sou · GQB337 · 2003-01-01 00:00:00 — Klagomål rörande hanteringen av organiskt material (halskotorna), som tillvaratagits för ytterligare undersökning i samband med rättsmedicinsk obduktion av döda kropp behandlades av JK i ett särskilt beslut , Klagomål mot visst förfarande vid utförande av en rättsmedicinsk undersökning (dnr ). JO granskade RÅ:s handläggning av efter det att domarna mot polismännen hade vunnit laga kraft. Han meddelade beslut i ärendet , Anmälan mot Riksåklagaren angående handläggningen av en förundersökning (dnr 1986-2000). En av huvudfrågorna var vilken betydelse de tidigare domarnas rättskraft tillmättes vid övervägandena inför RÅ:s beslut om återupptagande av förundersökningen. JO behandlade även frågan om det fanns rättsligt stöd för dennes åtgärd att överpröva beslut att lägga ned förundersökningen. Utöver detta bör nämnas att RÅ:s i tidigare avsnitt omnämnda beslut i överprövningsärendet angående nedläggning av förundersökningen (beslut , dnr 1999/0884) under rubriken redovisade sin syn på åklagarnas handläggning av . Regeringen beslutade att utse en särskild utredare för att göra en sammanhållen och övergripande granskning av förfarandet vid brottsutredningen i samband med dödsfall. Av direktiven (bilaga 1) framgår att syftet med granskningen är att dra framtidsinriktade slutsatser om behovet av förändringar för att förhindra att felaktigheter och tveksamheter av det slag som har eller kan ha förekommit i samband med utredningen av död upprepas. De förändringar som aktualiseras kan beröra organisa- tion, regelverk, rutiner, samverkan och rollfördelning mellan berörda myndigheter och annat som utredaren finner motiverat. I uppdraget ingår att utredaren skall gå igenom handlingarna i ärendet hos de handläggande och de granskande myndigheterna. Utredaren får ta de kontakter med berörda myndigheter, organisationer och andra som anses nödvändiga. Regeringen framhåller att genom- gången skall ske från ett uttalat medborgarperspektiv och med ett kritiskt förhållningssätt till brottsutredningen. Utredaren skall också sammanställa och analysera de slutsatser som dragits av myndigheter som ur olika synvinklar granskat handläggningen. Därefter skall utredaren redovisa sina egna slutsatser om eventuella brister i brotts- utredningen och varför de har uppstått. Resultatet av granskningen skall utgöra grunden för utredarens framtidsinriktade slutsatser om behovet av förändringar. Av direktiven framgår att utredarens arbete skall kunna tjäna som underlag för regeringens fortsatta överväganden i frågan om föränd- ringar bör vidtas när det gäller utredningar av dödsfall och allvarliga skador i samband med polisingripanden och vilken inriktning dessa förändringar i så fall bör ha. Målsättningen är därvid att åstadkomma utredningsformer som är rättssäkra, effektiva och trovärdiga och som får till följd att allmänheten kan känna förtroende för de resultat som utredningarna leder till. Enligt direktiven skulle utredaren redovisa sitt uppdrag . Genom tilläggsdirektiv beslutade regeringen att uppdraget i stället skall redovisas . Vårt uppdrag avser en granskning av förfarandet vid brottsutredningen i samband med dödsfall. Detta innebär att fel och brister som enligt vår uppfattning har förekommit vid myndigheternas hand- läggning i samband med brottsutredningen kommer att redovisas och analyseras. Det ingår däremot inte i vårt uppdrag att uttala oss om de enskilda handläggarnas eventuella rättsliga ansvar för sådana fel och brister. Att utreda vad som faktiskt hände i samband med polis- ingripandet mot och att göra en bedömning av de ingripande polismännens eventuella straffrättsliga ansvar omfattas således inte av uppdraget. Vi har i första hand koncentrerat oss på handläggningsåtgärder som enligt vår bedömning hade eller kunde ha fått betydelse för brotts- utredningen. Domarna mot polisassistenterna vann slutligt laga kraft respektive (se vidare avsnitt 4.11). Domarnas rättskraft förhindrar att det väcks ett nytt åtal angående de gärningar som har behandlats inom ramen för brottsutredningen. Omprövning av ett lagakraftvunnet avgörande kan komma till stånd endast med hjälp av ett särskilt rättsmedel, nämligen efter resning, återställande av försutten tid eller klagan över domvilla (58 och 59 kap. ). Möjligheterna att genom resning till men för den tilltalade angripa en lagakraftvunnen dom är synnerligen begränsade. Det krävs mycket starka skäl för att en åklagare skall få vidta utredningsåtgärder i sådant syfte. I och med att domarna mot polismännen vann laga kraft sattes således en slutpunkt för brotts- utredningen. Trots detta har en stor del av uppmärksamheten i , inte minst genom outtröttliga insatser av f.d. ambassa- dören , gällt bl.a. RMV:s senare hantering av fallet. Vi berör i viss mån delar av denna hantering, men har primärt inriktat oss på de tidigare skeden i händelseförloppet som enligt vår mening är av störst intresse för granskningsuppdraget. Det finns också skäl att föra resonemang utanför den rättsliga ramen. Enligt våra direktiv skall vi granska förfarandet vid brotts- utredningen i ett medborgarperspektiv. Vår uppgift är således inte enbart att bedöma om förfarandet överensstämmer med gällande författningar och rättspraxis, utan vi skall också göra en värdering utifrån medborgarnas berättigade förväntningar på rättssystemet. Det räcker inte att de enskilda befattningshavarna inte har gjort något formellt fel under brottsutredningen. Myndigheterna och de enskilda befattningshavarna bör också ha gjort vad som rimligen kan krävas av dem med utgångspunkt från omständigheterna i varje enskild situation. I vårt uppdrag ingår att dra framtidsinriktade slutsatser om behovet av förändringar i olika avseenden på grundval av vår granskning av . Vi redovisar våra förslag till förändringar i kapitel 6. Det har inte varit vår uppgift att i detalj ange vilka författningsändringar som krävs eller att lämna förslag till författnings- text. Det hindrar inte att vi under arbetet skissat på författningstexter, för att pröva den praktiska användbarheten i våra tankegångar. Avslutningsvis kan nämnas att vi har gått igenom samtliga till- gängliga handlingar hos de handläggande och granskande myndig- heterna, men vi har inte sett det som vår uppgift att i betänkandet lämna en fullständig redovisning för brottsutredningen. Vi har begränsat redovisningen till de delar som är av intresse för granskningen av förfarandet vid utredningen. Utredningen påbörjade sitt arbete . Under det inledande skedet sammanträffade utredningen med representanter från samt med moder och syster. Sammanträffande ägde också rum med familjens advokat och några privatpersoner som har engagerat sig i fallet, däribland f.d. ambassadören . Sedan sakkunniga hade förordnats hölls det första sammanträdet i utredningen . Vi har inhämtat information från samtliga rättsläkare som medverkade vid någon av de tre rätts- medicinska undersökningarna av kropp. Därutöver har vi haft kontakt med rättsläkarna och f.d. rättsläkaren . Vi har gått igenom handlingar hos de handläggande och granskande myndigheterna, dvs. samtliga handlingar som rör hos i (dåvarande i ), i (dåvarande Regionåklagar- myndigheten i ), () inklusive de rättsmedicinska avdelningarna i , och , råd för rättsliga, sociala och medicinska frågor (Rättsliga rådet), , Hovrätten över , , Riksåklagaren, och ombudsmän. Genomgången av handlingarna och granskningen med utgångspunkt från dessa genomfördes företrädesvis . Vi har även gått igenom de akter hos RMV som ingick i det underlag som dåvarande generaldirektören tog fram inför ett seminarium som anordnades av RMV . Materialet omfattar 16 dödsfall (exklusive ) som inträffat i samband med omhändertaganden som gjorts av polismän, väktare och ordningsvakter. I syfte att få ett bredare underlag för våra bedömningar arrangerade vi tre seminarier. Vid det första seminariet behandlades frågor om beteenden och attityder inom poliskåren mot dem som står längst ned på samhällets rangskala, bland andra utslagna och missbrukare. På seminariet därefter behandlades förhållandet mellan rättsväsendet och medierna. Vid det sista seminariet disku- terades den svenska rättskulturen och dess historiska rötter. En för- teckning över seminariedeltagarna finns i bilaga 3. För att pröva den bild av förfarandet vid brottsutredningen som framkommit vid vår granskning av handlingarna och för att få ytter- ligare information sammanträffade vi med ett antal befattningshavare vid i som på olika sätt medverkat vid handläggningen hos polisen i . Vi har också inhämtat uppgifter från f.d. överåklagaren och f.d. kommissarien . F.d. kriminalkommissarien avböjde däremot vår inbjudan till ett sammanträffande. Eftersom programmen från granskande magasin Striptease spelade en särskild roll under brottsutredningen har vi även träffat redaktörerna från Striptease-redaktionen. Under främst november månad sammanträffade vi med repre- sentanter från ett antal myndigheter och inhämtade därvid synpunkter på våra preliminära förslag till förändringar i olika avseenden. Vi har också utbytt information med representanter från advokat- samfund. En förteckning över myndigheter och personer som vi har samman- träffat med under utredningsarbetet finns i bilaga 4. Viss rättslig reglering av betydelse för utredningsuppdraget 39 3Viss rättslig reglering av betydelse för utredningsuppdraget 3.1En schematisk översikt över brottmålsprocessens gång Som vi beskriver i kapitel 5 kan principerna för vad som krävs för att någon skall dömas till ansvar i en rättegång vara svårtillgängliga. Detsamma gäller frågor som rör åklagarens objektivitet och domstolens roll. För den som är obekant med hur brottmål handläggs vill vi göra en schematisk beskrivning av hur det går till när brott utreds, åtal väcks och en brottmålsdom vinner laga kraft. Inte minst det sistnämnda är av intresse för avgränsningen av vårt utredningsuppdrag. Om ett brott misstänks kommer detta ofta till polisens kännedom genom att en anmälan görs. Förundersökning skall inledas så snart det finns anledning anta att ett brott som hör under allmänt åtal har förövats. Beslut att inleda en förundersökning skall fattas av polis- myndighet eller åklagare. (Som vi redogör för i avsnitt 3.2.2. skall dock anmälningar mot anställda inom polisen överlämnas till åklagare för prövning av frågan om förundersökning skall inledas eller inte.) Under förundersökningen skall utredas vem som skäligen kan misstänkas för brottet och om tillräckliga skäl föreligger för åtal. Under förundersökningen får förhör hållas med var och en som kan lämna upplysningar av betydelse. Om åklagaren under förundersökningen på objektiva grunder finner att han kan förutse en fällande dom skall han väcka åtal. Målet aktualiseras sedan vid tingsrätten genom att åklagaren väcker åtal, dvs. att åklagaren till tingsrätten ger in en skriftlig ansökan om stämning. På grundval av denna ansökan utfärdar tingsrätten sedan stämning, dvs. förelägger den tilltalade att svara på åtalet. Åklagarens stämningsansökan anger ramen för rättegången och skall innehålla uppgifter om den brottsliga gärningen, tid och plats för denna. Av stämningsansökan skall vidare framgå de bevis, såväl skrift- 40 Viss rättslig reglering av betydelse för utredningsuppdraget liga som muntliga, som åklagaren vill åberopa och vad åklagaren vill styrka med varje enskilt bevis. I mera komplicerade utredningar är det alltid en åklagare som är förundersökningsledare. Under förundersökningsstadiet skall åklagaren vara objektiv, men särskilt värna om målsägandens intressen. Vid åtalsprövningen skall han vara opartisk och i domstolen en part som företräder det allmännas intresse. Dessa olika roller kan skapa intresse- konflikter och innebära svåra ställningstaganden både i juridiska och i etiska frågor. De grundläggande reglerna om hur en åklagare skall utöva sin verksamhet finns i 7 kap. (RB). Regleringen utgår från att åklagaren är självständig i sitt beslutsfattande och att åklagar- rollen utövas av en identifierbar individ med ett personligt ansvar. Ett brottmål börjar vid tingsrätten och avslutas genom att tingsrätten meddelar dom i målet. Den part som inte är nöjd med tingsrättens dom kan överklaga denna till hovrätten. Om målet tas upp börjar förhandlingen på nytt inför nya domare där parter, målsägande och eventuella vittnen hörs på nytt. Hovrätten meddelar efter avslutad förhandling dom i målet. Även hovrättens dom kan överklagas. Detta skall ske till (). För att ett mål skall tas upp på talan av den dömde krävs normalt prövningstillstånd. Överklagas inte domen inom föreskriven tid eller meddelas inte prövningstillstånd vinner domen laga kraft. Detta innebär att det i princip är möjligt att ändra domen. Principen om domars orubblighet är av grundläggande betydelse för rättsordningens stabili- tet. Den är en förutsättning för att myndigheter och enskilda skall kunna lägga ett domstolsavgörande till grund för sitt fortsatta handlande. Reglerna om brottmålsdomars rättskraft har motiverats också av hänsynen till medborgarnas personliga trygghet. Den som har fått en fråga om ansvar för en viss gärning prövad genom en lagakraft- vunnen dom skall inte behöva leva under hotet av att saken när som helst kan tas upp till förnyad prövning. Ett annat sätt att uttrycka det sagda är att en dom som vunnit laga kraft får rättskraft, dvs. den kan verkställas och tjäna som underlag för såväl statens som den enskilde medborgarens handlande. Rättskraften i en dom gäller den gärning eller det händelseförlopp som åklagaren åtalat för. Detta får inte bedömas igen, inte heller under en annan juridisk rubricering. En dom som fått rättskraft kan bara i mycket ovanliga fall omprövas. Ett sådant fall är då en domstol beviljar resning i målet. Bestämmelserna om resning finns i 58 kap. RB. Om det föreligger någon av de särskilda omständigheter som anges där kan resning Viss rättslig reglering av betydelse för utredningsuppdraget 41 Om så sker, skall den domstol som beslutar i resningsfrågan förordna att målet åter skall tas upp vid den domstol som sist dömt i målet eller – i vissa undantagssituationer – ändra domen. Ansökan om resning skall göras hos hovrätten om domen har med- delats av tingsrätt och annars hos HD. Att resning sker till men för en tilltalad är särskilt ovanligt ( i många rättssystem får det överhuvudtaget inte förekomma). Det innebär att någon som blivit frikänd eller dömts till ett visst straff åtalas igen för samma gärning. Sådan resning får beviljas om det för brottet är före- skrivet fängelse och det åberopas något nytt, som inte har framkommit, och detta sannolikt skulle ha lett till att den tilltalade dömts för brottet (eller till att detta bedömts strängare) om det varit känt vid den första prövningen. En ytterligare förutsättning är att åklagaren kan göra sannolikt att han inte hade kunnat åberopa den nya omständigheten eller det nya beviset eller han annars haft giltig ursäkt att inte göra det. Ansökan om resning i brottmål till men för den tilltalade skall göras från det att åklagaren (eller måls- äganden) fick kännedom om det förhållande som ansökningen grundas på. Av principen att en domstols lagakraftvunna avgörande är orubbligt följer att den förundersökning som har föregått lagföringen är definitivt avslutad då en meddelad dom vunnit laga kraft. Det krävs mycket starka skäl för att man skall vidta utredningsåtgärder som syftar till att angripa en dom som vunnit laga kraft. 3.2.1Organisation vid utredningar av anmälningar mot polismän Enligt 4 § polislagen (1984:387) utgör varje län ett polisdistrikt och i varje polisdistrikt finns det en polismyndighet som ansvarar för polisverksamheten där. är enligt 7 § samma lag central förvaltningsmyndighet för polisen. Chef för en polismyndighet är en länspolismästare.15 För ledningen av polismyndigheten finns en polisstyrelse. Denna består av länspolismästaren och högst 13 andra ledamöter. Polisstyrelsen får inrätta en eller flera polisnämnder för att 15 2 kap. 11 § polisförordningen (1998:1558). 42 Viss rättslig reglering av betydelse för utredningsuppdraget under styrelsen leda polismyndigheten inom den eller de delar av polis- distriktet som styrelsen bestämmer.16 I flera polismyndigheter finns en särskild enhet för utredningar av anmälningar om brott av polismän. var det vanligt att den särskilda enheten för interna utredningar bestod av en ensam kommissarie som var knuten till länspolismästarens kansli. Modellen med ensamutredande kommissarier har numera helt frångåtts. Storstadsmyndigheterna i , och län har relativt stora internutredningsenheter med flera utredande kommissarier. I övrigt har polismyndigheterna enats om följande organisation för internutredningsverksamheten.17 Internutredningsenheten vid i svarar för internutredningar som avser . i svarar för internutredningar som rör i . i , , och har en gemensam intern- utredningsgrupp som är stationerad i . Vidare har Polismyndig- heterna i och samt , , och en gemensam internutredningsgrupp som är stationerad i . Polismyndigheterna i och har en gemensam internutredningsenhet bestående av tre utredare, varav två är placerade i och en i . Slutligen har Polismyndigheterna i , och samt en gemensam internutredningsgrupp som är stationerad i . De gemensamma internutrednings- grupperna, som består av ett varierande antal internutredare, hand- lägger samtliga internutredningar i de berörda polismyndigheterna. Det finns ett trettiotal internutredare i landet.18 Det förekommer att Stockholmsenheten ställer utredningspersonal till andra polismyndigheters förfogande i särskilda fall. Efterhand som internutredningsenheterna har samordnats och därmed blivit större har dock behovet av biträde från Stockholmsenheten minskat. 162 kap. 1-2 §§ polisförordningen. 17Rikspolisstyrelsen redovisade vilka åtgärder som styrelsen hade vidtagit i anledning av JK:s rapport i skrivelse , dnr POB-400-5057/98. 18I augusti månad 2001 fanns det 33 internutredare och tre vakanser. Viss rättslig reglering av betydelse för utredningsuppdraget 43 RÅ är under regeringen högste åklagare och har ansvaret för och ledningen av åklagarväsendet i landet. RÅ har också tillsyn över åklagarväsendet och skall verka för lagenlighet, följdriktighet och enhetlighet vid rättstillämpningen. Vidare är RÅ en central förvalt- ningsmyndighet för åklagarväsendet. Det finns sex åklagarregioner i landet. Varje region har en åklagar- myndighet.19 Chef för en åklagarmyndighet i en åklagarregion är en överåklagare. Enligt 14 § åklagarförordningen (1996:205) får endast överåklagare, vice överåklagare, chefsåklagare och vice chefsåklagare handlägga frågor om ansvar för brott som arbetstagare inom polisväsendet misstänks ha begått i samband med arbetet.20 Andra åklagare får dock vidta sådana åtgärder som inte utan olägenhet kan skjutas upp. Internutredningarna leds numera av särskilt angivna chefsåklagare. 3.2.2Handläggning av anmälningar mot polismän Nuvarande bestämmelser om handläggning av anmälningar mot anställda inom polisen infördes genom vissa ändringar i 6 kap. polis- förordningen (1984:730), vilka trädde i kraft . Dessa ändringar innebar bl.a. att anmälningarna skulle överlämnas till åklagare för prövning av frågan om förundersökning skulle inledas eller inte. Regler om handläggningen av anmälningar mot polismän (polis- anställda) och handläggningen av situationer då någon skadats allvarligt i samband med ett polisingripande finns numera i 5 kap. polisförordningen (1998:1558; PF). Bestämmelserna kompletteras av föreskrifter och allmänna råd om handläggningen av anmälningar mot anställda inom Polisen (FAP 403-2)21. 19Åklagarmyndigheten i , , , , och . 20I fråga om trafikbrott gäller detta endast sådana brott som avses i 1 § andra stycket eller 3-5 §§ lagen (1951:649) om straff för vissa trafikbrott, dvs. grov vårdslöshet i trafik, olovlig körning, rattfylleri, grovt rattfylleri och smitning från trafikolycksplats. Författningen trädde i kraft då Rikspolis- styrelsens tidigare föreskrifter och allmänna råd om handläggningen av anmälningar mot tjänstemän inom polisväsendet m.m. (FAP 403-2) upphörde att gälla. 44 Viss rättslig reglering av betydelse för utredningsuppdraget Den nuvarande ordningen innebär att polisen verkställer utred- ningarna under ledning av åklagare. I de aktuella fallen skall således alltid en åklagare vara förundersökningsledare. I 5 kap. 1 § första stycket PF22 föreskrivs att ett ärende skall överlämnas till åklagare för prövning om förundersökning skall inledas eller inte, om det i en anmälan till polisen har påståtts att en anställd inom polisen har gjort sig skyldig till något brott som har samband med arbetet eller på något sätt har handlat felaktigt i sin myndighets- utövning. Detsamma gäller om en person har skadats antingen genom något som en anställd inom polisen har gjort i tjänsten eller under sin vistelse i en polisarrest och skadan är allvarlig.23 Slutligen föreligger skyldighet att överlämna ett ärende till åklagare, om det i något annat fall kan bli fråga om att inleda förundersökning mot en anställd inom polisen för brott som har samband med arbetet.24 Även i de fall då det är tveksamt om brottet har samband med arbetet, felaktig myndighetsutövning eller skadan är allvarlig, skall ärendet överlämnas till åklagare (3 kap. 1 § FAP 403-2). Beträffande kravet på åklagarinträde och joursystem uttalade polisberedning bl.a. följande.25 För att det skall stå klart att inte rätten att använda våld kan missbrukas bör inte polisen ensam bära ansvaret för handläggningen i det inledande skedet. Den nuvarande ordningen att anmälan överlämnas till länspolischef eller polischef och först därefter till vederbörande åklagare är heller inte ägnad 22 Vid polisingripandet mot gällde polisförordningen (1984:730). Motsvarande reglering fanns då i 6 kap. 1 § nämnda förordning. 23En skada bör anses vara allvarlig om den krävt eller bort medföra medicinsk behandling eller vård av sjukvårdspersonal, se allmänna råd under 2 kap. 6 § FAP 403-2, RPSFS 2000:19. Bestämmelserna innehåller inte någon uttrycklig föreskrift om att förfarandet också skall gälla vid dödsfall, vilket ändock torde gälla. 24Ett ärende behöver inte överlämnas till åklagare om det är fråga om ett annat brott mot trafikförfattningarna än brott mot 1 § andra stycket eller 3-5 §§ lagen (1951:649) om straff för vissa trafikbrott. Härför krävs dock att det inte har inträffat någon allvarlig skada och att polismyndigheten har beslutat att inleda förundersökning. Beslut att lägga ned en sådan förundersökning skall fattas av åklagare (5 kap. 1 § andra stycket PF). 25Anmälningar mot polismän, 1984:10 s. 100 f. Viss rättslig reglering av betydelse för utredningsuppdraget 45 att tillgodose önskemålet om snabbast möjliga utredning i anledning av en anmälan. En åklagare bör kopplas in i omedelbar anslutning till att en anmälan om obefogat våld har tagits upp och även en medverkan av lekmän bör komma till stånd redan på detta tidiga stadium. Bestämmelser om att en anmälan skall överlämnas till allmän åklagare och till förtroendevalda i polisstyrelsen bör tas upp i polisförordningen (1984:730) som kompletterar polislagen (1984:387). Förutom att den i skrift dokumenterade anmälningen bör översändas genast, dvs. med första postlägenhet, bör organisationerna med jourhavande åklagare och med jourhavande polischef anlitas för underrättelse per telefon. Närmare föreskrifter i dessa avseenden bör lämpligen utarbetas av RPS och RÅ i samråd. Föredraganden anförde i prop. 1985/86:100, bil. 4 s. 63 att han delade beredningens uppfattning att det inte minst för att understryka vikten av största möjliga snabbhet i hela proceduren var av värde om anmälningen i de aktuella fallen befordrades till åklagare. I 5 kap. 6 § PF finns också bestämmelser om handläggningen av frågor om brott av anställda inom polisen som inte har samband med arbetet.