sou · GQB3121d4 · 2003-01-01 00:00:00 — Den som är elev i , grundsärskolan eller specialskolan kan på försök tas emot som elev i en annan av dessa skolformer, om de huvudmän som berörs är överens om detta och elevens vårdnadshavare lämnar sitt medgivande. En elev i kan få sin utbildning inom grundsärskolan (integrerad elev) om berörda skolhuvudmän är överens om detta och elevens vårdnadshavare medger det. En elev i grundsärskolan kan under samma förutsättningar få sin utbildning inom eller sameskolan. Rektorn för den skolenhet där eleven får sin undervisning får göra de undantag från de för eleven gällande bestämmelser om utbildningens omfattning och innehåll som krävs med hänsyn till undervisningens uppläggning. Paragrafens första stycke motsvarar nuvarande 3 kap. 6 §. De ändringar som har gjorts innebär enbart anpassningar till den nya benämningen grundsärskola och skolform. Vidare medför utvidg- ningen av de olika skolformerna att bestämmelsen även omfattar skolor med enskild huvudman. Andra stycket saknar motsvarighet i nuvarande skollag. Möjlig- heten till undervisning som integrerad elev i en annan skolform finns reglerad i 4 kap. 4 § grundskoleförordningen och 6 kap. 1 § särskoleförordningen när det gäller skolor med offentlig huvudman. Någon ändring av den materiella innebörden är inte avsedd förutom att den även skall gälla för skolor med enskild huvudman. Däremot har de båda bestämmelserna arbetats samman. En integrerad elev enligt andra stycket är alltjämt elev i den ursprungliga skolformen och i princip underkastad de bestämmel- ser som gäller för denna, bl.a. om utbildningens omfattning och innehåll. Därför är det nödvändigt att särskilt föreskriva att rektor på den skola där undervisningen ges får göra undantag från de bestämmelser som annars gäller för eleven eftersom undervisningen i den klass där eleven är integrerad bedrivs efter andra regler. Skolpliktens inträde och skolstarten Skolplikten inträder höstterminen det kalenderår då barnet fyller . Om det finns särskilda skäl får barnet börja fullgöra sin skolplikt först höstterminen det kalenderår då barnet fyller . Frågan om uppskjuten skolplikt prövas på begäran av barnets vård- nadshavare av hemkommunen. Jämfört med motsvarande bestämmelse i dagens skollag (3 kap. 7 §) innehåller denna paragraf vissa förändringar. Ingen av dessa syftar till ändrade materiella regler utan är av förtydligande och redaktionell karaktär. En förändring är att det har preciserats att det är hemkommunen som har att fatta beslut om att fullgörandet av skolplikten skall skjutas upp. Vidare har föreskriften om överklagande av ett sådant beslut flyttats till 20 kap. 7 § 2. Om ett barns vårdnadshavare begär det, skall barnet redan hösttermi- nen det kalenderår då barnet fyller jämställas med skolpliktiga barn i fråga om rätten att börja skolan. Paragrafen motsvarar helt nuvarande 3 kap. 8 §. Skolpliktens upphörande och rätten att fullfölja skolgången Skolplikten upphör vid utgången av vårterminen det kalenderår då eleven fyller eller, om eleven går i specialskolan, . Om eleven uppnår kunskapsmålen för den skolform där eleven fullgör sin skolplikt, upphör därmed denna. Frågan om skolpliktens upphörande enligt andra stycket prövas av hemkommunen. För elever som går i specialskolan prövas dock frågan av . Paragrafen motsvarar delvis nuvarande 3 kap. 10 §. De förändringar som föreslås innebär bl.a. att skolpliktens upphörande knyts till att eleven har uppnått de kunskapsmål som finns fast- ställda för utbildningen. Denna fråga utvecklas i avsnitt 12. I tredje stycket anges att det är hemkommunen som har att pröva frågor om att skolplikten skall upphöra tidigare än den tidpunkt som anges i första stycket. Till skillnad från vad som gäller enligt nuvarande skollag skall samtliga beslut enligt paragrafens andra stycke utom såvitt gäller elever i specialskolan prövas av hemkommunen. Att beslut i fråga om skolpliktens upphörande får överklagas framgår av 20 kap. 7 § 3 och 8 § 2. En elev i , grundsärskolan eller specialskolan har rätt att slutföra högsta årskursen, även om skolplikten upphör . En elev i grundsärskolan har rätt att efter skolpliktens upphörande fullfölja utbildningen under . Detsamma gäller en elev i eller specialskolan om eleven inte har nått upp till kunskapsmålen för skolformen. Frågan om rätt till fortsatt utbildning enligt andra stycket prövas av hemkommunen. Paragrafen saknar motsvarighet i det nuvarande skolpliktskapitlet. Däremot finns bestämmelser i de skilda kapitlen om , särskolan och specialskolan om rätten att fullfölja utbildningen efter skolpliktens upphörande. Dessa, vilka är olika utformade för de olika skolformerna, ersätts med föreskriften i andra stycket. Den nu föreslagna bestämmelsen behandlas i avsnitt 12. I första stycket föreskrivs att alla elever skall har rätt att slutföra högsta årskursen även om skolplikten upphör . Detta blir aktuellt för barn som fått sin skolstart uppskjuten eller som har behövt fler år än normalt för att ta sig igenom utbildningen. Andra stycket innebär en rätt att gå högsta årskursen under ytter- ligare två läsår efter det att skolplikten upphört. och specialskolan uppställs som villkor härför att eleven inte har nått upp till kunskapsmålen för skolformen. Något motsvarande krav finns inte för grundsärskolan. I tredje stycket regleras att det är hemkommunen som skall pröva frågor om rätten till fortsatt utbildning. Att besluten kan överklagas framgår av 20 kap. 7 § 4. Varje elev som fullgör skolplikt skall delta i den verksamhet som anordnas för att ge den avsedda utbildningen, om eleven inte har giltigt skäl att utebli. Den obligatoriska verksamheten får omfatta per läsår och eller, i de två lägsta årskurserna, . Sådan verksamhet får inte förläggas till , eller helgdagar. Paragrafen motsvarar till stora delar vad som gäller enligt nuva- rande 3 kap. 11 §. Bestämmelsen i den nuvarande paragrafens andra stycke om disciplinära åtgärder har ersatts med bestämmelser i 3 kap. som tar sikte på att tillförsäkra eleverna trygghet och studiero och bestäm- melsen om ledighet för enskilda angelägenheter har flyttats till nästföljande paragraf. Iförsta stycket har det gjorts en redaktionell förändring som inte avser att påverka det materiella innehållet i bestämmelsen. Efter- som skolmåltider och skolskjutsning inte ingår i vad skollagen kallar utbildning, behövs ingen särskild föreskrift om att sådana inslag inte är obligatoriska för skolpliktiga. Iandra stycket finns den yttersta gränsen för skolplikten angiven. Regleringen om maximalt antal skoldagar och högsta möjliga timantal per dag är densamma som redan gäller enligt skollagen. När det gäller föreskriften att undervisningen skall ske på vardagar finns denna , för de offentliga skolornas del, i respektive skolformsförordning. Någon motsvarande reglering om till vilka dagar undervisningen skall förläggas finns inte för fristående skolor. För enskilda skolhuvudmän och deras elever innebär försla- get därför en ny reglering. En skolpliktig elev får beviljas kortare ledighet för enskilda angelägen- heter. Rektorn, eller den rektorn bestämmer, beslutar om sådan ledighet. Bestämmelsen i första stycket motsvarar 3 kap. 11 § andra stycket första meningen. Den anger bl.a. att en skolpliktig elev får beviljas ledighet på grund av enskilda angelägenheter. Härav följer att det alltid måste fattas ett beslut om ledighet för att eleven skall få utebli av sådana orsaker. Beslutet måste grundas på en samlad bedömning av elevens situation. Bland de omständigheter som normalt skall beaktas märks frånvarons längd, elevens studiesituation, möjligheterna att på olika sätt kompensera för den förlorade undervisningen samt hur angelägen ledigheten är för eleven. De bestämmelser som finns i skolformsförord- ningarna är uppdelade så att kortare ledighet får beslutas av rektorn eller den rektorn bestämmer. För längre ledighet än per läsår krävs synnerliga skäl och det är styrelsen för utbildningen som beslutar. Den föreslagna bestämmelsen innebär att samma regler skall gälla oberoende av hur lång ledighet det rör sig om. I andra stycket klargörs att det är rektorn som beslutar om ledig- heten. Av praktiska skäl kan det i vissa fall vara befogat att rektorn uppdrar åt någon annan befattningshavare vid den aktuella skolan att fatta besluten om ledighet. Ett bemyndigande att göra detta finns intaget i andra stycket. Bestämmelsen gäller även i enskilda skolor. På begäran av elevens vårdnadshavare kan en elev i , grundsärskolan, specialskolan eller sameskolan befrias från skyldighet att delta i annars obligatoriska inslag i verksamheten, om det med hänsyn till särskilda omständigheter inte är rimligt att kräva att eleven deltar. Rektorn beslutar om sådan befrielse. Bestämmelser om denna befrielse finns i 3 kap. 12 § skollagen för skolpliktiga elever och i 15 kap. 13 § skollagen för elever som fullföljer utbildningen efter skolpliktens upphörande. Den nu före- slagna bestämmelsen omfattar alla elever i de uppräknade skolfor- merna, oberoende av om huvudmännen är enskilda eller offentliga eller om eleverna fullgör skolplikt eller inte. Villkoren för befrielse i första stycket är desamma som gäller enligt nuvarande bestämmelser. Någon förändring i sak är således inte avsedd när det gäller vilka situationer som skall kunna leda fram till ett beslut om befrielse. Bestämmelsen tar sikte på dels den situationen då en elev redan mer än väl behärskar det som skall läras ut, dels den situationen att det kan upplevas som utmanande mot bakgrund av elevens speciella inställning och hemmiljö (prop. 1985/86:10 Del A,). Vid tillämpning av bestämmelsen är det väsentligt att även beakta att den Europeiska konventionen angå- ende skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna, vilken numera utgör svensk lag, sätter barns rätt till en god utbildning före föräldrars anspråk på respekt för sin filosofiska eller religiösa övertygelse. Eftersom all undervisning i religionskunskap skall vara icke- konfessionell saknas anledning att befria från denna på grund av att eleverna tillhör vissa trossamfund. I andra stycket fastslås att det är rektorn som beslutar om befri- else från annars obligatoriska inslag. Beslutet kan enligt 20 kap. 5 § överklagas till allmän förvaltningsdomstol. Tillsynen över att skolplikten fullgörs Kommunen skall se till att eleverna i dess grundskola och grundsär- skola fullgör sin skolgång. Hemkommunen skall se till att skolpliktiga barn som inte går i dess grundskola eller grundsärskola på något annat sätt får föreskriven utbildning. och Sameskolstyrelsen skall se till att elever i skolor under deras ledning fullgör sin skolgång. Paragrafen motsvarar nuvarande 3 kap. 13 §. Några språkliga förändringar har gjorts i båda styckena. I andra stycket har vidare två ändringar gjorts. Sameskolan har förts in parallellt med den andra statliga skolformen i vilken skol- plikt kan fullgöras, specialskolan. Vidare fastslås att Specialskole- myndigheten respektive Sameskolstyrelsen pekas ut som det ansva- riga organet för att se till att elever i skolor under deras ledning, dvs. den offentliga specialskolan och den offentliga sameskolan, fullgör sin skolgång. Om en elev som fullgör sin skolplikt i en enskild skola är frånvarande från obligatoriska inslag i stor utsträckning utan giltig orsak, skall huvudmannen anmäla detta till elevens hemkommun. Paragrafen har sin motsvarighet i 3 kap. 14 §. Någon materiell ändring är inte åsyftad. Det har dock preciserats att det bara är frånvaro från obligatoriska inslag som måste anmälas på detta sätt. Som har framhållits i samband med tidigare paragrafer i detta kapi- tel omfattar begreppet utbildning i skollagen inte skolmåltider och skolskjuts. Dessa utgör därmed inte sådana obligatoriska inslag som denna paragraf avser. Den som har vårdnaden om ett skolpliktigt barn skall se till att barnet fullgör sin skolplikt. Paragrafen motsvarar helt nuvarande 3 kap. 15 §. Om en skolpliktig elev inte fullgör sin skolgång och detta beror på att elevens vårdnadshavare inte har gjort vad på denne ankommer för att så skall ske, får hemkommunen förelägga elevens vårdnadshavare att iaktta sina skyldigheter. För en elev i specialskolan eller i sameskolan ankom- mer det istället på respektive Sameskolstyrelsen att förelägga elevens vårdnadshavare att fullgöra sina skyldigheter. Ett föreläggande enligt första stycket får förenas med vite. Vitet får inte förvandlas till fängelse. Bestämmelsen motsvarar delvis nu gällande 3 kap. 16 § men har utsträckts till att avse även skolpliktiga elever som fullgör sin skol- gång i enskilda skolor. Genom bestämmelsen kan del av nuvarande 3 kap. 14 § tas bort. Enligt gällande bestämmelser får ett föreläggande enligt 3 kap. 16 § inte tillgripas om eleven går i en fristående skola. För sådana elever får kommunen istället ålägga barnet skolgång i kommunens grundskola eller särskola eller, om skäl föreligger, överlämna ären- det till huvudmannen för specialskolan som skall pröva om barnet skall åläggas skolgång där (3 kap. 14 §). Den nu föreslagna regleringen innebär att hemkommunen till skillnad från får möjlighet att vitesförelägga även vårdnads- havare till skolpliktiga elever i en enskild skola att iaktta sina skyl- digheter utan att eleven i fråga först åläggs skolgång i en skola. Ett sådant föreläggande bör utformas så att vårdnadshavaren ges alternativa möjligheter att fullgöra sina skyldigheter antingen genom att senast visa att barnet fullgör sin skolgång i en enskild skola eller att barnet senast inställer sig vid den kommunala skola som anges i före- läggandet. Liksom vad som gäller får föreläggandet förenas med vite. Bestämmelser om viten finns i lagen (1985:206) om viten. Det är viktigt att ett vitesföreläggande tydligt anger vad vård- nadshavarna har att vidta för åtgärder. Vid tillämpningen av lagen om viten har Regeringsrätten bl.a. uttalat att för att ett vite skall kunna dömas ut måste föreläggandet vara utformat så att adressa- ten får helt klart för sig vad som fordras av honom för att han skall undgå att erlägga det fastställda vitesbeloppet. Om föreläggandet innebär en skyldighet att vidta en viss åtgärd skall det vidare av föreläggandet framgå eller inom vilken tidsfrist åtgärden skall vidtas. Ett allmänt hållet föreläggande med innebörd att adressaten skall efterleva vissa bestämmelser har inte ansetts tillräckligt preciserat för att vite skall kunna dömas ut (jfr RÅ 1994 Ref 29). Att åtgärder enligt denna paragraf endast får rikta sig mot den som är vårdnadshavare i mening och aldrig mot den som faktiskt har vård om ett barn utan att vara barnets vårdnads- havare framgår av motiven till nuvarande bestämmelse. Av dessa motiv framgår vidare att det är viktigt att vitesföreläggande inte utfärdas förrän alla tänkbara ansträngningar gjorts att på frivillig väg åstadkomma en lösning. Vidare får vitesföreläggandet givetvis inte utfärdas om barnet vägrar gå i skolan trots att vårdnadshavaren gjort vad som på honom ankommer i detta sammanhang. I den förslagna bestämmelsen i andra meningen i första stycket har tydliggjorts att såvitt gäller barn som enligt 4 § 3 skall gå i specialskolan eller barn som valt att gå i sameskolan ankommer det istället på respektive Sameskolestyerelsen att förelägga vårdnadshavarna att fullgöra sina skyldigheter. Bestämmelser om överklagande finns i 20 kap. 2 § 2, 3 § 2 och 4 § 2. Förskolan skall stimulera varje barns utveckling och lärande. Den skall erbjuda barn undervisning och omsorg och förbereda dem för fortsatt utbildning. Verksamheten skall utformas utifrån en helhetssyn på barn och barns behov och utformas så att den främjar allsidiga kontakter och social gemenskap eleverna emellan. Förskolan skall bidra till att ge elever som har ett annat modersmål än svenska tillfälle att utveckla såväl det svenska språket som sitt modersmål. Paragrafen har sin motsvarighet i övriga skolformskapitel. Den anger förskolans huvudsakliga syfte och de mest grundläggande kraven på hur denna utformas. Utgångspunkten är att förskolan är till för barnets egen skull - dess omsorg, utveckling och lärande. I första stycket och andra stycket anges syftet med förskolan och krav på verksamhetens utformning. Begreppet undervisning inne- fattar den syn på pedagogisk verksamhet som formulerats i förskolan. Denna bygger på en helhetssyn på barnen och deras behov och utvecklingsmöjligheter. Leken, skapandet och barnets eget utforskande är grundstenar i förskolans undervisningsbegrepp. Förskolan har också ett syfte att ge föräldrar möjlighet att förena föräldraskap med förvärvsarbete. I högre grad än i andra skol- former är förskolan ett viktigt komplement till föräldrarnas omsorg Utifrån en helhetssyn på barnen och deras behov integreras undervisning och omsorg i förskolan. Barn är olika och har olika behov. Därför måste barnen mötas på olika sätt och verksamheten måste således anpassas efter varje barns förutsättningar. Detta är angeläget för att alla skall ges de bästa förutsättningarna att utvecklas. Denna anpassning får dock inte göras på ett sådant sätt att den leder till att barnens möjligheter att knyta allsidiga kontakter inskränks. Inte heller barnens grund- läggande rätt att tillhöra en fast grupp, en social gemenskap, får inskränkas annat än om starka skäl motiverar det. Det är ett stort värde mot bakgrund av förskolans fostrande uppgift att barn med olika bakgrund och skilda förutsättningar får utvecklas tillsam- mans. I tredje stycket tas in en bestämmelse om skyldighet för huvud- männen att bidra till att barnen i förskolan får möjlighet att utveckla sitt modersmål. Bestämmelsen motsvarar vad som anges i läroplanen för förskolan. Kommunen skall informera vårdnadshavarna om förskolan och syftet med denna. Den skall även verka för att barn som har rätt till förskola deltar i denna. Kommunerna skall informera de småbarnsföräldrar som bor i kommunen om förskolans verksamhet och att verka för att barnen utnyttjar sin rätt till utbildning. Bestämmelsen är utformad efter förebild av dels vad som gäller för förskoleklassen, dels den regel som träder i kraft när det gäller den del av förskolan som brukar kallas den allmänna förskolan. Barn som är bosatta i landet och som inte har börjat i förskoleklassen eller i någon utbildning för fullgörande av skolplikten skall erbjudas förskola enligt vad som anges i 4 och 5 §§. Förskola skall erbjudas måndag–fredag. Paragrafen avgränsar den grupp barn som har rätt till förskola. Det krav som ställs upp är att barnet skall vara bosatt i . 1 § finns föreskrifter om att vissa barn som inte är bosatta i landet skall jämställas med här bosatta när det gäller rätten till utbildning. Där preciseras också vad som närmare avses med begreppet att vara bosatt i landet. Barnets rätt till förskola upphör när barnet börjar i förskole- klassen eller någon utbildning för fullgörande av skolplikten. Med det sistnämnda uttrycket avses dels de skolformer inom vilka skol- plikten kan fullgöras, dvs. , grundsärskolan, special- skolan och sameskolan, dels sådan verksamhet för fullgörande av skolplikten som regleras i 17 kapitlet. Förskola skall erbjudas måndag–fredag. Med uttrycket avses ordinarie arbetstid. Det går inte att i lagen precisera vad som avses med ordinarie arbetstid. Det får avgöras utifrån den aktuella situationen, vilka förhållanden som gäller på orten osv. Vidare måste rimlig hänsyn tas till vårdnadshavarnas restid till och från arbetsplatsen. Bestämmelsen lägger ett minimi- krav på kommunerna. Det är givetvis även i fortsättningen möjligt för kommunerna att erbjuda förskola eller på annat sätt erbjuda omsorg på obekväma arbetstider. Detta har behandlats i avsnitt 12.5. Före skall barn som av fysiska, psykiska eller andra skäl behöver särskilt stöd för sin utveckling och som inte kan få behovet tillgodosett på något annat sätt erbjudas förskola i den omfattning som krävs för att täcka barnets behov. Från och med skall barn erbjudas förskola om barnet har ett eget behov av plats eller behöver plats därför att vårdnadshavarna förvärvsarbetar, stude- rar eller av någon annan anledning inte kan ta hand om barnet. Förskola skall erbjudas i den omfattning som behövs för att tillgo- dose behovet. Barn vars föräldrar är arbetslösa eller föräldralediga enligt föräld- raledighetslagen (1995:584) för vård av annat barn skall erbjudas förskola i en omfattning om minst eller . Oavsett vad som anges i första och andra stycket skall barn från och med höstterminen det år barnet fyller erbjudas avgiftsfri förskola (allmän förskola). Bestämmelserna i 4 och 5 §§ har sin motsvarighet i nuvarande 2 a kap. 6 § och 6 a–b §§ samt 8 a § och 9 § första stycket. Para- graferna anger vilka barn som avses och villkoren för att barn skall ha rätt till förskola samt omfattningen. På samma sätt som skall barn erbjudas förskola från och med . Någon saklig förändring jämfört med nuvarande bestämmelse är inte avsedd vad gäller förutsättningarna för att erhålla plats i förskola. Det skall finnas ett behov som har antingen sin grund i barnets egen situation eller i vårdnadshavarnas förvärvsarbete eller studier. Barnets eget behov sätts i fokus. Om förutsättningarna är uppfyllda är kommunen alltid skyldig att erbjuda barnet plats i förskola och inte någon annan verksamhet. Liksom skall barn, som av fysiska, psykiska eller andra skäl behöver särskilt stöd för sin utveckling och som inte kan få beho- vet tillgodosett på något annat sätt, redan före erbjudas förskola oavsett vårdnadshavarnas förhållanden. Från och med skall barn erbjudas förskola om barnet har ett eget behov av plats i förskola eller som behöver plats därför att vårdnadshavarna arbetar eller studerar eller av någon annan anledning inte kan ta hand om barnet. Med barnets eget behov avses ett eget särskilt behov hos barnet för att stödja barnets utveckling. Det kan gälla barn som behöver extra träning i sin soci- ala utveckling, träning i sin språkutveckling, motoriska utveckling eller behöver stöd i sin utveckling på grund av handikapp. Av 4 § framgår att barn som av psykiska, fysiska eller andra skäl behöver särskilt stöd för sin utveckling och som inte kan få behovet tillgo- dosett på något annat sätt skall före erbjudas plats i förskola. Möjligheten att enligt första stycket få en plats på grund av barnets eget behov innefattar också sådana behov som avses i 4 § för de barn som är eller äldre. Att bestämmelsen utgår från vårdnadshavarnas förhållanden, och inte som tidigare bestämmelser från den situation som föräldern befinner sig, i beror på att det är de förhållanden som gäller för den eller de personer som har den faktiska vårdnaden om barnet som måste vara styrande när det avgörs om barnet skall ha rätt till förskola därför att föräldrarna inte kan ta hand om barnet. På motsvarande sätt som är det förhållandet att vårdnadshavarna förvärvsarbetar eller studerar som utgör förutsättning för att plats skall erbjudas barnet. Det kan också finnas andra skäl till att vård- nadshavarna inte kan ta hand om barnet, t.ex. en av föräldrarna fullgör värnpliktstjänstgöring, är inlagd på sjukhus, är intagen på behandlingshem eller liknade. Sist nämnda förhållanden har tydlig- gjorts i paragrafen. Andra stycket innebär att förskola även skall erbjudas barn vars vårdnadshavare är arbetslösa eller föräldralediga enligt föräldra- ledighetslagen (1995:584) för vård av annat barn. Det innebär att barn till arbetslösa eller föräldralediga skall erbjudas plats i förskola i enlighet med vårdnadshavarnas önskemål. Barn som redan har en plats i förskola skall om vårdnadshavarna så önskar få behålla sin plats i den förskola där barnet är inskrivet om en vårdnadshavare blir arbetslös eller har föräldraledigt. Den tidsmässiga omfattningen för dessa barn skall liksom vara minst eller . När vårdnadshavaren återgår i förvärvsarbete skall vistelsetiden bedömas efter första stycket. Inte heller här före- slås någon ändring i sak.