sou · GQB391d2 · 2003-01-01 00:00:00 — Vid KAF:s 8:e kongress 1982 antogs en motion som föreslog att partiet skulle ta avstånd från verksamhet som syftade till att sabote- ra försvaret. Värnpliktsarbete skulle endast bedrivas som ett led i att vinna stöd för partiets politiska linje. Vid samma kongress an- togs namnet . I valet fick partiet över 16 000 röster vilket var det bästa resultatet för ett parti till vänster om VPK sedan KFML . minskade röstetalet något. Det senaste årtiondet har partiet fört en alltmer tynande tillvaro. RMF/KAF/SP var upptagna på de kvalificerat hemliga tjänsteföreskrifterna. Övervakningen var gene- rellt upplagd men inkom en mycket stor andel av materialet från sektionen i . RMF/KAF var mycket aktivt där och sektionschefen vid säkerhetspolisen i var en mycket ni- tisk övervakare av trotskistisk verksamhet. En fråga av särskilt intresse var RMF:s kontakter med utländska organisationer. Framför allt var det Nordirlandfrågan och kontakter med som stod i fokus. företeelser som uppmärksammades var soldatarbetet, det fackliga arbetet samt verksamhet inom andra organisationer. till och med bedrevs en tämligen omfattande yttre spaning mot RMF. Spaningsobjekt var ledande företrädare inom RMF, möten och demonstrationer. har omfattningen av den yttre spaningen varit mindre. Ofta ägde över- vakning rum i samband med 1 majmöten. skedde också fo- tografering av deltagarna. Övervakningen av SP:s 1 majmöten på- gick fram . Större möten och kongresser kunde också bli föremål för övervakning från säkerhetspolisens sida genom fo- tospaning. följde säkerhetspolisen i SP:s avdelningsmöten tämligen regelbundet. förekom i att interna möten övervakades. Ett annat återkom- mande övervakningsobjekt var de sommarläger som KAF/SP ar- rangerade. Det finns inget som tyder på att telefonavlyssning har använts mot de svenska trotskistiska organisationerna i någon större om- fattning eller systematiskt riktats in mot partikanslier och redak- tioner. avlyssnades dock partiets bokhandel, Röda Rum- met, i . Bakgrunden var oroligheter på i där säkerhetspolisen ansåg att SP infiltrerat akademiker. I begäran om telefonavlyssning hävdade säkerhetspolisen att det var mycket troligt att lokala SP-grupper kunde gå till aktion om de kände sig starka nog. Brottsmisstanken uppgavs vara stämpling till upp- ror. Hotbilden får här sägas ha varit klart överdriven och telefonav- lyssningen avbröts också efter . Överskottsin- formation från avlyssningen placerades i en källakt med namnet . Det handlade bl.a. om uppgifter rörande det fackliga arbe- tet och om vilka som deltagit i interna partimöten. Säkerhetspolisen hade inte tillgång till källor inom eller nära RMF/KAF/SP i någon större utsträckning. Endast i ett fall kan sä- kert konstateras att säkerhetspolisen haft kontakt med en person nära KAF. Säkerhetspolisen har i viss utsträckning övervakat ung- domsförbundet genom öppna källor, t.ex. Inter- nationalen. avlyssnades dock en medlem i Ungsocialisterna . I formell mening var Ungsocialis- terna en fristående organisation. KAF prioriterade miljöfrågor vilket bl.a. innebar arbete inom . Inom kvinnorörelsen var det främst Grupp 8 som ansågs viktig. Andra organisationer som KAF-medlemmar uppma- nades verka inom var SARF () och Kom- mittén för Folkomröstning om Kärnkraft. Ett återkommande inslag i rapporteringen från var farhå- gor över att KAF hade fått in en fot på den socialdemokratiska tid- ningen . Från rapporterades också att KAF bedrev verksamhet på Vårdskolan samt 1981 att i kritiserat de socialdemokratiska kommunalpolitikerna för bristfällig barnomsorg. bilda- des som av säkerhetspolisen i Fa- lun betraktades som ett försök från SKP och KAF att starta en ny enhetsfront. intresserade sig säkerhetspo- lisen för förekomsten av SP-medlemmar i mittén () och Stoppa Rasismen. Säkerhetspolisen har genomgående betraktat KAF/SP:s och dess medlemmars verksamhet i andra organisationer som exempel på infiltration. Detta trots att KAF t.ex. i den tryckta huvud- resolutionen års kongress helt öppet skrev om arbete i organisationer som och Grupp 8. kom säkerhetspolisen att rikta fokus mot KAF/SP:s fackliga arbete. kom allt fler rapporter att upprättas av säkerhetspolisen rörande KAF/SP:s arbe- te inom detta område. Bl.a. uppmärksammades fackligt oppositio- nell verksamhet på i . En tillförlitlig källa lämnade uppgifter om politisk verksamhet där vissa personer sades agitera för linjen nej till avtalet. Det misstänktes att den fackliga oppositionen hade koppling till KAF och de fackliga representan- terna uppgavs vara oroade över KAF-arnas frammarsch. I noterade säkerhetspolisen 1979 att KAF:s starkaste fäste fanns på . konstaterade säkerhetspolisen att So- haft stora framgångar i de fackliga valen vid Vol- vo-Lundbyverken i genom organisationen oppo- sition. Även 1988 redogjordes i en PM tämligen ingående för utfal- let i det fackliga valet vid Volvo-Lundbyverken. Säkerhetspolisen kunde också utföra spaningsinsatser med anledning av facklubbens på förehavanden. började säkerhetspolisen intressera sig för den fackliga oppositionsrörelse som fick namnet Dalauppropet. Säkerhetspolisen anslöt sig till den socialdemokratiska ledningens bedömning att det handlade om ett försök från extremvänstern att splittra socialdemokratin. gjorde säkerhets- polisen bedömningen att Dalauppropet var en av SP styrd verk- samhet. Denna uppfattning var rådande då säkerhetspolisen fastslog att SP inte låg bakom Dalauppropet men väl engagerat sig i det. kom SP att närma sig och en valsamverkan upprätthölls på vissa platser i landet. Det höjdes också röster för att SP skulle gå upp i . Allt detta in- tresserade säkerhetspolisen som genom öppna källor, besök vid de- battkvällar och studium av valsedlar försökte skapa sig en bild av läget. Sammanfattningsvis kan sägas att säkerhetspolisen i anslutning till övervakningen av KAF/SP kom att intressera sig för och över- vaka en mängd olika verksamheter som måste anses ha haft begrän- sad betydelse för rikets säkerhet. I flera fall övertogs den socialde- mokratiska uppfattningen av hur det trotskistiska hotet skulle upp- fattas. I efterhand är det lätt att konstatera att säkerhetspolisen inte borde ha ägnat sig åt att kartlägga t.ex. det fackliga Dalauppropet. Ur säkerhetspolisens synvinkel torde det dock ha bedömts ligga inom ramen för uppdraget att kartlägga all verksamhet som kunde tänkas vara styrd eller initierad av de partier och organisationer som man var satt att övervaka. De hemliga tjänsteföreskrifternas ord om särskild uppmärksamhet i kombination med avsaknaden av andra gränser och ramar möjliggjorde en mycket bred övervakning. En stor del av rapporteringen om KAF/SP avsåg verksamhet som måste accepteras i ett demokratiskt samhälle. Facklig opposi- tion, arbete inom miljö- och kvinnogrupper, opinionsbildning inom områden som vård och omsorg utgör i allt väsentligt inslag som gör demokratin levande. Detta även om den bedrivs av perso- ner som i sin grundinställning kan betecknas som kommunister. Att sådan verksamhet stämplas som subversiv och som infiltration utgör ett demokratiproblem och något som i förlängningen kan skada ett öppet och demokratiskt samhälle. registrerades anhängare till de trotskistiska organisationer som återfanns på den hemliga tjänsteföreskriften i den utsträckning de kunde identifieras. När föreskrifter (HT 19) trädde i kraft upphörde möjligheten att registrera med- lemmar och sympatisörer enbart med detta som grund. Någon yt- terligare omständighet krävdes såsom hemlig cellbildning, utbild- ning i partiskola eller ledande ställning som var den avgjort domi- nerande registreringsgrunden. Övriga personer kunde endast regi- streras i form av arbetsanteckningar. Ytterligare en organisation som övervakades var Rättvisepartiet Socialisterna/Offensiv. Offensiv har sina rötter i vänsterflygeln inom den socialdemokratiska studentklubben i . Efter inspi- ration från de brittiska trotskisterna kring tidningen bilda- des . Militant ansåg Offensiv att en revolutionär arbetarrörelse skulle skapas genom målmedvetet arbete inom det största , dvs. Vid sidan av den öppet verkande fanns en hemlig del med egen styrelse och årsmöte. Kun- skap om detta hade enbart den inre kretsen i föreningen. bildades i en hemlig international som fick namnet (). Den inre kretsen i Offensiv kom från starten att utgöra CWI:s svenska sek- tion. Offentligt förnekades dock att över huvud taget existe- rade. Säkerhetspolisen började intressera sig för Offensiv i samband med att personer knutna till föreningen SSU/SAP . Det antogs då från säkerhetspolisens sida att Offensiv egentligen var ett taktiskt drag av KAF i syfte att infiltre- ra socialdemokratin. Uppgifter om Offensiv fick säkerhetspolisen främst från kontakter inom SSU och SAP. Offensiv bedömdes inte utgöra någon överhängande fara. Hotbilden formulerades i stället som att Offensivgruppen utgjorde en subversiv faktor. Sektionen i antog dock att det ytterst var KGB:s internationella avdelning som styrde /Offensiv. tog uteslutningarna inom SSU fart igen vilket föranled- de säkerhetspolisen att åter intressera sig för Offensiv. Genom kontakter inom socialdemokratin erhöll säkerhetspolisen en mängd interna handlingar från både SSU och SAP rörande Offensiv. Namn och uppgifter på dem som uteslutits infördes i säkerhetspo- arbetsregister. ombildades Offensiv till som blev Rättvisepartiet Socialisterna (). Nå- gon egentlig övervakning av Offensiv har inte kunnat be- läggas. förekom viss övervakning av offentliga, allmänpolitiska möten i Offensivs regi. förekom också viss spaning mot interna Offensivmöten. Merparten av över- vakningen av Offensiv och fram till har dock avsett demonstrationer där säkerhetspolisen ansett att risk förele- gat att kravaller kunde uppstå. De svenska trotskisterna som hotbild kom inledningsvis att kretsa kring det faktum att impulserna tycktes komma från utlan- det och Fjärde Internationalen. Därtill hade flera av de tongivande trotskisterna utländsk bakgrund. Den dominerande organisationen, RMF/KAF, var revolutionär, bedrev soldatarbete samt odlade vissa kontakter med . Organisationen var dock li- ten och det revolutionära hotet måste ha varit blygsamt. kan knappast något revolutionärt hot skönjas. Ändå var säkerhetspolisens intresse för SP stort . SP bedöm- des ha större inflytande än KPML(r) fram- för allt genom sitt fackliga arbete men också genom sitt inflytande i andra organisationer. betonades i en rapport vikten av att hålla en viss kontroll och uppföljning av medlemmarna och deras anställningar med tanke på de effekter deras agerande kan få för ar- betsfreden. började SP:s verksamhet att minska i om- fattning och säkerhetspolisen synes knappast ha bedömt partiet utgöra något hot mot rikets säkerhet. Bl.a. utta- lade SÄPO-chefen att partiet kunde tas bort från de hemliga tilläggsföreskrifterna. bedömde säkerhetspolisen att SP var mycket li- tet och att arbetet utgjordes av vanligt politiskt, fackligt arbete samt olika typer av mötesaktiviteter. SP ansågs därför inte utgöra något hot vare sig generellt eller mot enskilda mål. Bedömningen framstår som riktig och välunderbyggd varför det är desto mer för- vånande att säkerhetspolisen något senare avstyrkte en propå från regeringen om att ta bort SP från listan över organisationer som skulle övervakas. framhöll säkerhetspolisen att partiprogrammet visserligen inte innehöll något om våld men att verksamhetsform- er, arbetsmetoder, internationella kontakter mm måste vägas in. Att SP aldrig, såvitt känt är, har arbetat med olagliga metoder väg- des dock inte in. delgav de bedömningar som ansågs kunna göras beträffande SP. Även om hotbilden knappast ansågs vara överhängande var inte villigt att medverka till att SP avfördes från den hemliga or- ganisationsförteckningen. Förutom uppgifterna anfördes att ungdomsförbundet () sam- arbetade med och med och dess . Ytterligare en faktor som oroade var att en medlem i US tidigare gripits ef- ter att ha utfört flera inbrott mot militära objekt samt i samband med ett flyktförsök riktat automateld och kastat handgranater mot polisen. efter det att delgav dessa uppgifter konstaterades i en PM att inbrotten i de militära förråden m.m. saknade samband med vederbörandes politiska arbe- te utan utgjorde ett led i en rent kriminell verksamhet. De nya uppgifterna synes dock inte ha delgivits . SOU 2002:91 Hotet från vänster Först avfördes SP från den hemliga organisationsför- teckningen. I likhet med vad som anfördes i föregående kapitel angående KPML(r) är det knappast något i SP:s verksamhet som rimligen kan ha motiverat någon generell övervakning. Det finns ingenting i säkerhetspolisens handlingar som tyder på olaglig verksamhet eller förberedelse till sådan. Den enda hotbild som kan sägas ha haft någon reell betydelse avser risken för att par- tiets medlemmar och sympatisörer inte skulle uppträda lojalt mot i ett skärpt läge. Även om det är omöjligt att säga hur medlemmar och sympati- sörer faktiskt skulle ha agerat i en sådan situation framstår inte hotbilden som helt orimlig. Detta med tanke på de mycket tydliga avståndstaganden som gjordes från tanken på ett försvar av det borgerliga . Däremot var inte SP på samma sätt som KPML(r) en Sovjetvänlig kraft. Tvärtom engagerade sig SP för den polska fackföreningen . Det hade därför framstått som rimligt om senast i enlighet med sin dåvarande uppfattning anmält att SP kunde avlägsnas från den hemliga organisationsförteckningen. Att så inte skedde och att 1994 och 1995 med olika argu- ment lyckades behålla rätten till generell övervakning och registre- ring av medlemmar i synes märkligt. Som framhållits beträffande KPML(r) förefaller inte argumentet att enskilda medlemmar i ungdomsförbundet kunde tänkas delta i olagliga utomparlamentariska aktiviteter som en rimlig grund för att registrera medlemmar i moderpartiet. Detsamma kunde sägas om andra organisationer vars medlemmar inte registrerades. I sam- band med att övervägde om SP borde vara kvar på listan eller ej kunde ha framhållit för regeringen att partiprogrammet inte innehöll sådana formuleringar att SP kunde sägas vara en sådan organisation som nämns kungliga brev, dvs. med våld på programmet. kunde dessut- om ha meddelat att SP, såvitt kunnat konstateras, aldrig använt olagliga metoder i sin verksamhet. Vidare kunde , när dessa uppgifter blev kända, ha upplyst regeringen om att den brottslighet som kunde knytas till en medlem i US saknade samband med den- nes politiska verksamhet. Slutligen kunde ha upplyst reger- ingen om att US formellt sett var fristående från SP. Varför kom att ändra uppfattning beträffande SP som hotbild mellan är oklart. Var det ett utslag av en inom genuint förändrad syn på hotbilden el- ler en följd av ett byråkratiskt egenintresse där omsorgen om att bibehålla den egna verksamheten fick styra? I alla händelser kan konstateras att det svar som lämnades till regeringen framstår som både vilseledande och ofullständigt och knappast ägnat att möjlig- göra för regeringen att fatta ett välunderbyggt beslut i frågan. I de två föregående kapitlen har anförts att systemet brast i för- utsägbarhet på flera punkter. Liknande slutsatser kan anföras be- träffande övervakningen av de svenska trotskisterna. Brister i förutsägbarhet förelåg bl.a. avseende registreringen, ex- empelvis då enbart medlemskap kunde räcka för registrering. Detta trots att åsiktsregistreringsförbudet personalkontrollkungörelse liksom uttalanden av regeringen pekade åt ett motsatt håll. Att viss övervakning bedrevs mot orga- nisationer utan revolutionärt program såsom Stoppa Rasismen och Folkkampanjen mot kärnkraft torde knappast ha kunnat förutses av dem som verkade i dessa organisationer. EAP är sannolikt den märkligaste politiska organisation som upp- trätt i . Genom besynnerliga utspel, konspirationsteorier samt grova personangrepp har partiet och dess underorganisationer i hög grad på egen hand omöjliggjort det mes- ta av tänkbart inflytande över det politiska skeendet. EAP har i riksdagsval aldrig fått mer än några hundra röster. Att kamp inte ha nått längre, borde ha gjort vem som helst modstulen och färdig att lägga ned sin rörelse. Dock inte EAP som oförtrött- samt strävar vidare, uppenbarligen i den fasta övertygelsen att värl- den inte klarar sig utan de insikter man så gärna vill förmedla. Det- ta kapitel handlar om säkerhetspolisens och i viss mån den militära säkerhetstjänstens övervakning och bedömning av EAP från dess framträdande 1973 (under namnet European Labour Committees, ELC) fram till . Det huvudsakliga källmaterialet utgörs av handlingar i de akter över ELC/EAP som förvaras i . Detta har komplette- rats med material från MUST samt uppsatser, artiklar och annan bakgrundsinformation inhämtade från Internet. 5.2EAP - en översikt691 EAP är en del av en internationell, i viss mån världsomspännande, rörelse grundad av en amerikan vid namn . Den som går in på EAP:s webbsida () får också veta att rö- relsen föredrar att kalla sig LaRoucherörelsen. Och namnet är mycket träffande - EAP och dess systerrörelser i andra länder har varit och är oerhört präglade av de idéer som har lagt fram. Det är därför missvisande att föreställa sig EAP som en 691 Såvitt inte annat anges bygger avsnittet på öppna handlingar, framför allt från EAP själva, i akter över EAP samt artiklar utlagda på Internet. Partiet och , inom vilket verksamheten huvudsakligen verkar bedrivas, är helt och hål- let en del av LaRoucherörelsen. Vem är då denne ? LaRouche föddes och var (vissa källor säger 1957) medlem av det trotskistiska Socialist i hemlan- det . tillbringade LaRouche, i likhet med många andra vänsterintellektuella amerikaner, sin poli- tiska vardag i olika små sektliknande vänstergrupper. En dåtida po- litisk meningsfrände som i likhet med LaRouche efter ett långt medlemskap lämnat Socialist har karakteriserat La- Rouche på följande sätt: LaRouche had a gargantuan ego. Convinced he was a , he combined his strong conviction in his own abilities with an arrogance expressed in the cadences of upper-class . He assumed that the comment in the Communist Manifesto that a small section of the ruling class cuts itself adrift, and joins the revolutionary class... was written specifically for him. And he believed that the working class was lucky to obtain his services.692 sökte sig LaRouche till den radikala stu- dentrörelsen Students for a () där han kom att samla anhängare i en underavdelning kallad SDS-Labor Com- mittee. Denna grupp omvandlades till National Cau- cus of Labor Committees (NCLC) som lanse- rades i under namnet European Labour Committees (ELC). Det europeiska högkvarteret placerades i och i ett flertal länder etablerades nu lokala ELC-grupper. Till kom ELC 1973.693 Det var dock först som rörelsen etablerades på allvar i 692Wohlforth, : A '60's Socialist . 693Det kan noteras att flera av dem som var tongivande i början inom ELC/EAP i hade kommit hit som Vietnamdesertörer. I , liksom i andra länder, var dessa organise- rade i () som i likhet med LaRouches Labor Commit- tees utgjorde en underavdelning till for a . En av dessa desertö- rer som senare skulle få en ledande position inom EAP pekades av FNL-kretsar i re- dan 1968 ut som trolig CIA-agent. Om detta och ADC se akt 10:13/2m löpnr 9. Detta bör emellertid inte tas till intäkt för att mannen verkligen var CIA-agent. Det var inte helt ovanligt inom vänstern att utmåla sina meningsmotståndare som CIA-agenter. och utgivningen av tidskrifterna tionell Bulletin inleddes. Redan från början var anspråken höga och tonen i rörelsens tid- skrifter självsäker. Den som öppnade det tredje numret av Interna- tionell Bulletin 1974 fick sig bl.a. följande till livs: Internationella Arbetarkommittéerna är den enda kvalificerade revolutionära kaderstyrkan som existerar i världen . Detta är inget skryt, inget ogrundat äganderättsanpråk - det är ett enkelt faktum.694 Utan tvekan var ELC/EAP måna om att framstå som en Sovjetvänlig och prokommunistisk organisation. publicerades i tidningen ett öppet brev till kommunistpartierna varvid följande mål uppställdes för den egna paraplyorganisationen Committees (ICLC): ICLC:s enhetsfrontprogram är det enda realistiska alternativet. En europeisk enhetsfront mellan kommunister, socialister, fackföreningar och vänstersocialdemokrater kan genomföra det nödvän- diga socialistiska ekonomiska programmet. Genom en massiv utvidgning av handeln mellan , och (genom en öst- västbank) och genom en gemensam utveckling av fu- sion- (väte-) kraften som en ny billig energikälla, kan produktionen utvidgas och därmed kan problemen med mänsklighetens levnadsbetingelser lösas.695 Gradvis blev tiden mogen för att låta LaRoucherörelsens organisa- tioner världen över ombildas till partier. I blev det US Labor Party, i Europäische Arbeiterpartei och 1976 i (). Tidningen kunde stolt uppmana sina läsare: Gå med i EAP! Bygg in- ternationellt kommunistparti. I artikeln som följde utvecklades planerna närmare: 694Utdrag ur Internationell Bulletin nr 3/74 i PM 3/11 1975. Akt 250:08/0 löpnr 5. 695Öppet brev till kommunistpartierna. Ledare (daterad 6/10 1974) i Ny Soli- daritet årg 1 nr 7 24/10 1974. kommer EAP:s omfattande kontakter med arbet- arklassnätverk, kommunistiska och socialistiska parti- celler att utvidgas och förvandla EAP till det enda kommunistiska masspartiet i Västeuropa.696 De europeiska kommunistpartierna ställde sig dock kallsinniga till EAP:s försök till närmanden. I avvisades ELC/EAP av alla vänsterorganisationer. presenterade KFML(r):s ordförande i tidningen och menade att ELC förenar i sig alla dragen hos en provokatörsorganisation. Baude menade dock att det var svårt att besvara frågan om vilka som låg bakom ELC. Vilka som ligger bakom en grupp som denna är säkert en fråga som många ställer sig. Vi kan inte ge något klart besked i frågan, men det är ointressant om CIA eller KGB är den ekonomiske understödjaren. Poli- tiken är sådan att man skulle kunna anta att både rys- sar och amerikaner har intresse av att gruppen existe- rar.697 SSU suspenderade med omedelbar verkan en medlem som också verkade inom ELC.698 I uttalade sig VPK:s ombudsman i och menade att det var klarlagt att EAP var en provokatörsorganisation finansi- erad och initierad av CIA. Allt eftersom tycks denna uppfattning blivit rådande, särskilt inom vänstern i . Som kommer att framgå längre fram hade säkerhetspolisen en annan uppfattning om vilka som stod bakom ELC/EAP. EAP:s ideologiska profil var minst sagt förvirrande. Trots att partiet sade sig vara kommunistiskt var framtoningen och profile- 696Ny Solidaritet 30/1 1976. Klipp i 250:09/0 s. 50, löpnr 4 a. . 697Baude, : Vad skall man tro om en grupp som ELC?. Proletären nr 43, oktober-no- vember 1974. Det kan vara av intresse att notera att när Proletären tog upp EAP se- nare, i nr 12 20-26/3 1986 rådde ingen tvekan om var organisationen hörde hemma: En or- ganisation skapad av CIA! Vidare hävdades felaktigt att Proletären redan hös- ten 1974 pekat ut CIA som ELC/EAP:s ursprung. Som visats här ansåg inte Baude och Pro- letären sig då 1974 kunna bestämt säga om det var KGB eller CIA som låg bakom. Klipp i akt , löpnr T 1. 698I 24/10 1975 (klipp i akt 250:08/0) berättar mannen följande: Det var hösten -73 och våren -74 som jag ombads av några socialdemokratiska kamrater att läsa i ELC:s material därför att jag kunde engelska. Jag tog intryck av det allvarliga ekonomiska re- sonemanget, eftersom jag sysslat med ekonomi och kunde se att det höll på att bli en allvar- lig kris. Efter en i läste jag alltmer och fann att det stämde med min uppfattning om hur saker och ting fungerar. ringen i många avseenden väsensskild från vad man i var van vid, både från de gamla Moskvakommunisterna och från den nya revolutionära vänstern. När en av partiets företrädare intervju- ades av regionalradio förklarade han att EAP var ett internationellt kommunistiskt parti som just nu över hela världen driver frågan om en ny ekonomisk världsordning.