sou · GQB3110 · 2003-01-01 00:00:00 — Av ansökningshandlingarna framgick att övervakningen var planerad att ske med en enda kamera och att inspelning av bilder från kameran avsågs ske mellan och 06.00 . Syftet med övervakningen var att förhindra skadegörelse på ett antal glasmontrar med företagsinformation. Glasrutor i montrarna hade enligt ansökningen krossats vid ett flertal tillfällen och hade utställningsmaterial stulits. Enligt ansökningen kunde också ljudupptagning ske i samband med den planerade övervakningen. I beslut avslog ansökningen. Även om den planerade övervakningen med rätt till inspelning avsågs ske i brottsförebyggande syfte ansåg att ändamålet med och behovet av kameraövervakningen inte var så stort att det vägde tyngre än den enskildes intresse av att inte bli övervakad. Läns- styrelsen avslog därför ansökningen. Kommunen överklagade beslut till Länsrätten i län och yrkade att länsrätten skulle ge kommunen tillstånd till allmän kameraövervakning på sätt framgick av ansökningen till . Länsrätten meddelade dom . Vid en samlad bedömning av de skäl som kommunen hade åberopat och det berättigade integritetsintresset fann länsrätten att behovet av allmän kameraövervakning i gången mellan järnvägsspåren vid Resecentrum i inte kunde anses vara så starkt att det borde ges företräde framför integritetshänsynen. Den planerade kameraövervakningen tilläts därför inte. Länsrätten avslog alltså kommunens överklagande. Kommunen överklagade länsrättens dom hos Kammarrätten i och vidhöll där sitt yrkande i länsrätten om tillstånd till kameraövervakning. Kammarrätten beslutade dock den 16 novem- ber 2000 att inte meddela prövningstillstånd. Länsrättens dom stod därför fast. Kammarrättens beslut vann laga kraft. Kammarrättens mål har nummer 2912-2000. Tillstånd till allmän kameraövervakning av en gångbro gav i ett beslut tillstånd till att använda sju kameror för övervakning av en gångbro över stambanan mellan Västra och i . Ändamålet med övervakningen var enligt tillståndet att förebygga skadegörelse och sabotage av gångbron. Kamerorna skulle vara riktade så att området utanför själva brobyggnaden inte kunde övervakas. Kameraövervakningen fick ske dygnet runt. Tillståndet medgav rätt att spela in bilder. JK överklagade beslutet till Länsrätten i län och yrkade att tillståndet skulle begränsas på så sätt att övervakning fick ske endast kvälls- och mellan och 06.00. Länsrätten meddelade dom i målet . Länsrätten anförde att polismyndigheten i ett yttrande hade förklarat att gångbron var ett populärt tillhåll för ungdomar i gäng och , vilket gjorde att särskilt äldre kände stor otrygghet att vistas i området på Vidare anförde länsrätten att kommunen inte hade styrkt sitt påstående i målet om att skadegörelse skedde vid gångbron. Sammantaget fann länsrätten att övervakningsintresset inte vägde över integritetsintresset när det gällde övervakning av gångbron. I domen biföll länsrätten därför överklagandet och föreskrev att kameraövervakningen endast fick ske under kvälls- och mellan och 06.00. Kommunen överklagade länsrättens dom hos Kammarrätten i . Kammarrätten beslutade dock att inte meddela prövningstillstånd, vilket innebar att länsrättens dom stod fast. Kammarrättens beslut vann laga kraft. Kammarrättens mål har nummer 4992-2000 Tillstånd att spela in och bevara bilder vid allmän kameraöver- vakning i ett parkeringshus ansökte hos i om tillstånd att använda 27 övervakningskameror, med rätt till bild- inspelning från 13 kameror, i bolagets parkeringshus på gatan i . Kamerorna skulle vara fast monterade, mesta- dels på vägg över golvet och ha fast optik. Ändamålet med övervakningen var att kunna se och hjälpa kunder vid in- och utfarter samt att i förebyggande syfte förhindra stölder av bilar och inbrott i bilar. i beslutade att meddela bolaget tillstånd till kameraöver- vakning innefattande rätt att använda 27 övervakningskameror, men avslog ansökningen i den del den avsåg bildinspelning efter- som bolaget enligt uppfattning inte hade visat ett så stort behov av att bevara bilder att det vägde över integritets- intresset. Bolaget överklagade beslut i den del som gällde bildinspelning till Länsrätten i . Länsrätten meddelade dom . Länsrätten fann att vad bolaget hade anfört om brottsligheten i parkeringsgaraget och inom det kameraövervakade området inte med tillräcklig styrka talade för att området kunde anses som en särskilt brottsutsatt plats i lagens mening. Det hade enligt länsrätten inte heller i övrigt framkommit så starka skäl för intresset av övervakning med bildinspelning att detta intresse övervägde den enskildes intresse av att inte utsättas för bildinspelning och därmed följande risk för intrång i den På grund härav avslog länsrätten i sin dom bolagets överklagande. Bolaget överklagade länsrättens dom hos Kammarrätten i och vidhöll där sitt yrkande vid länsrätten. Kammarrätten meddelade dom . Med hänvisning till de skäl länsrätten hade anfört avslog kammarrätten överklagandet. Bolaget överklagade kammarrättens dom till Regeringsrätten och yrkade där att Regeringsrätten skulle medge bolaget rätt till bild- inspelning från 13 kameror i bolagets parkeringshus. Regeringsrätten meddelade dom . I domen anfördes att det förekom en förhållandevis omfattande brottslighet i parkeringshuset och att det fick anses stå klart att en rätt att spela in och bevara bilder kunde förbättra möjligheterna att förebygga och beivra brott i parkeringshuset. Enligt Regerings- rättens uppfattning fanns det ett starkt intresse av att utöka det meddelade tillståndet till kameraövervakning till att även avse rätt att spela in bilder. När det gällde att bedöma risken för integritets- kränkning vid inspelning och bevarande av bilder ansåg Regerings- rätten att ett parkeringshus i normalfallet fick anses utgöra en plats där hänsynen till den enskildes personliga integritet inte gjorde sig gällande med samma styrka som beträffande många andra lokalite- ter. Integritetsintresset försvagades också av att de enskilda som kunde komma att utsättas för övervakning var de som riskerade att drabbas av den brottslighet som bolaget ville ha utökade möjligheter att vidta åtgärder mot. Vid en avvägning av övervakningsintresset mot integritetsintresset fann Regeringsrätten att vad som hade framkommit i målet visade att intresset av en sådan övervakning av parkeringshuset som gav rätt till behandling och bevarande av bilder vägde tyngre än det intrång i den enskildes personliga integritet som den utökade användningen av kamera- utrustningen innebar. Regeringsrätten biföll i sin dom således bola- gets överklagande och medgav att tillståndet till allmän kamera- övervakning fick innefatta rätt att behandla och bevara bilder från de kameror för vilka sådan rätt sökts. Regeringsrättens mål har nummer 1450-2001 och är publicerat i RÅ 2001 ref. 39. Tillstånd till allmän kameraövervakning av vägarbetsplatser i och i beviljade i beslut respektive Väg & () tillstånd att bruka två över- vakningskameror för övervakning av vägarbetsplatser inom och i syfte att förebygga trafikolyckor och därmed åstadkomma säkrare arbetsplatser för vägarbetarna. Enligt besluten skulle en övervakningsenhet finnas på en asfalt- läggare/maskin och en övervakningsenhet finnas på skyltvagn. Övervakningen skulle ske med en dubbelriktad radarsensor/kamera som även registrerade hastighet. Platsen för övervakningen kunde komma att variera beroende av var vägarbeten var aktuella. Tillstånden innefattade rätt att spela in bilder för vidarebefordran till bilägaren. Inspelat material skulle utraderas inom en månad från inspelningstillfället. Det ankom på tillståndshavaren att informera allmänheten om övervakningen genom anslag. Om ljud kunde avlyssnas skulle särskild upplysning lämnas om det. Tillstånden gällde till och med . JK överklagade besluten till Länsrätten i och yrkade att länsrätten skulle avslå Sekos ansökningar om tillstånd. bestred ändring av länsstyrelsernas beslut. Länsrätten meddelade dom . Länsrätten anförde att inte hade visat att intresset att övervaka aktuella vägarbetsplatser inte lika väl kunde tillgodoses på annat sätt än genom kameraövervakning. När det gällde integritetsintresset framhöll länsrätten särskilt att hanteringen av bilderna innebar att bilder skickades till fordonets registrerade ägare tillsammans med ett följebrev trots att det inte med säkerhet kunde fastställas att bilägaren hade fört fordonet. Kretsen av de personer som handskades med inspelade bilder skulle också komma att bli stor. Övervakningen avsåg även ett stort och opreciserat område, hela och . Vidare fick övervakningen ske . Länsrätten fann sammantaget att vad hade anfört inte visade att övervakningsintresset vägde över det intrång i den enskildes personliga integritet som användningen av övervak- ningskameror enligt tillstånd innebar. I domen avslog länsrätten därför Sekos ansökan om tillstånd till allmän kameraövervakning. överklagade länsrättens dom hos Kammarrätten i och yrkade att bolaget skulle få tillstånd att bedriva allmän kamera- övervakning i enlighet med vad länsstyrelserna hade beslutat. JK bestred ändring av länsrättens dom. Kammarrätten meddelade dom . På grund av de skäl länsrätten hade anfört fann kammarrätten att inte kunde beviljas de sökta tillstånden att bedriva den aktuella kameraöver- vakningen. Kammarrätten avslog i sin dom därför Sekos överkla- gande. Kammarrättens dom vann laga kraft. Kammarrättens mål har nummer 2426-2001 och 3463-2001. Tillstånd till allmän kameraövervakning i taxibil i beslutade att meddela 150000 Aktiebolag () tillstånd att bedriva allmän kameraövervakning med en övervak- ningskamera i taxibil som ägdes av annan (transportören). I till- ståndet ställdes krav på att transportören och taxibilen skulle vara anslutna till Taxi samt att trans- portören skulle vara medlem i u.p.a. i och inneha tillstånd till taxitrafik. Tillståndet innefattade rätt att använda en digital stillbildskamera som bara fick aktiveras när taxibilens passagerardörrar öppnades eller stängdes och som över- vakade bilens kupé. Vid varje aktivering fick kameran ta högst fem bilder med en tidsintervall av en sekund. Bevarade bilder fick endast vara åtkomliga med ett speciellt läsprogram som endast kunde öppnas av en behörig person hos tillståndshavaren med hjälp av en pin-kod. Bilderna fick bevaras i högst en månad, om materialet inte hade betydelse vid utredning av brott och hade överlämnats till polis eller åklagare. Tillståndet gällde till och med . Ändamålet med övervak- ningen var att förhindra brott samt att underlätta identifiering av gärningsmannen vid en brottslig händelse i fordonet. JK överklagade beslut till Länsrätten i och yrkade att länsrätten skulle begränsa tillståndet på så sätt att de bilder som förmedlades av kamerorna fick bevaras och behandlas endast i samband med att överfallslarmet utlöstes. Länsrätten meddelade dom i målet . Läns- rätten konstaterade att omständigheterna var sådana att Taxi hade ett befogat intresse av att i brottsbekämpande syfte använda övervakningskameror i enlighet med beslut och att detta syfte inte lika väl kunde tillgodoses på något annat sätt. Mot dessa omständigheter vägde länsrätten att en taxibil var en plats dit allmänheten hade tillträde och att den som valde taxi som transportmedel inte kunde anses ha ett mindre integritets- intresse än andra enskilda. Tillståndet enligt beslut var enligt länsrättens mening mindre integritetskränkande än som var fallet i RÅ 2000 ref. 52. Länsrätten fann vid en samlad bedöm- ning att intresse av övervakning genom bild- inspelning samt behandling och bevarande bilder var så starkt att det vägde över det integritetsintrång detta innebar för den enskilde. Länsrätten avslog därför överklagandet från JK, vilket innebar att beslut om tillstånd stod fast. JK överklagade länsrättens dom hos Kammarrätten i och yrkade att kammarrätten skulle begränsa tillståndet på så sätt att de bilder som förmedlades av i tillståndet angivna kameror fick behandlas och bevaras endast i samband med att överfallslarmet hade utlösts. Kammarrätten meddelade dom . I sin dom gjorde kammarrätten samma bedömning som länsrätten. Vid en avvägning mellan intresse av kameraövervakning och enskildas intresse av att inte bli övervakade, fann kammarrätten att intresse fick anses väga tyngst. Syftet med kameraövervakningen kunde enligt kammarrätten inte anses till- godosett i tillräcklig utsträckning med en sådan begränsning i till- ståndet som JK hade förordat. Kammarrätten avslog således överklagandet från JK, vilket innebar att länsrättens dom stod fast. Kammarrättens dom vann laga kraft. Kammarrättens mål har nummer 1166-2002. Tillstånd till allmän kameraövervakning i taxibil i beslutade att meddela ekonomisk förening tillstånd att bedriva allmän kameraövervakning med en övervakningskamera i varje taxi- bil som var ansluten till Taxi . I taxifordon avsedda för fler än fyra passagerare gällde tillståndet för två övervakningskameror. Tillståndet innefattade rätt att använda en digital stillbildskamera som bara fick aktiveras när taxibilens passagerardörrar öppnades eller stängdes och som övervakade bilens kupé. Vid varje aktivering fick kameran ta högst fem bilder med en tidsintervall av en sekund. Bevarade bilder fick endast vara åtkomliga med ett speciellt läsprogram som endast kunde öppnas av en behörig person hos tillståndshavaren med hjälp av en pin-kod. Bilderna fick bevaras i högst en månad, om materialet inte hade betydelse vid utredning av brott och hade överlämnats till polis eller åklagare. Tillståndet gällde till och med . Ändamålet med övervakningen var att förhindra brott samt att underlätta identifiering av gärningsmannen vid en brottslig händelse i fordonet. JK överklagade beslut till Länsrätten i och yrkade att länsrätten skulle begränsa tillståndet till allmän kameraövervakning på så sätt att bilder som förmedlades av i till- ståndet angivna kameror fick behandlas och bevaras endast i sam- band med att överfallslarmet utlöstes. bestred JK:s yrkande. Länsrätten meddelade dom i målet . I domen anförde länsrätten att den aktuella kameraövervakningen medgav en granskning som från integritetssynpunkt var känslig, men att i tillståndet hade angett villkor som var ägnade att begränsa integritetsintrånget. Sammantaget fann länsrätten att intresset av övervakning för att säkra taxiförarnas rätt till en säker arbetsplats vägde över det intrång i den enskilde passagerarens integritet som användningen av övervakningsutrustningen innebar. Länsrätten avslog därför överklagandet från JK, vilket innebar att tillståndsbeslut stod fast. JK överklagade länsrättens dom hos Kammarrätten i och yrkade att tillståndet skulle begränsas på så sätt att de bilder som förmedlades av kamerorna fick behandlas och bevaras endast i samband med att överfallslarmet utlöstes. Kammarrätten meddelade dom . Kammarrätten anförde att det fanns ett legitimt behov för att i brottsförebyggande och brottsbekämpande syfte använda kamera- övervakning. Det system som JK förordade försämrade enligt kammarrätten den brottspreventiva och brottsbekämpande effekten i sådan grad att syftet med kameraövervakningen inte kunde anses tillgodosett i tillräcklig utsträckning. Vidare påpekade kammarrätten att inte hade försummat att vidta sådana åtgärder som kunde påverka behovet av allmän kameraövervakning. Vid avvägningen mellan intresse av kameraövervakning och enskildas intresse av att inte bli övervakade, fann kammarrätten mot bakgrund av det anförda att övervakningsintresset vägde tyngre. Kammarrätten avslog därför JK:s överklagande, vilket innebar att länsrättens dom stod fast. Kammarrättens dom vann laga kraft. Kammarrättens mål har nummer 956-2002. Tillstånd till allmän kameraövervakning i taxibil ansökte hos i om tillstånd att få använda övervakningskamera i bolagets taxifordon. beslutade att avslå ansök- ningen. konstaterade att övervakningskameran kunde börja ta bilder direkt då en bildörr öppnades och kunde fortsätta med detta så länge som färden varade. påpekade också att utrustningen kunde aktiveras manuellt när som helst under färden. Vid en samlad bedömning fann att intresset av övervakning i det aktuella fallet inte vägde över det intrång i enskildas personliga integritet som en användning av övervakningsutrustningen skulle innebära. Bolaget överklagade beslut till Länsrätten i län och yrkade att ansökningen om tillstånd till allmän kameraövervakning skulle bifallas. Länsrätten meddelade dom i målet . Länsrätten gjorde samma bedömning som och avslog bolagets ansökan om allmän kameraövervakning. Bolaget överklagade länsrättens dom hos Kammarrätten i och yrkade bifall till sin talan vid länsrätten. Kammarrätten meddelade dom i målet . I domen konstaterade kammarrätten att övervakningskameran kunde akti- veras när som helst under färden, alltså även i andra faser än då passageraren steg in i respektive steg ut ur taxibilen. Till detta kom att frågan om utformningen av integritetsskyddet i den operativa hanteringen av kamerautrustningen enligt kammarrätten var oklar. Vid en avvägning mellan övervakningsintresset och integritets- intresset fann kammarrätten med hänsyn till det anförda att integ- ritetsintresset vägde tyngst. Kammarrätten avslog därför bolagets överklagande, vilket innebar att länsrättens dom stod fast. Kammarrättens dom vann laga kraft. Kammarrättens mål har nummer 3619-2001.