sou · GQB35d1 · 2003-01-01 00:00:00 — I första stycket anges de omständigheter och frågeställningar som skall ingå i ett rehabiliteringsunderlag. Underlaget skall innehålla de uppgifter som behövs för att man skall kunna bedöma om och i vilken omfattning den försäkrade är i behov av rehabiliterings- åtgärder för att kunna återgå i arbete. Andra stycket innehåller bl.a. en föreskrift om att den anställdes uppfattning i frågan om rehabilitering skall redovisas i underlaget. Därmed avses den anställdes uppfattning om situationen som helhet, dvs. bl.a. om samspelet mellan sjukdom och arbetsför- hållanden samt rehabiliteringsbehovet och möjligheterna till åter- gång i arbete. I den mån arbetsgivare och den anställde gör samma bedömning behöver den anställdes uppfattning inte utvecklas särskilt. Är det med hänsyn till sjukdomstillståndet och arbetsförhållan- dena uppenbart att det inte behövs någon rehabiliteringsåtgärd för att den anställde skall kunna återgå i arbete, kan underlaget göras mer kortfattat. Det skall dock innehålla de uppgifter som ligger till grund för bedömningen att rehabilitering inte behövs. I tredje stycket finns en föreskrift om att det i underlaget skall ingå ett yttrande från företagshälsovård, som skall uttala sig om behovet av rehabiliteringsåtgärder. För den som saknar anställning får yttrande inhämtas från en annan institution med kompetens att bedöma arbetsförmåga och rehabiliteringsbehov. Vad som avses med företagshälsovård anges i 2 b § andra stycket arbetsmiljölagen (1977:1160). Företagshälsovården utgör enligt nämnda bestämmel- sen en oberoende expertresurs inom områdena arbetsmiljö och rehabilitering som skall arbeta särskilt för att förebygga och undan- röja hälsorisker på arbetsplatser samt ha kompetens att identifiera och beskriva sambanden mellan arbetsmiljö, organisation, produk- tivitet och hälsa. Företagshälsovården skall uttala sig om den försäkrades arbets- förmåga i förhållande till arbetsuppgifterna och rehabiliterings- behovet samt göra en prognos för återgång till arbetet. Framför allt skall den uttala sig om behovet av och möjligheterna till att anpassa arbetsförhållandena till den försäkrades förmåga. I den mån före- tagshälsovården delar arbetsgivarens bedömning är det tillräckligt att detta anges. Anser företagshälsovården att det finns behov av andra åtgärder än dem som arbetsgivaren har föreslagit skall detta anges särskilt. Paragrafen är ny. I denna införs en bestämmelse om försenings- avgift. Enligt första stycket skall en arbetsgivare betala förseningsavgift med , om ett rehabiliteringsunderlag inte har lämnats inom föreskriven tid. Bestämmelser om när rehabiliteringsunderlag skall lämnas finns i 22 kap. 3 § tredje stycket. I andra stycket finns bestämmelser om att förseningsavgift inte skall påföras om en arbetsgivare har gjort en anmälan om att underlaget inte kan lämnas i rätt tid och försening kan anses ursäktlig. Vilka omständigheter som kan utgöra ursäktlighet har behandlats i bilagan 1:3 s. 94. Paragrafen, som är ny innehåller bestämmelser om betalning av för- seningsavgift enligt 4 b §. Enligt första stycket skall förseningsavgiften som tillfaller staten, betalas till . Betalning skall ske från det att beslutet vann laga kraft. Har ett överklagande inte inkommit inom klagotiden som är (20 kap. 13 § AFL) har beslutet vunnit laga kraft. I sådant fall skall arbetsgivaren själv- mant betala avgiften. Detta skall anges i beslutet. I andra stycket anges att dröjsmålsränta skall tas ut om avgiften inte betalas i rätt tid. Enligt tredje stycket får ett beslut om förseningsavgift efter sista betalningsdagen, dvs. efter det att det har vunnit laga kraft, verkställas såsom en lagakraftvunnen dom. Försäkrings- kassans beslut utgör således en exekutionstitel, dvs. det kan läggas till grund för indrivning, om betalning inte har skett. Enligt denna nya paragraf skall, innan beslut fattas om försenings- avgift, den arbetsgivare som berörs av beslutet ges tillfälle att yttra sig. Bestämmelsen riktar sig till , som enligt 5 kap. 4 § tredje stycket socialförsäkringslagen (1999:399) skall besluta om förseningsavgift. Bestämmelsen i första stycket ändras på sätt att det anges att för- säkringskassan skall fastställa en rehabiliteringsplan och att det skall vara en målinriktad rehabiliteringsplan. Detta innebär att planen skall fastställas genom ett beslut som kan överklagas. blir obligatoriskt att fastställa en rehabiliteringsplan i alla ärenden om rehabiliteringsersättning eller sjukpenning. Behövs ingen reha- biliteringsåtgärd får det anges i rehabiliteringsplanen. Vidare skall det i rehabiliteringsplanen anges ett konkret mål för åtgärderna. Inledningsvis kan det vara fråga om ett delmål, t.ex. att den för- säkrade skall återgå i arbete till viss del inom en viss angiven tid. Vidare införs i andra stycket ett tillägg om att det i rehabili- teringsplanen skall anges beräknade kostnader för de rehabili- teringsåtgärder som skall komma i fråga. Det skall anges vem som skall svara för respektive kostnadspost. I planen skall också anges att om en arbetsgivare som inte vidtar de åtgärder som han skall svara för kan bli skyldig att ersätta för dess kost- nader för åtgärderna. Sådant beslutas enligt bestämmelserna i 6 a §. En arbetsgivare får i en rehabiliteringsplan inte åläggas ett större rehabiliteringsansvar än som följer av lag. Ändringarna i denna bestämmelse innebär inte några förändringar i arbetsgivarens nu- varande ansvar enligt lag. Detta innebär bl.a. att man vid be- dömning av vilka åtgärder man i en plan skall lägga på en arbets- givare måste göra en rimlighetsavvägning i förhållande bl.a. till arbetsgivarens ekonomiska förhållanden. Beräknade kostnader i planen är inte bindande utan det ankommer på arbetsgivaren att själv upphandla de åtgärder han skall svara för. (Beträffande rehabi- literingsplanens innehåll och arbetsgivarens rehabiliteringsansvar hänvisas till avsnitt 4.8.3) I tredje stycket har gjorts konsekvensändringar med anledning av att en rehabiliteringsplan skall fastställas. Liksom tidigare skall planen kunna justeras med hänsyn bl.a. till hur rehabiliteringen utvecklas. Detta skall ske genom att en reviderad rehabiliteringsplan fastställs. I denna paragraf, som är ny, har införts en bestämmelse om att för- säkringskassan skall svara för sådana rehabiliteringsåtgärder som en arbetsgivare underlåter att genomföra. Innan vidtar åtgärder enligt denna bestämmelse, måste först arbetsgivaren ges skälig tid för att vidta rehabiliteringsåtgärder. I andra stycket ges möjlighet att besluta att en arbetsgivare skall ersätta dess kostnader för rehabiliteringsåtgärder som arbetsgivaren har underlåtit att vidta. Ersättning får tas ut endast för kassans faktiska kostnader för de vidtagna rehabiliteringsåtgärderna. Paragrafen, som är ny, innehåller bestämmelser om betalning av ersättning för rehabiliteringsåtgärder enligt 6 a §. Enligt första stycket skall ersättningen tillfalla sjukförsäkringen och betalas till . Betalning skall ske från det att beslutet vann laga kraft. Har ett överklagande inte inkommit inom klagotiden som är (20 kap. 13 § AFL) har beslutet vunnit laga kraft. I sådant fall skall arbetsgivaren självmant betala avgiften. Detta skall anges i beslutet. I andra stycket anges att dröjsmålsränta skall tas ut om avgiften inte betalas i rätt tid. Enligt tredje stycket får ett beslut om ersättning efter sista betal- ningsdagen, dvs. efter det att det har vunnit laga kraft, verkställas såsom en lagakraftvunnen dom. beslut utgör således en exekutionstitel, dvs. det kan läggas till grund för indrivning, om betalning inte har skett. Enligt denna nya paragraf skall, innan beslut fattas om ersättning för rehabilieringskostnader, den arbetsgivare som berörs av beslutet ges tillfälle att yttra sig. 7.2Förslaget till lag om ändring i arbetsmiljölagen (1977:1160) I första stycket regleras arbetsgivarens skyldighet att svara för att det finns företagshälsovård att tillgå. Det nuvarande villkoret att det skall finnas tillång till den företagshälsovård som arbetsförhållandena kräver slopas för alla arbetsgivare utom för dem som har anställt enbart närstående personer. Ändringen innebär att det i förtydli- gande syfte för övriga arbetsgivare införs en generell skyldighet att svara för att företagshälsovård finns att tillgå. Denna skyldighet gäller inte, om synnerliga skäl i det enskilda fallet talar emot detta. Härmed avses att det i vissa fall kan bli oskäligt betungande för arbetsgivare att upprätta kravet på företagshälsovård. Skälen bakom förslaget utvecklas närmare i avsnitt 4.5.1 Tillgång till företags- hälsovård. I andra stycket införs nya bestämmelser enligt vilka skall svara för att arbetssökande personer som är arbets- lösa har tillgång till företagshälsovård. Med arbetssökande avses personer som är inskrivna hos arbetsförmedlingen. Med företags- hälsovård jämställs i detta sammanhang annan motsvarande kom- petens att bedöma arbetsförmåga och behov av rehabilitering. Om arbetsmarknadsmyndigheten inom ramen för den egna organisa- tionen har sådan kompetens, behöver man inte köpa in tjänster från någon institution, som enligt i 3 kap. 2 b § andra stycket är att anse som företagshälsovård. Bestämmelserna i tredje stycket överensstämmer med de hittills- varande i andra stycket. I denna paragraf, som är ny, införs en bestämmelse om att arbets- givare skall anmäla till , om sjukfrånvaron är hög bland deras anställda. Sådan anmälan skall lämnas, om sjukfrån- varon överstiger en viss nivå, som fastställs av regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer. I en sådan anmälan skall arbets- givaren lämna uppgifter om sjukfrånvaron. Enligt förslaget till 5 kap. 18 § lag om ändring i årsredovisningslagen (1995:1554) skall många arbetsgivare i årsredovisningen lämna uppgift om genom- snittlig sjukfrånvaro. Dessa uppgifter kan i förekommande fall användas för anmälan till . – Beträffande bestämmande av lämplig nivå hänvisas till avsnitt 4.3.3. I denna paragraf, som är ny, införs en bestämmelse som medger att regeringen, eller efter regeringens bestämmande, får meddela föreskrifter om en anmälan om sjukfrånvaro bland de anställda skall lämnas. Detta gäller även vilka uppgifter som skall ingå i en sådan anmälan. I första stycket har gjorts tillägg om att regeringen eller, efter rege- ringens bestämmande, , får föreskriva att särskild avgift skall betalas även vid överträdelse enligt 4 kap. 8 a §, dvs. om anmälan om sjukfrånvaro inte har lämnats på föreskrivet sätt. 7.3Förslaget till lag om ändring i lagen (1991:1047) om sjuklön I första stycket införs en ny punkt (3). Ändringen innebär att nivån för sjuklön höjs till av anställningsförmånerna från och med den femtonde dagen . Som framgår av 7 § uppgår sjuklöneperioden . Dock gäller fr.o.m. den femtonde dagen den begränsningen att till grund för beräkning av sjuklön skall läggas vad som utgör sjukpenninggrundande inkomst enligt 3 kap. 2 §, dvs. inkomsttaket för den sjukpenninggrundande inkomsten kommer att gälla även för sjuklön enligt denna lag. I första stycket görs den ändringen att sjuklöneperioden förlängs generellt , varav liksom utgör karensdag. I andra stycket införs en ny bestämmelse enligt vilken en arbets- givare i samband med att han för en anställd gör sjukanmälan till även skall lämna en inkomstuppgift avseende den anställde. Denna inkomstuppgift skall avse den anställdes in- komster och arbetstid hos arbetsgivaren. Ändringarna i denna paragraf innebär att den hittillsvarande fri- villiga småföretagarförsäkringen mot sjuklönekostnader ersätts av ett för små företag generellt högkostnadsskydd mot sjuklönekost- nader (se avsnitt 4.4.1). Denna paragraf, som är ny, innehåller ytterligare bestämmelser om högkostnadsskyddet för små företag. I första stycket anges huvudprinciperna för ersättning från hög- kostnadsskyddet. Dessa innebär att ersättning för sjuklönekost- nader kan erhållas endast för sjuklön som har utbetalats på grund av bestämmelserna i denna lag. En arbetsgivare kan få ersättning för sjuklönekostnaderna till den del de relativt sett överstiger av de genomsnittliga sjuklönekostnaderna för samtliga arbetsgivare. Detta innebär att om en arbetsgivares sjuklönekvot överstiger av sjuklönekvoten för samtliga arbetsgivare erhåller han ersättning för den överskjutande delen av sjuklöne- kostnaderna. Med sjuklönekvot avses sjuklönekostnadernas andel av den totala lönesumman. Enligt andra stycket gäller den begränsningen att ersättning inte lämnas för en sjuklön till den del den överstiger av högsta belopp för sjukpenninggrundande inkomst. Enligt tredje stycket skall mer detaljerade bestämmelser om hög- kostnadsskyddet meddelas av regeringen, dvs. i en förordning (se avsnitt 7 i författningsförslagen). I andra stycket görs en hänvisning även till 17 a § för att ange vilken försäkringskassa som är behörig att handlägga ärenden om hög- kostnadsskydd mot sjuklönekostnader för små företag Genom tillägget i tredje stycket kan en försäkringskassa över- lämna till en annan försäkringskassa att handlägga ärenden om högkostnadsskydd för små företag. Bestämmelserna i denna paragraf ändras på det sättet att vid hand- läggning av ärenden om högkostnadsskyddet för små företag skall tillämpas de bestämmelser i som tillämpas på flertalet andra ärenden enligt sjuklönelagen. I denna paragraf görs en konsekvensändring med anledning av att den frivilliga småföretagarförsäkringen mot sjuklönekostnader ersätts med ett högkostnadsskydd mot sådana kostnader. 7.4Förslaget till lag om ändring i årsredovisningslagen (1995:1554) I första stycket görs ett tillägg om att det i årsredovisningen skall lämnas uppgift om genomsnittlig sjukfrånvaro. Förslaget har behandlats i avsnitt 4.3.2. Enligt andra stycket undantas från skyldigheten att lämna uppgift om sjukfrånvaro sådana företag som avses i 3 kap. 8 § andra stycket, dvs. s.k. 10/24-företag. Med 10/24-företag avses företag, i vilka antalet anställda i medeltal uppgått till högst tio och tillgångarnas nettovärde enligt fastställd balansräkning för det senaste räkenskapsåret uppgår till högst . Genom föreskriften i detta stycke undantas från uppgiftsskyldigheten de 10/24-företag som enligt 6 kap. 1 § bokföringslagen (1995:1078, BFL) är skyldiga att avsluta bokföringen med en årsredovisning och offentliggöra den, t.ex. aktiebolag. Tillägget i denna paragraf innebär att uppgift om sjukfrånvaro enligt 5 kap. 18 § inte behöver lämnas i en koncernredovisning. 7.5Förslaget till lag om ändring i socialförsäkringslagen (1999:799) I tredje stycket införs en ny bestämmelse om vem som är behörig att fatta beslut om förseningsavgift enligt 22 kap. AFL. Sådant beslut skall fattas av den försäkringskassa som är behörig att fatta beslut avseende den försäkrade som omfattas av rehabiliteringsunderlaget. Det är samma försäkringskassa till vilken rehabiliteringsunderlaget skall lämnas. 7.6Förslaget till lag om ändring i socialavgiftslagen (2000:980) Bestämmelserna i denna paragraf ändras på så sätt att avgiftssatsen för sjukförsäkringsavgiften sänks som en kompensation för den generella förlängningen av sjuklöneperioden . Paragrafen är ny. I den införs en bestämmelse om att sjukför- säkringsavgiften skall vara högre på ersättning till arbetstagare som inte omfattas av sjuklönelagen, dvs. främst vissa korttidsanställda.