men det är också viktigt ur objektivitetssynvinkel. Det är en självklarhet att all myndighetsutövning skall präglas av allsidighet och objektivitet. Berörda medborgare skall kunna lita på 479 Rapport 6/11 1952, 5:73/156, vol. Ang. radiotrafik på , se äv. P.M., u. , N. Hammerby, personakt, A4, ; P.M., u. 1949, . , personakt, A4, . att de inte åsamkas skada genom att deras ärenden blivit ensidigt eller partiskt belysta. Denna allmänna regel har givetvis sin tillämpning även på poli- sens arbete och inte minst på Säkerhetspolisens. I direktiv nr 1 1948 om återupptagande av kommunistövervakningen betonade vikten av objektivitet. Den principen gäller fortfa- rande. I broschyren Etik och säkerhet. Riktlinjer för anställda vid (1999) konstateras att verksamhet kan få långtgående konsekvenser för den enskilde och att det därför är nödvändigt att de uppgifter som inhämtas noga bedöms med avse- ende på uppgifternas riktighet och uppgiftslämnarens tillförlitlig- het. Innebörden i detta preciseras på följande sätt: I utrednings- och spaningsverksamheten skall objektiviteten vara ledstjärnan. Belastande uppgifter ska inte tas för givna. In- formation och bevis som kan tala till en persons förmån ska till- varatas och tillsammans med andra uppgifter vägas in i en objektiv bedömning. Verksamheten ska bedrivas så att någon ej i onödan utsätts för misstanke eller annan olägenhet. Följde polisen och de andra övervakarna denna objektivitetsprincip i sin bevakning av under de första efterkrigsdecen- nierna? Det är en fråga både om att ta hänsyn till information som drar belastande uppgifter i tvivelsmål och om att beakta uppgifter som kan förklara ett misstänkt uppträdande. Det finns inslag i materialet som tycks visa att en kritisk analys av inkommande uppgifter också lett till att misstankar avskrivits eller tonats mer. Uppgifterna om sabotageringen i och omflyttningen av kommunister till vissa företag i verkar helt enkelt ha glömts bort, vilket rimligen inte skulle ha varit fallet om man tagit uppgifterna på allvar. Den uppseendeväckande om de utlandsutbildades konspirativa uppgifter efter hemkomsten nämns överhuvudtaget inte i senare översikter i äm- net. Så långt är alltså intrycket, baserat på ett bräckligt material, att man inom polisen anlagt och tagit hänsyn till kritiska synpunkter. När det gäller bedömningen av utlandsutbildningens illegala ka- raktär är det däremot påtagligt att man inte låtit sig påverka av ar- rangörernas och partiets förklaringar till att denna omgavs med sekretess. Det från objektivitetssynpunkt mest problematiska är dock behandlingen av uppgifter om enskilda. Som framgått ovan bottnar många av de misstankar för illegal verksamhet som riktades mot enskilda personer i uppgifter som lämnats av Toddy och personer i hans omgivning. Vad gäller des- sa uppgifter har olika avlastande omständigheter framkommit. Till dem hör att Toddys trovärdighet tidigt utsattes för kritik, och att han själv i olika sammanhang lät förstå att uppgifterna inte skulle tas allt för allvarligt; han sade att kommunisternas verksam- het under kriget aldrig varit riktad mot . i Sinners skepnad, sade han att Toddy-materialet inte kunde betraktas som helt tillförlitligt. Dessa omständigheter åberopas, så vitt framkom- mit, endast i samband med bedömningen av en en- skild person. Det är när en tjänsteman vid säkerhetspolisen anmär- ker att man kanske borde hejda sig med övervakningen av eftersom Sinner/Toddy sagt att hans verksamhet un- der kriget inte varit riktad mot . Denna invändning hindrade dock inte att Sinelius ännu betecknades som rysk agent. I övrigt har i materialet om övervakningen av inte kunnat återfinnas några exempel på att omständigheter som talar till den utpekades fördel åberopats i övergripande bedömning- ar480. Vad gäller nämns inte att Toddy, som pekat ut honom, var en problematisk källa och inte heller möj- ligheten att Toddys anklagelser kunde vara färgade av en person- lig konflikt från krigsåren. Inte heller frågar man sig hur denne kände kommunist kunnat få kunskap om sådant som kunde göra honom användbar som spion för sovjetrysk räkning. Beträffande och , som båda utpekades som illegalt verksamma under , borde uppgiften att kommunisternas verksamhet inte varit riktad mot vara av intresse. Den uppgiften återfinns dock inte i deras personakter och används aldrig till deras förmån. Vad gäller alla övriga kommunister, närmare 30 stycken, som av Toddy/ Sin- ner utpekades som verksamma är mönstret i princip detsamma; d.v.s. av akten framgår att de utpekats men inte att utpekaren också sagt att de inte handlat landsförrädiskt. Kritiken av uppgiftslämna- ren lyser likaledes med sin frånvaro. Ovanstående iakttagelser bygger på en genomgång av de bevara- de handlingarna rörande cirka trettio enskilda kommunister som misstänkliggjorts av Toddy/Sinner. I deras fall är det uppenbart att objektivitetskravet i stort sett negligerats. 480 Här åsyftas dels de sammanfattningar som regelmässigt återfinns i inledningen till en personakt, dels de personbeskrivningar som ingår i TK-promemoriorna. till deras fördel har endast i ett fall och utan bestående verkan åbe- ropats. Denna bristande objektivitet framträder tydligast i de PM som beledsagade ansökningar om telefonkontroll. Dessa brister kan i viss mån ses som en effekt av den antikom- munistiska stämning som präglade tiden. Svag respekt för kommu- nisters medborgerliga rättigheter uppfattades knappast som något allvarligt fel. En annan och mer handfast orsak ligger i den praktis- ka hanteringen av inkommande information. När en meddelare rik- tat misstanke mot en person har uppgiften rutinmässigt förts in i den utpekades akt. Om sedan denne meddelares trovärdighet dra- gits i tvivelsmål har den uppgiften enbart lagts i meddelarakten. Däremot har den inte lagts där den skulle ha gjort mest nytta, d.v.s. i den utpekades personakt. Upprättandet av ett register över kommunister var under de första efterkrigsdecennierna en huvuduppgift för polisens säkerhetstjänst. Den gav arbetet ett konkret och handgripligt mål. Registret skulle användas vid personalkontrollen och hade därmed en central upp- gift i det nationella säkerhetsskyddet. Utan tvekan är det också så att information om enskilda individers anknytning till den kom- munistiska rörelsen är det viktigaste, eller åtminstone mest om- fångsrika, resultatet av det övervakningsarbete säkerhetstjänsterna bedrev. Namnlistor är det vanligaste resultatet av övervakningen. Därnäst kommer personinformation av mer detaljerat slag gällande mycket allmänna saker som prenumerationer och bokinköp men också den politiska karriären och i en del fall mer personliga saker som konflikter på arbetsplatsen och familjeförhållanden. De metoder som hade den mest rutinmässiga karaktären och som i praktiken kunde hållas gående utan avbrott var inre spaning (öppna källor) och telefonkontroll. För båda dessa gällde också att det säkraste utfallet var just uppgifter om enskilda såsom t.ex. namn på styrelseledamöter, mötestalare, prenumeranter etc. Det kan vara frestande att tänka sig att polisen lagt sådan vikt vid regis- terarbetet eftersom det var just det man hade bäst förutsättningar att klara. Men till bilden hör också att det fanns mycket tydliga förväntningar utifrån, inte minst från försvarsstabens sida, på att polisen skulle bedriva ett brett upplagt registreringsarbete. Information om enskilda personer kom givetvis även in genom andra metoder. Personer som besökte partihögkvarteret noterades av personalen på observationsposten på . Om en be- sökares identitet var okänd kunde han när han kom ut på gatan, få en konstapel i hälarna som följde efter genom stan. Eventuellt kun- de denna sedan rapportera vad det stod för namn på den skuggades lägenhetsdörr, eller vad hans bil hade för nummer, varefter den okände med andra myndigheters hjälp kunde identifieras och regi- streras.481 Ett stort men inte alls systematiskt arbete har också lagts ner på att följa den reguljära partiverksamheten. Detta har till stor del skett med hjälp av öppna källor, framför allt pressen. Det materia- let har kompletterats med information från t.ex. telefonkontrollen och olika meddelare. Informationen har sammanfattats i månads- eller kvartalsrapporter. Övervakningen har pågått över hela landet men det mesta av det regionala materialet har gallrats. Det som är kvar antyder att inhämtningen varit starkt påverkad av de meddela- re som råkat infinna sig. Om enstaka lokala föreningar eller fack- klubbar kan det därför finnas detaljerad information medan övriga helt saknas i materialet. Det verkar också som om intresset för uppgiften varit som störst , då också buggning användes , för att sedan svalna betydligt mot de- cenniets slut.