sou · GQB369d2 · 2003-01-01 00:00:00 — Att kontroller nära gränsen i sig inte är någon hinder i förhållande till , så länge de utförs på samma sätt som inne i landet, är också den tolkning som gjorts av RPS, och (se avsnitt 2.2.2.2). Kontroller nära gränsen, t.ex. strax före den första avfartsvägen från en motorväg, kan lämpa sig i vissa fall men inte i andra; sådana överväganden måste göras med hänsyn till bl.a. geografiska förhållanden och trafiksäkerhet. Sådana hänsyn kan eventuellt göra att kontrollerna bör utföras mer eller mindre i anslutning till gränsen. Nära gränsen kan emellertid sällan misstanke riktas mot någon viss person. Selektiva kontroller, utan misstanke riktad mot viss person, måste kunna genomföras mot personer som kan hänföras till viss sådan profil. Exempelvis kan de fordonspassagerare som tas ut för kontroll stämma in på profilen genom att de färdas i fordon av visst slag eller utseende eller att resvägen stämmer med inhämtad information. Eftersom behovet av kontroll varierar mellan olika delar av landet är det naturligt att den inre utlänningskontrollen organiseras av respektive länspolismyndighet. Med den höjning av straff- skalorna för människosmuggling m.m. som kommittén föreslår liksom med människohandel som nytt brott bör dessutom förebyggandet och utredandet av de brotten ha hög prioritet. Grundade på väl underbyggd information bör kontroller därmed kunna göras såväl vid gränsen som i gränsnära områden utan att strida mot regeringsformens diskrimineringsförbud eller . Kontrollen måste utföras i ett relativt snävt avgränsat område innanför gränsen för att veta att utlänningen har passerat denna. Det säger vidare sig självt att mycket information i fråga om resvägar, smugglare m.m. kan komma fram under Migrations- verkets asylutredningar. En viktig del i att polisen ges möjlighet att arbeta med misstankebaserade, informationsstyrda kontroller är därför att det mellan polisen och finns ett fungerande informationsutbyte. Som framgått har kommittén något närmare än andra alternativ övervägt en ordning som i mycket bygger på redan existerande reglering. Ett skäl för denna ordning är att de kontroller som åsyftas närmast – även om det kan finnas anledning att kontrollera även andra personer än utlänningar – utgör en del av den inre utlänningskontrollen och därför bör ha sin grund i utlännings- lagen. Med en ordning som denna bör RPS, med stöd av 12 § förordningen (1989:773) med instruktion för , kunna utfärda allmänna råd om hur kontrollerna bör planeras. Föreskrifter och allmänna råd när det gäller polisarbetet mot organiserad illegal invandring har t.ex. meddelats i (RPSFS 2000:38). Motsvarande för den inre utlänningskontrollen finns i RPSFS 1986:3. Frågan om lämplig reglering av dessa frågor bör bli föremål för särskild utredning. För kommitténs arbete har gällt bestämmelserna i 14 och 15 §§ kommittéförordningen (1998:1474) om kostnadsberäkningar och konsekvenser i vissa andra avseenden av kommitténs förslag. Enligt 14 § skall kommittén, för det fall dess förslag påverkar kostnaderna eller intäkterna för staten, kommuner, landsting, företag eller andra enskilda, redovisa en beräkning av dessa konsekvenser. Enligt 15 § skall konsekvenser i vissa andra avseenden anges. Kommitténs bedömning: Kommitténs förslag torde inte ge upphov till kostnader som kräver ökade anslag. Kommitténs förslag innebär för det första att en möjlighet att ge uppehållstillstånd införs i några nya situationer och att de utlänningar det kommer att gälla skall ha rätt till hälso- och sjukvård, boende m.m. i huvudsakligen samma utsträckning som asylsökande har . På grundval av gjorda erfarenheter i och andra europeiska länder har kommittén gjort bedömningen att det inte kommer att röra sig om annat än ett mindre antal sådana uppehållstillstånd som kommer att beviljas. Skälen bakom detta är dels att de flesta offer för de brott det rör sig om velat återvända hem antingen eller i vart fall efter genomförd brottsutredning, dels att inte kan förväntas utgöra någon större plattform för människohandel. Det senare har att göra med dels att uppmärksamheten på brottet här liksom i andra länder ökat och att de förbättrade möjligheterna till lagföring kan förväntas få betydelse, dels att vårt geografiska läge kan vara mindre attraktivt än ländernas på kontinenten, dels att kriminalisering av sexköp gjort i vart fall den öppna marknaden för sexuella tjänster mindre. Hur många nya tidsbegränsade eller permanenta uppehålls- tillstånd förslaget närmare bestämt kan tänkas leda till är svårt att uppskatta. Det finns inte några direkta jämförelser att göra med uppehållstillstånd av liknande slag eftersom sådana inte funnits tidigare. Vad som försiktigt kan jämföras med är hur många koppleriutredningar som funnits . Mot detta kan visserligen sägas, att utredningarna kan bli fler när polisen genom ny lagstiftning ges bättre utredningsmöjligheter. Likväl kan denna jämförelse ha visst intresse, i vart fall om man i bedömningen beaktar att utredningarna kan bli något fler framöver. De utredningar som drivits har varit väldigt få (jfr. kap. 6). Kommittén bedömer att antalet uppehållstillstånd meddelade med stöd av kommitténs förslag inte kommer att vara fler än högst ett trettiotal . Konsekvenserna blir något olika beroende på för hur uppehållstillstånden ges. Olikheter kan förekomma redan tidsbegränsade uppehållstillstånd emellan, eftersom de kan innebära antingen enbart betänketid eller uppehållstillstånd . Brottsutredningarna kan dessutom ta olika och göra att även tillstånd meddelade i det syftet behöver vara olika långa. Blir det sedan eller i stället fråga om permanent uppehållstillstånd är bilden ytterligare annorlunda i det att personen kommer att bli bosatt i . Några mycket större kostnader för ett permanent uppehållstillstånd än för ett tidsbegränsat tillstånd finns det dock enligt kommitténs mening inte anledning att räkna med. Det kommer i de fallen att vara fråga om personer som befinner sig i arbetsför ålder och som kan förväntas bidra med större intäkter än kostnader för det allmänna (jfr. beräkning i SOU 2002:13 Vår anhöriginvandring, bilaga 3). Ett så begränsat antal nya uppehållstillstånd som kommittén räknat med kommer att föranleda endast en mycket begränsad kostnad för det allmänna. Kommuner och landsting skall enligt kommitténs förslag ersättas för de kostnader som kan uppkomma för deras del. Eftersom de kostnadsmässiga konsekvenserna av förslagen i denna del kan antas bli högst begränsade kräver de inga ökade anslag. Kommitténs övriga förslag innebär framför allt förändrade straffbestämmelser i utlänningslagen genom bl.a. en anpassning till rådets direktiv om definiering av och rambeslut om förstärkning av den straffrättsliga ramen för bekämpande av hjälp till olaglig inresa, transitering och vistelse. Regeringen har i prop. 2001/02:37 om antagande av rambeslutet, vilken bifallits av , gjort bedömningen att antagandet av rambeslutet inte föranleder några ökade kostnader för staten. Kommitténs förslag om straffskärpningar kan emellertid medföra en något ökad användning av fängelsestraff och straffen kan bli längre än vad som är fallet . Det bör dock inte vara frågan om någon större förändring än att förslagen kan finansieras inom ramen för kriminalvårdens anslag. Kommitténs bedömning: Kommitténs förslag om nya straffbestämmelser i utlänningslagen kan få positiva effekter på det brottsförebyggande arbetet. Förslagen antas inte ge några andra konsekvenser av det slag som anges i kommittéförordningen. Enligt 15 § kommittéförordningen gäller, att om kommitténs förslag har betydelse för möjligheterna att nå de integrationspolitiska målen, konsekvenserna i det avseendet skall anges i betänkandet. Detsamma gäller om kommitténs förslag har betydelse för den kommunala självstyrelsen, för brottsligheten och det brottsförebyggande arbetet, för sysselsättning och offentlig service i olika delar av landet, för små företags arbets- förutsättningar, konkurrensförmåga eller villkor i övrigt i förhållande till större företags eller för jämställdheten mellan kvinnor och män. Redan det förhållandet att frågorna kring lagföring av människosmuggling m.m. och människohandel uppmärksammas bidrar till en ökad medvetenhet om dessa brotts förekomst och den utsatta situation som gäller för vissa utländska personer här i landet. Detta tillsammans med förbättrade utredningsmöjligheter kan få positiva brottsförebyggande effekter. Kommittén anser inte att de framlagda förslagen får någon inverkan på övriga i kommittéförordningen nämnda områden. Kommitténs bedömning: Förslagen bör kunna träda i kraft . Avgörande för ikraftträdande är främst tidsåtgången för beredningen av förslagen. Kommitténs förslag överlämnas till vederbörande statsråd . Remisstid kan beräknas löpa fram . Remissammanställning och beredning av lagrådsremiss och proposition till kan beräknas ske /03. Proposition till kan utifrån detta sannolikt överlämnas . Riksdagsbehandling kan beräknas ske och ikraftträdande bestämmas till . Några särskilda övergångsbestämmelser behövs inte. Ändringarna i 2, 7 och 11 kap. UtlL har gjorts utifrån det författningsförslag som lämnats i kommitténs delbetänkande, SOU 2002:13. Detsamma gäller 1 kap. 1 a §, 3 kap. 5 c och 7 a §§ samt 7 kap. 7 c § UtlF. Övriga ändringar har gjorts utifrån nuvarande lydelser. De hänvisningar som i detta kapitel görs till lagrådsremissen avser lagrådsremissen Ny instans- och processordning i utlännings- ärenden (beslutad vid regeringssammanträde ). Med NIPU:s förslag avses förslaget i SOU 1999:16. Hänvisningarna till EG-direktivet och rambeslutet avser EG-direktivet om definiering av hjälp till olaglig inresa, transitering och vistelse respektive rambeslutet om förstärkning av den straffrättsliga ramen för bekämpande av hjälp till olaglig inresa, transitering och vistelse. 10.1Förslaget till lag om ändring i utlänningslagen (1989:529) 1 kap. 1 b § Paragrafen är ny. Här anges vad som i utlänningslagen avses med begreppen och Schengenstat. En definition av Schengenstat finns redan i utlänningsförordningen men den omfattar inte länder som har slutit avtal om samarbete med Europeiska unionens råd (t.ex. och ). Eftersom alla länder som på något sätt deltar i bör omfattas av vissa av bestämmelserna i 10 kap. UtlL, bör definitionen formuleras om, även i utlänningsförordningen. Definitionen kommer då att vara densamma som i t.ex. förordningen (2000:836) om Schengens informationssystem. Eftersom det i SOU 2002:13 föreslås en 1 a § i 1 kap., görs nu ifrågavarande definition till 1 b §. 2 kap. 13 § Paragrafen är ny. Genom förslagets första stycke har införts en möjlighet att ge en utlänning tidsbegränsat uppehållstillstånd, om det med hänsyn till genomförandet av förundersökning eller huvudförhandling i brottmål kan anses befogat. Uppehålls- tillståndet kan ges till bevispersoner i brottsutredningar om t.ex. människohandel och människosmuggling och kan avse såväl hela utredningstiden som ett kortare tillstånd för betänketid för utlänningen. Uppehållstillstånd får ges när det kan anses befogat med hänsyn till genomförandet av förundersökning eller huvudförhandling i brottmål. Det innebär att förundersökningsledaren skall ha gjort bedömningen att utlänningen behövs för utredningen under förundersökningen och/eller som bevisning vid huvudförhand- lingen. För uppehållstillstånd än en betänketid krävs dessutom att utlänningen skall vara villig att stanna i och rättegången. Även andra omständigheter kring utlänningens person kan ha betydelse för förundersöknings- ledarens bedömning. Detta har behandlats i avsnitt 8.3.2. beslut bör alltså föregås av att yttrande från förundersökningsledaren inhämtas. När det gäller ansökningsförfarandet hänvisas till avsnitt 8.3.3. Uppehållstillståndets längd bör bestämmas efter samråd med förundersökningsledaren eller efter vad denne uppgett i ansökan om den förväntade utredningstiden. Tillståndet bör kunna förlängas om förutsättningarna fortfarande föreligger. Det innebär att om en lagakraftvunnen dom finns kan det inte längre anses befogat att ge tidsbegränsat uppehållstillstånd. I andra stycket har tydliggjorts att det faktum att utlänningen har beviljats uppehållstillstånd enligt paragrafens första stycke inte hindrar att en asylansökan eller ansökan om uppehållstillstånd på grund av humanitära skäl prövas. Om en sådan ansökan beviljas förlorar det tidsbegränsade uppehållstillståndet betydelse. Frågan har behandlats i avsnitt 8.3.4. 2 kap. 13 § enligt förslaget i SOU 2002:13 kommer att bli 2 kap. 14 §. 2 kap. 15 och 16 §§ Ändringarna är redaktionella. Paragraferna motsvarar 2 kap. 14 och 15 §§ i SOU 2002:13. 2 kap. 17 § I andra stycket har införts en ny fjärde punkt. Den innebär att ansökan om tidsbegränsat uppehållstillstånd för bevispersoner får bifallas även efter inresan. Paragrafen motsvarar 2 kap. 16 § i SOU 2002:13. 2 kap. 18-20 och 29 §§ Ändringarna är redaktionella. Paragraferna motsvarar 2 kap. 17-19 och 28 §§ i SOU 2002:13. 7 kap. 11 och 17 §§ Ändringarna är redaktionella. 10 kap. 1 § Paragrafens första stycke motsvarar nuvarande 10 kap. 1 § första stycket 1 UtlL. Straffskalan har skärpts genom att, utöver böter, fängelse har införts. I enlighet med förslaget i lagrådsremissen har ett tillägg gjorts varav framgår att det här är fråga om gärningar som är straffbara även när de begås av oaktsamhet. I ett nytt andra stycke har, i enlighet med NIPU:s förslag och förslaget i lagrådsremissen, införts en möjlighet att i ringa fall inte väcka åtal, om det inte är motiverat från allmän synpunkt. Frågorna har behandlats i avsnitt 8.2.4. 10 kap. 2 § Paragrafen motsvarar nuvarande 10 kap. 1 § första stycket 2 UtlL. Straffbestämmelsen har flyttats till en egen paragraf för att inte omfattas av straffskärpningen enligt den föreslagna 1 § första stycket. I enlighet med förslaget i lagrådsremissen har ett tillägg gjorts varav framgår att det här är fråga om gärningar som är straffbara även när de begås av oaktsamhet. Nuvarande 10 kap. 2 § 1 UtlL utgår i enlighet med NIPU:s förslag och förslaget i lagrådsremissen. Frågorna har behandlats i avsnitt 8.2.6. 10 kap. 2 a § Paragrafnumret har utgått. 10 kap. 3 § Bestämmelsen i första stycket 1 motsvaras av nuvarande 10 kap. 1 § andra stycket UtlL. I enlighet med förslaget i lagrådsremissen har ett tillägg gjorts varav framgår att det här är fråga om gärningar som är straffbara även när de begås av oaktsamhet. Bestämmelsen i första stycket 2 motsvarar delvis nuvarande 10 kap. 2 § 2 UtlL. I enlighet NIPU:s förslag och förslaget i lagrådsremissen har möjligheten att döma till fängelse när omständigheterna är försvårande tagits bort. Vidare har i enlighet med förslaget i lagrådsremissen ett tillägg gjorts varav framgår att det här är fråga om gärningar som är straffbara även när de begås av oaktsamhet. Det föreslagna andra och tredje stycket motsvarar nuvarande 10 kap. 1 § andra stycket UtlL. Straffbestämmelsen i nuvarande 10 kap. 3 § 2 UtlL har tagits bort i enlighet med NIPU:s förslag och förslaget i lagrådsremissen. Frågorna har behandlats i avsnitt 8.2.6. 10 kap. 3 a § Paragrafnumret har utgått. 10 kap. 4 § Bestämmelsen motsvarar nuvarande 10 kap. 2 § 3 UtlL. 10 kap. 5 § Bestämmelsen i första stycket 1 motsvaras delvis av nuvarande 10 kap. 2 § 4 UtlL. Straffskalan har skärpts. Till skillnad från skall normalpåföljden vid brott mot stadgandet vara fängelse i högst . Böter skall bara komma i fråga när omständigheterna är mildrande. Så skulle t.ex. kunna vara fallet beträffande en utlänning (som inte är undantagen enligt 5 kap. 4 § UtlF) som för att besöka en sjuk släkting tillfälligt reser in i och med fritidsbåt anlöper annan hamn än sådan som utgör gränskontrollort utan att först ha inhämtat tillstånd från polismyndigheten. I enlighet med förslaget i lagrådsremissen har ett tillägg gjorts varav framgår att det här är fråga om gärningar som är straffbara även när de begås av oaktsamhet. Bestämmelsen i första stycket 2 motsvarar nuvarande 10 kap. 4 § första stycket UtlL. Andra stycket motsvarar i stort nuvarande 10 kap. 4 § första stycket sista meningen UtlL. En hänvisning till bestämmelsen i 3 kap. 2 § har införts. Undantaget i andra stycket har gjorts tillämpligt även på gärningar enligt paragrafens första punkt. Tredje och fjärde stycket motsvaras i princip av nuvarande 10 kap. 4 § första stycket (del av) samt andra stycket UtlL. Frågorna har behandlats i avsnitt 8.2.5. 10 kap. 6 § Bestämmelsen i första stycket motsvaras delvis av nuvarande 10 kap. 3 § 1 UtlL. Straffansvaret har utvidgats till att avse hjälp till all vistelse i landet som strider mot utlänningslagstiftningen. Det är alltså inte längre fråga om straffbarhet enbart när det gäller försök att hindra verkställighet av ett beslut om avvisning eller utvisning. För straffansvar krävs liksom tidigare att det är fråga om ett aktivt handlande i form av ett döljande av utlänningen eller annan sådan åtgärd. Straffet har skärpts genom att straffmaximum höjts och möjligheten att döma till böter tagits bort. Kravet på vinstsyfte har dock behållits, vilket innebär att handlingar som utförs av humanitära skäl är undantagna från straffansvar. I andra stycket har i enlighet med EG-direktivet och FN:s tilläggsprotokoll om människosmuggling även försök till brott enligt denna paragraf straffbelagts. I EG-direktivet och FN:s tilläggsprotokoll förutsätts att även medverkan till hjälp till olovlig vistelse skall vara straffbelagd. Eftersom fängelse ingår i straffskalan för brottet, är regler om medverkan tillämpliga. Någon uttrycklig bestämmelse om anstiftan och medhjälp har därför inte behövt införas. Frågorna har behandlats i avsnitt 8.2.3. finns i en särskild straffbestämmelse för människohandel för sexuella ändamål (4 kap. 1 a § BrB). Det brottet inrymmer straff för bl.a. den som inhyser en utlänning, som har kommit hit under de förhållanden som anges i bestämmelsen, i syfte att utnyttja den personen sexuellt. Ett sådant inhysande kan strida även mot utlänningslagstiftningen. Detta har emellertid ingen betydelse för bedömningen av människohandelsbrottet. Dessutom har brottet människohandel och brotten enligt utlänningslagen olika skyddsintressen. Detta leder till att den som i vinstsyfte hjälper en sådan utlänning som avses i människohandelsparagrafen att olovligen vistas i kan dömas såväl för människohandel för sexuella ändamål som brott mot den föreslagna 10 kap. 6 § UtlL. 10 kap. 6 a § Paragrafnumret har utgått. 10 kap. 7 § Bestämmelsen i första stycket motsvarar delvis nuvarande 10 kap. 2 a § UtlL. Straffmaximum har höjts till fängelse i högst för att åtaganden enligt EG-direktivet och rambeslutet skall vara uppfyllda. Även minimistraffet har höjts till fängelse i lägst . Härigenom möjliggörs användandet av hemlig teleavlyssning, hemlig teleövervakning och hemlig kameraövervakning vid brottsutredningen. Rekvisitet i strid med föreskrifter i denna lag eller i en författning som har utfärdats med stöd av lagen har ersatts med olovligen. Detta är en språklig ändring och innebär ingen ändring i sak. Rubriceringen människosmuggling har införts för att göra lagstiftningen tydligare. För att brott enligt första stycket skall vara fullbordat krävs att utlänningen har kommit in i . Grundprincipen är att en person anses inrest i när han eller hon kommer in på svenskt territorium. För straffansvar vid passerande av yttre gräns skall även fortsättningsvis gälla att gränskontroll har eller borde ha passerats. Vid passerande av inre gräns är det däremot tillräckligt att utlänningen kommit in på svenskt territorium utan erforderliga tillstånd. I bestämmelsen i andra stycket har som människosmuggling rubricerats även vad som omfattas av nuvarande 10 kap. 5 § UtlL. Förfarandena som regleras i nuvarande 2 a och 5 §§ överlappar ofta varandra och bör därför båda bedömas som människosmuggling. Straffskalan även för sådant förfarande som regleras i 5 § har skärpts. Kravet på vinstsyfte har behållits. Därmed är humanitära åtgärder enligt detta stycke fortfarande undantagna. I tredje stycket regleras straff för mindre allvarliga fall. Även här har straffskärpning skett. Möjligheten att döma till böter är borttagen. Ett brott bör kunna anses vara mindre allvarligt om det står klart att gärningen varit en engångsföreteelse och avsett någon enstaka person. Bestämmelsen i fjärde stycket motsvarar nuvarande 10 kap. 5 § andra stycket UtlL. Frågorna har behandlats i avsnitt 8.2.2. Av samma skäl som anförts i kommentaren till 6 § föreligger ingen konkurrens mellan detta brott och brottet människohandel för sexuella ändamål. 10 kap. 8 § Bestämmelsen motsvarar i sak nuvarande 10 kap. 2 a § tredje stycket UtlL. 10 kap. 9 § Paragrafen motsvarar delvis nuvarande 10 kap. 3 a § UtlL, dock har den i enlighet med EG-rättsakterna utvidgats till att även avse handlingar som är riktade mot andra EU-stater. Bestämmelsen motiveras av att en Schengen- eller EU-stat inte skall kunna användas som transiteringsland vid illegal invandring till en annan Schengen- eller EU-stat. Kravet på vinstsyfte beträffande gärningar som omfattas av nuvarande 10 kap. 2 a § UtlL har tagits bort i enlighet med EG-direktivet. Samma förutsättningar kommer att gälla för gärningar som riktar sig mot som mot annan Schengen- eller EU-stat. Frågorna har behandlats i avsnitt 8.2.7. 10 kap. 10-12 §§ Ändringarna är redaktionella. Bestämmelserna motsvarar nuvarande 10 kap. 6, 6 a och 7 §§ UtlL. 10 kap. 13 och 14 §§ Ändringen är redaktionell. Bestämmelserna motsvarar nuvarande 10 kap. 8 § UtlL. Uppdelningen har skett i enlighet med NIPU:s förslag och förslaget i lagrådsremissen. 11 kap. 8 § Ändringen är redaktionell. 10.2Förslaget till förordning om ändring i utlänningsförordningen (1989:547) 1 kap. 1 § Samma definitioner som förts in i utlänningslagen finns nu i utlänningsförordningen. 1 kap. 1 a § I paragrafens andra stycke har tillagts att den som fått ett tidsbegränsat uppehållstillstånd med stöd av föreslagna 2 kap. 13 § UtlL inte behöver ha pass vid vistelse i landet. Detta motiveras av att dessa utlänningar oftast är fråntagna sina pass av människosmugglarna eller människohandlarna och utlänningar som saknar pass i annat fall får avvisas enligt 4 kap. 1 § UtlL. 3 kap. 5 c och 7 a §§ Ändringarna är redaktionella. 6 kap. 9 och 10 §§ Ändringarna är redaktionella. 7 kap. 7 c § I andra stycket har införts en ny punkt 8, vilken innebär att avgift inte skall tas ut av personer som avses i den föreslagna 2 kap. 13 § UtlL. 10.3Behov av författningsändringar i övrigt Kommittén lägger inte annat än beträffande utlännings- förordningen fram författningstext på förordningsnivå. Det kan dock nämnas att följdändringar torde krävas även i 7 § förordningen (1991:1817) med instruktion för samt 1 § förordningen (2000:415) om statlig ersättning till kommuner och landsting för kostnader för vissa utlänningar med tidsbegränsade uppehållstillstånd. Till detta kommer de lag- eller förordningsändringar som krävs beroende på hur frågorna om hälso- och sjukvård m.m. till utlänningar och ersättning till kommuner och landsting skall regleras. Reservationer och särskilda yttranden Reservation av ledamoten () Skyddet för underåriga efter människohandel Jag reserverar mig emot att förslaget inte ger ett särskilt skydd för barn. Jag anser att det i lagförslaget i stället borde stadgas att vård enligt socialtjänstlagen/lagen med särskilda bestämmelser om vård av unga skall ges företräde framför utlänningslagens bestämmelser om utvisning när det gäller mycket unga kvinnor som har utsatts för människohandel. Enligt artikel 39 har barn som blivit offer för bl.a. utnyttjande och annan omänsklig behandling rätt till rehabilitering och social återanpassning. Genom att ge vård till dessa mycket unga och särskilt utsatta kvinnor uppfyller vi ett åtagande enligt , som vi kan komma att bortse ifrån, ifall den, som är och som har utsatts för människohandel utvisas. Permanent uppehållstillstånd för kvinnor efter människohandel