sou · GQB387d2 · 2003-01-01 00:00:00 — Ett system med personalkontroll/säkerhetsprövning får anses vara en ofrånkomlig del av ett sådant infiltrationsskydd. Har det då förekommit några försök till infiltration från med- lemmar i ytterlighetspartier? Enligt den parlamentariska nämnden i Wennerströmaffären fanns det mycket som tydde på att man från kommunistiskt håll medvetet försökte infiltrera polismyndigheter och andra myndigheter av särskild vikt för rikets säkerhet. Nämn- den anförde härom: Sålunda har det ofta visat sig att samma personer med kommu- nistisk anknytning sökt den ena säkerhetskänsliga befattningen efter den andra. har ifrågavarande personers för- bindelse med det ej varit av det mera på- tagliga slaget. Självfallet har förbindelsen ibland kunnat vara en tillfällighet, men då företeelsen ses i sin helhet måste omdömet bli ett annat. När skrivbiträdestjänster eller liknande befattning- ar och tjänster ledigförklarats t.ex. hos säkerhetsavdelningen har det visat sig, att ett mycket stort antal sökande haft en påvisbar kommunistanknytning. Bl.a. på grundval av nu relaterade förhållanden har nämnden funnit den slutsatsen näraliggande, att från kommunistiskt håll göres systematiska försök att infiltrera säkerhetstjänsten och försvaret samt att bakom detta måste ligga avsikter som inte kan vara förenliga med rikets intressen. Särskilt oroväckande har man funnit det inträffade vara med tanke på den skada som illo- jala personer på vitala poster inom totalförsvaret kan vålla i en för riket kritisk situation.203 Något skriftligt material som ger stöd för dessa uppgifter har inte återfunnits. Detta kan emellertid inte tas till intäkt för att påståen- dena om infiltrationsförsök skulle vara gripna ur luften. I sitt re- missyttrande över betänkandet yttrade således JO: Nämnden uttalar att det kunnat konstateras att personer med påvisbar kommunistisk anknytning systematiskt sökt anställ- ningar hos myndigheter eller sammanslutningar, där personalen kan antas komma i kontakt med försvarshemligt material. Vid mitt besök hos ansåg jag mig böra närmare efterhöra hållbarheten av detta uttalande. Den redogörelse som härvid lämnades mig gav belägg för att det fanns ett faktiskt un- derlag för uttalandet.204 Den granskning som kommissionen har gjort av ett sammanträde med statspolisintendentens samrådsnämnd och ett sam- manträde med ger vid handen att det inte var ovanligt att personer med kommunistisk anknytning sökte säker- hetskänsliga befattningar. Några slutsatser om infiltrationsförsök ger naturligtvis detta material inte underlag för. För detta skulle krävas omfattande undersökningar om bl.a. arbetsmarknadssitua- tion och politisk sammansättning av olika yrkesgrupper . Men det är förståeligt att misstankar om infiltrationsförsök kunde uppkomma t.ex. då vid sammanträde förekom tre arbetssökande till i med kommunistisk anknyt- ning. Då frågan om infiltration behandlades av RPS:s sty- relse framhölls att vänsterextremistiska värnpliktsvägrare ändrat taktik och valt att fullgöra militärtjänstgöring för att verka från in- sidan genom destruktiv propaganda. Vid sammanträdet nämndes också två exempel på att maoistiskt sinnade personer skulle ha in- 203SOU 1968:4, s.64 filtrerat säkerhetskänsliga befattningar. En närmare granskning av fallen visar emellertid att de knappast kunde utgöra belägg för nå- gon planmässig infiltration av totalförsvaret. kunde det dock knappast råda något tvivel om att personer med vänsterrevolutionära åsikter försökte förverkliga den infiltration av försvaret som deras organisationer pläderade för. har haft regeringens uppdrag att efter framställ- ningar från enskilda pröva i vad mån deras anställningsförhållanden har påverkats på ett orimligt sätt av att uppgifter om dem har läm- nats ut vid personalkontroll . Nämnden har mot bak- grund av gällande regelverk i flertalet fall funnit att det förelegat tillräckliga skäl för att inte anta vederbörande till den tjänst som föranlett kontrollen. Personalkontrollen har således enligt kommissionens mening fyllt en viktig uppgift till skydd för rikets säkerhet. Däremot finns det skäl att ställa sig kritisk till att många befattningar som torde varit av begränsad betydelse för rikets säkerhet kommit att omfat- tas av regleringen. Det gäller i synnerhet situationen under 1950- talet då även icke hemliga entreprenadarbeten för totalförsvarets räkning förutsatte personalkontroll. Än mer finns det anledning att kritisera att utlämnande myndighet särskilt i sin praxis stundom gjorde synnerligen långt- gående tolkningar av begreppet sakligt grundade skäl för miss- tanke om medlemskap i en ytterlighetsorganisation. Härigenom kom personer på grund av tämligen osäkra uppgifter om tidigare engagemang i eller familjeanknytning till det mer eller mindre generellt att bedömas som opålitliga. Även om denna rättstillämpning i viss mån låter sig förklaras av den kommu- nistskräck som präglade dessa årtionden av det , måste den bedömas som högst otillfredsställande. I de undantagsfall då säkerhetspolisen höll samtal med personen i fråga, avskrevs miss- tankarna om opålitlighet, och detta även då det stod klart att per- sonen i fråga var aktiv kommunist. Liknande slutsatser drogs för övrigt av säkerhetspolisen och då dessa myndigheter undersökte den medborgerliga pålitligheten hos anställd militär personal med nazistiskt förflutet. Ansvaret för denna situation kan emellertid inte läggas enbart på säkerhetspolisen och utlämnande myndighet. De myndigheter som begärt personalkontrollen torde alltför ofta ha tagit ett utlämnande av uppgifter om politisk belastning som belägg för att personen i fråga var olämplig för en säkerhetskänslig befattning och underlåtit att göra en självständig prövning av om så kunde anses vara fallet. Det fanns inom säkerhetspolisen tankar på att låta registerutdragen åtföljas av kommentarer för att göra myndigheterna bättre rustade att ta ställning till betydelsen av de utlämnade uppgifterna. Så blev dock inte fallet. Det dröjde ända innan det i prakti- ken blev så att den kontrollerade fick tillfälle att yttra sig över upp- gifter som avsågs att lämnas ut (annat än då det rörde sig om be- gångna brott). Ett skäl härtill torde ha varit att säkerhetspolisen inte ansåg sig berättigad att kommunicera uppgifter som skulle kunna avslöja innehållet i de av regeringen meddelade kvalificerat hemliga föreskrifterna. Den kommunikationsprincip som på andra håll inom förvaltningen anses som en avgörande rättssäkerhetsgaranti har alltså först kommit att tillämpas i dessa sammanhang. Om säkerhetspolisen och utläm- nande myndighet getts möjlighet att bereda de kon- trollerade insyn i en eller annan form, hade enligt kommissionens mening i många fall rättsförluster för enskilda kunnat undvikas.205 Säkert hade det även bidragit till öka allmänhetens tilltro till perso- nalkontrollsystemet. 205 Justitieminister konstaterade vid en utfrågning inför KU att författnings- texten i 13 § personalkontrollkungörelsen stod i dålig överensstämmelse med praxis; KU 1986/87:33.