sou · GQB371 · 2003-01-01 00:00:00 — För att stärka målsägandens ställning under det rättsliga förfarandet tillkom lagen (1988:609) om målsägandebiträde. Målsägandebiträde skall förordnas när förundersökning har inletts angående vissa brott i . Vid brott enligt 6 kap. BrB skall målsägandebiträde förordnas, om det inte är uppenbart att målsäganden saknar behov av ett sådant biträde. Avser förundersökningen brott enligt 3 eller 4 kap. BrB, på vilket fängelse kan följa, eller brott enligt 8 kap. 5 eller 6 § BrB eller försök, förberedelse eller stämpling till sådant brott, skall också målsägandebiträde förordnas, om det med hänsyn till målsägandens personliga relation till den misstänkte eller andra omständigheter kan antas att målsäganden har behov av ett sådant biträde. Målsägandebiträde skall förordnas också vid annat brott på vilket fängelse kan följa, t.ex. överträdelse av besöksförbud,8 om det med hänsyn till målsägandens personliga förhållanden och övriga omständigheter kan antas att målsäganden har ett särskilt starkt behov av sådant biträde. 8 Se prop. 2000/01:79 s. 65 Målsägandebiträdet skall ta till vara målsägandens intressen i målet samt lämna stöd och hjälp till målsäganden. Målsägandebiträdet skall också bistå målsäganden med att föra talan om enskilt anspråk i anledning av brottet, om detta inte görs av åklagaren. Målsägandebiträdet har rätt att närvara vid förhör med målsäganden under förundersökningen (23 kap. 10 § RB). I 20 kap. 15 § RB föreskrivs att en målsägande som hörs med anledning av åklagarens talan får åtföljas av en lämplig person som personligt stöd under rättegången, en s.k. stödperson. Sådan stödperson som rätten har kännedom om skall om möjligt underrättas om rättegången. En stödperson har enligt 23 kap. 10 § RB rätt att närvara vid förhör med målsäganden under förundersökningen, om hans närvaro inte är till men för utredningen. Förhör i parts m.fl. utevaro Enligt 36 kap. 18 § RB får rätten förordna att en part eller åhörare inte får vara närvarande vid ett vittnesförhör, om det finns anledning anta att vittnet av rädsla eller annan orsak på grund av partens eller åhörares närvaro inte fritt berättar sanningen. Detsamma gäller om parten eller åhöraren hindrar vittnet i hans berättelse genom att falla honom i talet eller på annat sätt hindrar vittnens berättelse. Bestämmelsen är tillämplig också vid målsägandeförhör, se 37 kap. 3 § RB. Försöksverksamhet med videokonferens i rättegång Enligt lagen (1999:613) om försöksverksamhet med videokonferens i rättegång får några utvalda allmänna domstolar vid handläggningen av mål och ärenden i vissa situationer använda videokonferens. Bakgrunden är att domstolarna skall få tillgång till ett mera flexibelt system vid handläggningen av sina mål och ärenden. Närvaro i rättssalen är dock fortfarande huvudregel. För part, t.ex. en målsägande som för talan jämte åklagaren, gäller enligt 2 § att han eller hon får delta i ett sammanträde inför rätten genom videokonferens bl.a. om det är lämpligt med hänsyn till ändamålet med partens inställelse och övriga omständigheter. En målsägandes möjlighet att delta i en förhandling genom videokonferens i fall då målsäganden enbart skall höras i målet regleras i 5 §. Enligt denna bestämmelse får bevisning tas upp genom video bl.a. om det är lämpligt med hänsyn till bevisningens art och övriga omständigheter. Utgångspunkten vid bevisupptagning bör enligt propositionen vara att videokonferens skall kunna användas i alla de fall då det är möjligt att använda telefon. Eftersom videokonferenstekniken i åtskilliga situationer måste anses vara överlägsen telefonen bör dock utrymmet för att använda denna teknik vara större än i de fall endast telefon står till buds. Om möjlighet finns att använda videokonferens, bör därför detta som regel vara att föredra framför telefon.9 I förarbetena till bestämmelsen om bevisupptagning diskuteras användningen av videoteknik i fråga om vittnen och målsägande som känner sig hotade. Mot bakgrund bl.a. av vad Europeiska unionens råd uttalat i en resolution om hur skyddet för vittnen skall förbättras10, sägs att det inte finns några hinder mot att använda videokonferens om en målsägande eller ett vittne på grund av rädsla eller fruktan för sin säkerhet inte anser sig kunna inställa sig i rättssalen. Möjligheten skall emellertid användas med viss återhållsamhet och det får inte ske på bekostnad av den tilltalades rättssäkerhet.11 Lagen om försöksverksamhet med videokonferens i rättegång är tidsbegränsad till . Grov fridskränkning och grov kvinnofridskränkning Flera straffbestämmelser i ger skydd för personer som utsatts för våld i nära relationer. Det gäller främst bestämmelserna i 3 kap. om brott mot liv och hälsa (t.ex. misshandel), 4 kap. om 1998/99:65 s. 23 10Europeiska unionens råd har utfärdat en resolution om skydd för vittnen inom ramen för kampen mot den organiserade internationella brottsligheten (95/C 327/04). I resolutionen uppmanas medlemsstaterna att tillförsäkra vittnen lämpligt skydd. Av resolutionen framgår bl.a. att en tänkbar skyddsåtgärd är att skapa möjligheter för vittnen att få vittna på annan ort genom användande av audiovisuell teknik 1998/99:65 s. 24 brott mot frihet och frid (t.ex. olaga hot, hemfridsbrott och ofredande) samt 6 kap. om sexualbrott. I samband med kvinnofridsreformen infördes två nya brott i 4 kap. BrB som tar sikte på upprepade straffbara kränkningar mot närstående, nämligen grov fridskränkning och grov kvinnofridskränkning.12 I 4 kap. 4 a § BrB föreskrivs att den som begår brottsliga gärningar enligt 3, 4 eller 6 kap. mot en närstående eller tidigare närstående person, döms, om var och en av gärningarna utgjort led i en upprepad kränkning av personens integritet och gärningarna varit ägnade att allvarligt skada personens självkänsla, för grov fridskränkning till fängelse, lägst och högst . Har gärningarna begåtts av en man mot en kvinna som han är eller har varit gift med eller som han bor eller har bott tillsammans med under äktenskapsliknande förhållanden, skall i stället dömas för grov kvinnofridskränkning till samma straff. I 17 kap. 10 § BrB finns en straffbestämmelse som ger målsägande och vittnen ett särskilt skydd mot våld eller hot om våld. Där föreskrivs att den som med våld eller hot om våld angriper någon för att denne gjort anmälan, fört talan, avlagt vittnesmål eller annars vid förhör avgett utsaga hos en domstol eller annan myndighet eller för att hindra någon från en sådan åtgärd, döms för övergrepp i rättssak. Detsamma gäller, om man med någon annan gärning, som medför lidande, skada eller olägenhet, eller med hot om en sådan gärning angriper någon för att denne avlagt vittnesmål eller annars avgett utsaga vid förhör hos en myndighet eller för att hindra honom från att avge en sådan utsaga. Straffet för övergrepp i rättssak var tidigare böter eller fängelse i högst . För grovt brott var straffet fängelse lägst ett och högst . skärptes straffet för övergrepp i rättssak.13 Vid normalgraden är straffskalan fängelse i högst . brott straffas med böter eller fängelse . Är brottet grovt, döms till fängelse, lägst två och högst . Straffskalorna för övergrepp i rättssak har härmed anpassats till straffskalorna för mened. 2001/02:59, bet 2001/02:JuU12, rskr. 2001/02:164, SFS 2002:117 2.3.10Frågor rörande verkställighet av påföljder Inom kriminalvården finns olika program som dömda kan genomgå. Syftet är att förebygga återfall i brott. Utgångspunkterna för programmen är problem med t.ex. våld och sexualitet i förhållande till makt och kontroll. Programmen utgår från olika metoder och teorier och skall bygga på vetenskap och beprövad erfarenhet. På flera anstalter finns t.ex. avdelningar där sexualbrottsdömda erbjuds behandling. På några håll i landet erbjuder också frivården relationsvåldsprogram. Ett sådant exempel är i . är ett samarbetsprojekt mellan frivården, socialförvaltningen, polisen, sjukvården, åklagarmyndigheten och kvinnohuset i . Organisatoriskt tillhör projektet frivården och . Projektet har bedrivits . riktar sina insatser mot både kvinnorna och männen. De våldsutsatta kvinnorna skall få stöd och hjälp i sin utsatta situation. Männen som misshandlar skall ges möjlighet att ingå i ett strukturerat behandlingsprogram vars målsättning är att ändra deras våldsbeteende. Även barnens situation uppmärksammas. metod är gruppbehandling genom samtal. Programmet inleds med två individuella samtal och fortsätter med 20 sammankomster i grupp . Därefter följer 10 eftervårdsmöten. Ett annat exempel på relationsvåldsprogram är i . Projektet bedrivs i samverkan mellan kriminalvården och . Den vanligaste situationen är att mannen i fråga är dömd till skyddstillsyn med föreskrift om att genomgå programmet. Men det finns också exempel på domar på skyddstillsyn med kontraktsvård där behandlingsplanen innefattat en genomgång av i kombination med missbruksvård. Även de män som verkställer ett fängelsestraff i kan med stöd av 14 § KvaL av anstaltsvistelsen påbörja för att sedan fullfölja programmet efter frigivningen. Syftet är att deltagarna skall få nya kunskaper, bättre självkännedom och hitta alternativa lösningar till våldet. Programmet inleds med nio tematräffar. Vid dessa sammankomster behandlas bl.a. våld, berusningsmedel, relationer, manligt/kvinnligt och föräldraskap. Efter tematräffarna följer fördjupningssamtal i grupp en gång . Ytterligare ett samverkansprojekt mot våld inom familjen är i . De myndigheter och organisationer som medverkar i projektet är kriminalvården, polisen, åklagarmyndigheten, kommunerna i , , kvinnohus och kvinnojourer. Projektet vänder sig till både kvinnor och män. Även barnen erbjuds hjälp. I projektet arbetar två socionomer/samordnare, en för kvinnorna och en för männen. Samordnarna arbetar med individuella samtal samt slussar även vidare till projektets gruppverksamhet för kvinnor respektive män. Inom kriminalvården pågår arbete med att ta fram ytterligare program mot våld. Projektgruppen för Nationella Program har ett samarbete med engelsk kriminalvård där man tar fram ett evidensbaserat behandlingsprogram för män dömda för våld i nära relationer. För att förhindra att brott begås under verkställigheten av ett fängelsestraff finns i KvaL regler som möjliggör granskning av brev och andra försändelser från en intagen (se 26 §). Likaså kan en intagen förvägras telefonsamtal med en person utanför anstalten, om samtalet är ägnat att skada den andra personen (se 30 §). Underrättelse till målsäganden om permission m.m. I 35 § KvaL finns en bestämmelse om underrättelse till målsäganden i vissa fall. Om en intagen avtjänar straff för ett brott som har riktat sig mot någons liv, hälsa, frihet eller frid, skall målsäganden tillfrågas om han eller hon vill bli underrättad t.ex. om den intagne får permission, vistas utanför anstalt eller friges. Med stöd av denna regel kan alltså en kvinna vars man dömts för misshandel eller andra övergrepp gentemot henne få information om mannens verkställighet. En begärd underrättelse behöver inte lämnas angående en planerad vistelse utanför anstalten när en underrättelse på grund av beslutad bevakning eller andra förhållanden framstår som Underrättelse till målsäganden angående frigivning skall lämnas i lämplig tid före frigivningen och i andra fall . Underrättelsen skall utformas på ett sätt som är lämpligt med hänsyn till omständigheterna i det enskilda fallet. Motsvarande regler om underrättelse till målsäganden finns i 28 § lagen (1991:1129) om rättspsykiatrisk vård och 21 § lagen (1998:603) om verkställighet av sluten ungdomsvård. 2.3.11Ekonomisk ersättning till brottsoffret En person som utsatts för våld inom familjen har rätt till skadestånd av förövaren enligt reglerna i SkL. Den som uppsåtligen eller av vårdslöshet vållar personskada eller sakskada skall enligt 2 kap. 1 § SkL ersätta skadan. En målsägande som utsatts för våldsbrott har också i princip rätt till s.k. kränkningsersättning. Sådan ersättning skall enligt 2 kap. 3 § SkL utges av den som allvarligt kränker någon annan genom brott som innefattar ett angrepp mot dennes person, frihet, frid eller ära. Skadestånd till den som har tillfogats personskada omfattar bl.a. ersättning för fysiskt och psykiskt lidande av övergående natur (sveda och värk) eller av bestående art (lyte eller annat stadigvarande men), sjukvårdskostnad och inkomstförlust. Skadestånd med anledning av kränkning bestäms efter vad som är skäligt med hänsyn till handlingens art och varaktighet. Därvid skall bl.a. särskilt beaktas om handlingen haft förnedrande eller skändliga inslag, varit ägnad att framkalla allvarlig rädsla för liv eller hälsa, riktat sig mot någon med särskilda svårigheter att värja sin personliga integritet eller inneburit missbruk av ett beroende- eller förtroendeförhållande. I brottsskadelagen (1978:413) finns regler om ersättning av statsmedel för skada till följd av brott (brottsskadeersättning). Enligt 2 § brottsskadelagen betalas brottsskadeersättning för personskada. Som personskada ersätts även skada på kläder, glasögon och liknande föremål som den skadade bar på sig vid skadetillfället. I fall då någon har allvarligt kränkt någon annan genom brott som innefattar ett angrepp mot dennes person, frihet eller frid betalas brottsskadeersättning för den skada som kränkningen innebär. Brottsskadeersättningen bestäms enligt reglerna i SkL. Vid bestämmande av ersättningen avräknas skadestånd som har betalts eller bör kunna bli betalt till den skadelidande på grund av skadan. Ärenden om brottsskadeersättning prövas av . Uppgifter som registreras i folkbokföringen är som huvudregel offentliga. I vissa situationer kan dock en person vållas obehag om uppgifter om honom eller henne sprids. En förföljare kan t.ex. med hjälp av en adressuppgift från folkbokföringen spåra upp en viss person för att uttala hotelser eller utöva våld. Även andra uppgifter som finns registrerade i folkbokföringen kan användas som ett led i ett förföljande. För att uppgifterna i folkbokföringen inte skall kunna missbrukas finns tre olika typer av åtgärder inom folkbokföringen som syftar till att skydda hotade personer. Det första steget på en trappa av skyddsåtgärder är markering för särskild sekretessprövning (s.k. spärrmarkering). Därefter följer kvarskrivning och fingerade personuppgifter. Enligt 7 kap. 15 § sekretesslagen (1980:100) gäller sekretess bl.a. i verksamhet som avser folkbokföringen eller annan liknande registrering av befolkningen. Sekretessen gäller för uppgift om enskilds personliga förhållanden, om det av särskild anledning kan antas att den enskilde eller någon honom närstående lider men om uppgiften röjs. I vissa fall kan man på förhand misstänka att en uppgift kommer att efterfrågas för att användas på ett sätt som kan vara till men för den enskilde, t.ex. att en adressuppgift kommer att användas som ett led i en förföljelse. har då möjlighet att föra in en s.k. sekretessmarkering eller spärrmarkering i registret. Markeringen anger att särskild försiktighet bör iakttas vid bedömningen av om uppgifterna om personen i fråga bör lämnas ut Sekretessmarkeringen är alltså avsedd att ge myndigheten en varningssignal inför uppgifter som normalt lämnas ut utan särskild sekretessprövning. Förfarandet med sekretessmarkering är inte lagreglerat. Det har dock använts inom folkbokföringen , och skatteförvaltningen har utarbetat särskilda rutiner för spärrmarkering. JO har också accepterat förfarandet med spärrmarkering.14 Det anses ankomma på den som begär en sekretessmarkering att genom någon form av utredning styrka den påstådda hotbilden. Detta kan ske genom att man bifogar ett beslut om besöksförbud, en polisanmälan, en polisutredning eller en dom. Även handlingar från kan användas. Görs en spärrmarkering, löper skyddet ofta . Förlängning kan ske, om den enskilde kan visa att hotbilden är aktuell. Detta kan dock vara svårt om skyddet av personuppgifterna har fungerat så bra att inga nya hot har förekommit. Antalet personer med spärrmarkering ökade och uppgick till 7 690 i hela landet.15 hade att ta ställning till om förfarandet med sekretessmarkering borde lagregleras. Utredningen uttalade att en fördel som framhållits med en lagreglering skulle vara att den person som anser sig riskera förföljelse skulle få möjlighet att överklaga skattemyndighetens beslut att inte bevilja sekretessmarkering. Vidare skulle en lagreglering kunna främja en enhetlig rättstillämpning. Ingetdera av dessa skäl hade dock enligt utredningens mening någon större tyngd från brottsoffersynpunkt. Utredningen anförde vidare: 16 Enligt gällande ordning kan den förföljde som får avslag återkomma till skattemyndigheten med ytterligare utredning till stöd för sin begäran och på så sätt få en ny prövning. Enhetlighet i rättstillämpningen kan vara svår att uppnå även med en lagreglering i dessa fall med olika personliga omständigheter. Det är vidare svårt att se vad som skulle vinnas med en möjlighet att överklaga med hänsyn till att en sekretessmarkering är, och bör vara, en varningssignal. Även om en högre instans beslutar om sekretessmarkering, binder likväl detta beslut inte den som senare skall pröva om sekretessregeln i 7 kap. 15 § sekretesslagen är tillämplig. Ett beslut att lämna ut uppgifter ur 14Se JO:s ämbetsberättelse 1984/85 s. 283 och 1987/88 s. 196 16Se betänkandet Brottsoffer – Vad har gjorts? Vad bör göras? (SOU 1998:40) s. 328 f. folkbokföringen å andra sidan kan inte överklagas vilket följer av sekretesslagens karaktär av undantag från offentlighetsprincipen. Utredningen avslutade sitt resonemang med att konstatera att vad gäller enhetlighet i rättstillämpningen synes problemet snarare vara att tillämpningen av sekretessmarkering har blivit för generös men att denna aspekt inte borde beaktas av . Enligt 16 § folkbokföringslagen (1991:481) får en person som av särskilda skäl kan antas bli utsatt för brott, förföljelser eller allvarliga trakasserier på annat sätt, vid flyttning medges att vara folkbokförd på den gamla folkbokföringsorten, s.k. kvarskrivning. Kvarskrivning kan ske endast efter ansökan från den enskilde och får medges endast om den enskildes behov av skydd inte kan tillgodoses genom besöksförbud eller på annat sätt. Kvarskrivning får även avse den utsatte personens medflyttande familj. I 17 § samma lag föreskrivs att kvarskrivning får medges för högst i taget och att kvarskrivningen skall upphöra när det inte längre finns skäl för den. Vidare stadgas att skattemyndigheten får anlita biträde av polismyndighet för utredning av frågor om kvarskrivning. Kvarskrivning förutsätter att det föreligger en konkret risk för förföljelse.17 Detta har i lagen uttryckts så att en person av särskilda skäl kan antas bli utsatt för brott eller trakasserier av annat slag. När det gäller fingerade personuppgifter har i rättsfallet NJA 1994 s. 497 I slagit fast att hotbilden skall bedömas objektivt. Med hänsyn till det nära sambandet mellan kvarskrivning och fingerade personuppgifter sägs i förarbetena18 att det är naturligt att se saken på motsvarande sätt beträffande kvarskrivning. Kvarskrivning bör således förutsätta att det föreligger ett objektivt konstaterbart hot mot den för vilken åtgärden aktualiserats (eller en familjemedlem till denne). Det räcker således inte att personen anser sig hotad eller förföljd. Enligt förarbetena torde kvarskrivning ofta aktualiseras för en trakasserad person sedan gärningsmannen har dömts för någon form av brott.19 Har vederbörande gjort sig skyldig till brott mot 1997/98 s. 45 1997/98:9 s. 46 1997/98:9 s. 46 den som begär kvarskrivning och fortsätter han att besvära målsäganden, talar starka skäl för kvarskrivning. Om det är en mycket allvarlig eller omfattande brottslighet som har riktats mot den som begär kvarskrivning, bör begäran bifallas. Även brott som riktats mot annan person bör kunna beaktas när det gäller att konstatera om förutsättningar för kvarskrivning föreligger. En sådan situation kräver dock en mera nyanserad bedömning än om brottet har riktats mot den som begär kvarskrivning. När det inte har förekommit några tidigare brott kan riskbedömningen enligt förarbetena förefalla svårare.20 Om det emellertid har klarlagts att förföljelse eller trakasserier som inte utgör brott har ägt rum får risken för ytterligare angrepp prövas på motsvarande sätt som om det gällt risk för fortsatt brottslighet. Det kan förekomma att en person anser sig berättigad till kvarskrivning trots att personen inte har utsatts för någon form av trakasserier. Något krav på att trakasserier skall ha ägt rum har heller inte uppställts. Det måste emellertid ha förekommit något som gör att en person "av särskilda skäl kan antas bli utsatt för" brott eller allvarliga trakasserier av något slag. Exempelvis kan det ju vara så att en person planerat eller förberett brottsliga gärningar eller trakasserier som inte kommit till utförande. Förutsättningarna för kvarskrivning kan också vara uppfyllda, om det visar sig att en person till tredje man har uttalat allvarligt menade hotelser mot exempelvis en tidigare maka. Kvarskrivning kan också komma i fråga för en person som har vittnat i en rättegång eller medverkat i en polisutredning. Kvarskrivning kombineras ofta med spärrmarkering. Detta sker när det bedöms otillräckligt att skydda endast uppgiften om den förföljde personens adress. Även andra uppgifter kan ju användas för att spåra personen i fråga. Antalet personer med både sekretessmarkering och kvarskrivning har ökat och uppgick till 404. Fem personer var detta år kvarskrivna utan att också ha en spärrmarkering.21 En folkbokförd person som riskerar att bli utsatt för allvarlig brottslighet som riktar sig mot dennes liv, hälsa eller frihet kan 1997/98:9 s. 46 enligt 1 § lagen (1991:483) om fingerade personuppgifter få medgivande att använda andra personuppgifter om sig själv än de verkliga, s.k. fingerade personuppgifter. Med allvarlig brottslighet avses gärningar som i vart fall har ett straffvärde . Vid brottslighet som upprepats kan eventuellt ett något lägre straffvärde accepteras, t.ex. om brottsligheten har varit särskilt besvärande för målsäganden.22 Ett medgivande får begränsas till . Medgivande att använda fingerade personuppgifter får inte lämnas, om personen kan beredas tillräckligt skydd genom kvarskrivning eller på annat sätt. Ett medgivande att använda fingerade personuppgifter får ges även åt en familjemedlem till en person som avses ovan om personerna varaktigt bor tillsammans. Medgivande att använda fingerade personuppgifter lämnas av . Ansökan om medgivande görs av RPS efter framställning från den som vill använda fingerade personuppgifter. Ärendena handläggs på rättssekretariatet på RPS. Utredningen om den presumtive gärningsmannen och riskbedömningen görs dock av en grupp handläggare på . RPS skall avslå en framställning om att få använda fingerade personuppgifter, om styrelsen anser att det inte är sannolikt att ett medgivande att använda fingerade personuppgifter kommer att lämnas. Om RPS har avslagit en framställning, får den enskilde själv ansöka hos tingsrätten om medgivande att använda fingerade personuppgifter. Antalet framställningar hos RPS om att få använda fingerade personuppgifter var relativt , ungefär 11-24 nya ärenden . har dock en tydlig ökning kunnat konstateras.23 Byte till förälders efternamn Ett viktigt led i en våldsutsatts kvinnas arbete med att börja ett nytt liv på en för mannen okänd ort kan vara att byta efternamn först på sig själv och därefter på barnen. 1997/98:9 s. 56 Den som vill byta ett efternamn som har förvärvats vid födelsen till ett annat efternamn som bärs av någon av föräldrarna kan göra detta genom anmälan till skattemyndigheten. Genom anmälan till skattemyndigheten kan byte även ske till ett efternamn som någon av föräldrarna senast har burit som ogift, se 5 § namnlagen (1982:670). Anmälan till skattemyndigheten om byte av efternamn för barn görs av barnets vårdnadshavare (se 48 § namnlagen).