sou · GQB393d2 · 2003-01-01 00:00:00 — Det skall dock framhållas att VPK inte utpekas på annat sätt än som exempel på lokalt kommunistparti. noteras också att par- tiet framstått som ett nationellt kommunistiskt parti med demokratisk inriktning. 246Sektions- och rotelchefskonferens i 16-19.5.1972, protokoll, s. 26, 29, 5:720/6, vol. 247Protokoll från regionskonferens , 11/9-13/9 1972, 5:720/6, vol. 248Protokoll fört vid konferens i 3-5.10.1972 angående uppföljning av samhällsom- störtande verksamhet i , 5:720/6, vol. 249Redogörelse för extremistisk verksamhet. Kvartalsöversikt 2/76, 5:721 d, vol. antisovjetiska hållning hårt kritiserats av av den s.k. Flammangrup- pen. Följande år kunde man så rapportera att Flammanfa- langen bildat ett eget parti och att de ledande i det nya partiet gästat den sovjetiska ambassaden. De nyleninistiska grupperna med i spetsen observerades men utan att uppfattas som ett allvarligt hot.250 Tendensen för tiden är alltså att säkerhetstjänsternas observans på de teoretiska skiljaktigheterna inom partiet ökade. En möjlig förklaring är att de hemliga förteckningarna över organisa- tioner som säkerhetspolisen skulle ägna särskild uppmärksamhet var upprättade med utgångspunkt i partiernas deklarerade stånd- punkter, inte någon hävdvunnen uppfattning om farlighet. Ville man införa VPK på listan gällde det därför att visa antingen att programmet ifrågasattes av viktiga grupper eller att det höll på att förändras i antidemokratisk eller antinationell riktning. Mindre in- tressanta förklaringar, som generationsskifte inom säkerhetstjäns- terna, kanske är lika troliga. Det måste också påpekas att källmate- rialet väsentligt breddas genom att protokollen från olika former av interna sammankomster då tillkommer. Detta kan givet- vis ha bidragit till att bilden ter sig mer nyanserad . Eftersläpning och ointresse framstår som de mest framträdande dragen i säkerhetstjänsternas bedömningar av den kommunistiska programdebatten. Eftersläpningen framträder tydligt i bedömning- arna av de nya ideologiska signaler som utgick års kon- gress i samband med att C. H. valdes till partiordfö- rande. Bedömningen att omsvängningen bara var ett taktiskt spel behöver i och för sig inte ha saknat allt verklighetsunderlag, det fanns antagligen partimedlemmar som såg saken så,251 men den för- bisåg helt de tendenser till omprövning av gamla ståndpunkter som funnits sedan krigsslutet, fått ny näring genom händelserna 1956 och blommat ut i den intensiva debatten . 250Redogörelse för extremistisk verksamhet. Kvartalsöversikt 4/76, 5:721 d, vol. 15; Redogörel- se för extremistisk verksamhet. Årsöversikt 1977, 5:721 d, vol. 251Se om detta intervju med i C. H. , Kommunister. 1980, s. 316: Men vad som gjorde dom här åren och kanske även de- batten före så besvärliga vare att det inom partiet [] fanns dom som upplevde den diskus- sion som fördes helt enkelt som en slags legitimering av partiet. Dom trodde att det gällde att framställa oss som litet mera demokratiskt pålitliga och tyckte att det var en bra taktik dom här nyheterna. Den socialistiska förnyelsen det lät ju fint, det var en bra taktik, det var skickligt o.s.v. Möjligen bestod den viktigaste eftersläpningen i att det dröjde så länge innan övervakarna övergav föreställningen om SKP som en ideologiskt homogen organisation. Även om det tvivel på det sovjetiska mönstret som börjat gro inom partiet 1956 till en början utvecklades långsamt borde det åtminstone ha varit fullt synligt. dröjde det till 1966 innan en rapport inkom som på all- var tog upp motsättningarna inom partiet. Eftersläpningen hängde i sin tur samman med den påtagliga brist på intresse som säkerhetstjänsterna – åtminstone – visade för kommunisternas ideologiska debatter. Ändå handlade de ju om ur säkerhetssynvinkel viktiga saker. När kommunisterna de- batterade frågorna om vägen till socialismen, proletariatets diktatur och den proletära internationalismen så var det ju faktiskt sin egen samhällsfarlighet som de försökte definiera. Hur skall man förklara att säkerhetstjänsterna var så pass ointresserade av detta? En möjlig förklaring kan vara att man tänkte sig att de farligaste individerna hade sin inställning klar och struntade i kongressernas vridande och vändande på allsköns filosofiska gåtor. En viktig och beståndsdel i säkerhetstjänsternas bedömning av de svenska kommunisterna som säkerhetshot är tanken att partiet rymde ett antal obotliga fanatiker som var en fara för landet även om partiet som helhet inte var det. Den tanken finns i försvarssta- bens analys liksom i . Tanken är att alltså att koncentrationen av sabotörer, spioner och potentiella femtekolonnare är större bland SKP-medlemmar än i någon annan urskiljbar grupp i samhället. Att partiets program ändras i ena eller andra riktningen förändrar inte den saken, åtmin- stone inte i brådrasket. Därför var det viktigare att fortsatta samla in personuppgifter om kommunister än att följa med i den interna debatten om en svensk väg till socialismen. En annan förklaring till ointresset kan var föreställningen om partiet som en fasad för en hemlig verksamhet; föreställningen att precis som partiet själva arbetade genom täckorganisationer som fredsrörelsen eller svensk-sovjetiska sällskapet så var det själv en täckorganisation för den dolda, illegala, Moskvastyrda kommunis- men. Som tidigare framgått finns i materialet inget klart avstånds- tagande från tesen om den illegala organisationen förrän med . Vidare kan det möjligen ha förefallit tillräckligt att notera att so- lidariteten med bestod. Den var under det år det centrala elementet i hotbilden och andra inslag i den ideologiska bilden kan ha förefallit var av sekundärt intresse. En ny bild i bedömningen av partiets programdebatter framträ- der efter 1969. Då är det personalkontrollkungörelsen och dess till- lämpningsföreskrifter (HT 16) som anger vilka grupper som skall övervakas. De kriterier som gäller avser just partiets uttalade syf- ten. Enbart grupper som syftar till att med våld omstörta den lagli- ga ordningen skall övervakas. VPK hamnade utanför listan över sådana organisationer som skulle särskilt granskas. Men det innebar inte att intresset för parti- et helt upphörde. I interna debatter inom säkerhetspolisen fram- trädde tvärtom ett klart intresse för de teoretiska skiljaktigheterna inom partiet och från olika håll vill man visa att ställ- ning alls inte är säker. Nyleninismen uppmärksammas och på sina håll anses den motivera övervakning. Någon sådan kom dock inte till stånd. Den påtagliga inkonsekvensen i att den fortfarande Sovjettrogna Norrbottenfalangen och sedermera APK inte förs upp på listan påtalas inom organisationen. Det besked man får nöja sig med är att de ändå kan övervakas i kraft av kontaktprincipen. Som framgått var säkerhetstjänsternas intresse för SKP:s ideologis- ka utveckling för det mesta ganska svalt. Däremot var intresset för att samla in personuppgifter om medlemmar och sympatisörer all- tid starkt. Det är betecknande att rapporterna från partikongres- serna ägnar betydligt större utrymme åt att redovisa vilka som valts till olika förtroendeposter än att redovisa debatterna. De direktiv som låg till grund för registreringen av kommunister meddelades i cirkulär från Statpolisintendenten . Därmed återupptogs den verksamhet som legat nere . Syftet med övervakningen var att bekämpa spioneri, sabotage, olovlig underrättelseverksamhet och andra därmed jämförliga brott. Den skulle dock icke riktas mot politiska partier såsom så- dana. Denna inskränkning kunde dock inte ses som ett förbud mot övervakning av partier eftersom direktiven även underströk att övervakningen måste rikta sig mot organisationer, vilka kunna misstänkas för sådana brott eller kunna antagas i ett kritiskt läge komma att intaga en hållning, varigenom rikets säkerhet sättes i fara. För SKP:s del innebar detta att partiet fick övervakas om det kunde misstänkas för att ägna sig åt brottslig verksamhet eller för att kunna göra det. Vad gällde införande av personuppgifter i register underströk statspolisintendenten att det [f]ör undvikande av rättsförluster var av synnerlig vikt att uppgifterna var objektiva, korrekta och grundade på sakskäl. De borde lämnas med synnerlig omsorg och efter noggrann prövning. På den blankett som utgjorde underlag för registrering skulle uttryckligen noteras om vederbörande kunde misstänkas för att a)öppet eller fördolt intaga eller ha intagit ledande ställning i organisation, varom här är fråga (namngives) eller eljest i högre grad åtnjuta sådan organisations förtroende b)ha eller ha haft förbindelse med främmande makt c)utöva eller ha utövat verksamhet, som strider mot rikets sä- kerhet eller d)eljest företaga eller ha företagit åtgärd, som ur synpunkten av rikets säkerhet kan anses vara av anmärkningsvärd art. Detta kunde möjligen tolkas som att endast sådana som verkligen var misstänkta för något av detta skulle registreras. Men den tolk- ningen faller när det i en följande passus förklaras att även uppgif- ter som inte är av så kvalificerad art som de nämnda bör rappor- teras på blanketten. En sådan uppgift kan vara att vederbörande är passiv medlem eller sympatisör. Vidare framhålls i en särskild punkt att högre myndighet inte utfärdat några inskränkande direk- tiv. Registrering får sålunda ske av alla fakta och omständigheter, som polisen anser nu eller kunna få betydelse för spa- ningsverksamheten.252 Det var den s.k. behovsprincipen som styr- de verksamheten: säkerhetspolisen kunde inhämta och registrera alla uppgifter som den ansåg sig ha behov av. När polisen nu fick en chans att täppa till den lucka i registren som uppstått genom det treåriga uppehållet i övervakningen tycks den ha sett som sin uppgift att så snabbt som möjligt registrera så många kommunister och kommunistsympatisörer som möjligt. Vid de lokala statspolisavdelningarna inleddes ett omfattande arbete med att kartlägga kommunisterna i respektive distrikt. Gamla register bearbetades och samlades nya uppgifter in. Ett sätt att få in nya uppgifter var att knyta kontakter med förtroendemän inom den socialdemokratiska arbetarrörelsen och med andra som kunde veta vilka som var kommunister. I anlitades bl.a. en arbetsförmedlingsföreståndare och på andra orter 252 Cirkulär nr 1 till polismästarna i , u. arbetsförmedlingsföreståndare och på andra orter tog polisen kon- takt med lokala företagsledare. En annan vanlig arbetsmetod var att läsa kommunistiska tid- ningar. Förekommande namn markerades med rött och fördes in i registret. Särskilt givande var de vid årsskiftena förekommande ny- årshälsningarna. Från rapporterades att enbart nyårshälsning- arna för /46 upptog 4 500 namn.253 Inom SKP var man dock medvetna om att hälsningarna hade oönskade läsare och beslöt partiets arbetsutskott att hälsningar i den kommunistiska pressen skulle ha formen av kollektiva hälsningar, utan nämnande av enskilda namn.254 I praktiken kom detta emeller- tid inte att efterlevas och även senare kunde säkerhetspolisen på detta sätt inhämta namnuppgifter.255 En ännu viktigare källa till namnuppgifter var telefonkontrollen. Som framgår ovan (avsnittet Telefonavlyssning) var SKP:s hög- kvarter på under en följd av år kontinuerligt avlyssnat och utskrifterna av dessa samtal innehöll en mängd namn som ävenledes rödstreckades och fördes in i registret. Internt framhölls detta som en av de viktigaste fördelarna med telefonkontrollen.256 Med hjälp av dessa olika insamlingsmetoder kunde ett omfångs- rikt register byggas upp. innehöll polisens register upp- gifter om 430 000-450 000 personer och torde motsvarande siffra ha uppgått till ca 500 000.257 Det är dock först som det finns uppgifter om hur många av de registrerade som var kommunister. Säkerhetspolisens centralregister innehöll då över 100 000 kommunistregistreringar. Regelverket innebar alltså egentligen inga inskränkningar i fråga om vilka som skulle registreras. Men i praktiken måste ändå gränser dras; alla som öppnat Ny Dag, lyssnat på ett tal av Gus- tav eller har en SKP-medlem som granne kan ju inte re- gistreras. Men hur var det med släktingar till partimedlemmar som själva inte var medlemmar eller med personer som var anställda av partiet för att sköta till synes opolitiska uppgifter som städning, vaktmästeri eller telefoni? 253En redogörelse för arbetet med att hinna ikapp i registerarbetet finns i , Politisk övervakning och personalkontroll 1945-1969. 254SKP AU prot. 18/11 1952, , . 255För exempel på detta se , Politisk övervakning och personalkontroll 1945-1969, s. 187. 256Ulf , Politisk övervakning och personalkontroll 1945-1969. 257Sammanfattande redogörelse och historik över personalkontrollen. Statspolisintenden- tens arkiv, samrådsnämnden serie F1 vol.1. , Personalkontroll och politisk övervakning 1969-2002. Mängden insamlade uppgifter och metoden att använda nyårs- hälsningar som källa visar på en vittgående insamlingspraktik. En bild av ambitionsnivån ger några förteckningar över personer som arbetade inom i . Den tidigaste av dessa är daterad och upptar personal vid de organisatio- ner och företag som hade lokaler i , nämligen SKP, kommunistiska arbetarkommun, par- tidistrikt, SKU, Ny Dag, Arbetarkultur, Västermalms tryckeri och Klichéanstalten. Därtill kom ytterligare några under rubriken verse samt de anställda vid , 19. Denna förteckning byggdes på och förekommer i nya versioner , . De senaste ver- sionerna utgör ett sorts allmän matrikel över namn och adresser inom den kommunistiska världen i . Den redovisar samtliga som arbetade på ; inte bara politiskt och journalistiskt aktiva personer utan även sekreterare, växeltelefonis- ter, vaktmästare och städerskor. För samtliga har antecknats namn, adress, födelsedatum, och, i förekommande fall, bilnummer. För samtliga namn har också noterats ett ärendenr, d.v.s. en hänvisning till en person- eller sakakt.258 På samma sätt redovisas personal vid övriga kommunistiska or- gan i ; Arbetarkultur (som flyttat ut från ), SKV och . Vidare gavs uppgifter på personer som arbetade vid affärsföretag knutna till SKP samt på kommunistiska riksdagsledamöter och stadsfullmäk- tigeledamöter i , och , på svenskar an- ställda vid öststatsbeskickningar och deras underavdelningar, på personal vid vänskapsföreningar och på svenska kommunister som vistades i utlandet på grund av anställning eller viss utbildning. Även nyttiga adresser, bl.a. till lokaler och lägenheter som används vid kommunistmöten i och dess närhet fanns upptagna i denna till synes allomfattande matrikel för kommunist- komplexet i . Den senaste versionen omfattade sam- manlagt 52 sidor och avslutades med ett alfabetiskt register över alla förekommande namn, tillsammans cirka 260.259 Bland dessa 260 finns åtskilliga vars anknytning till SKP kan ha varit rent affärsmässig. Det gäller telefonister, sekreterare, vakt- mästare och städerskor samt även frilansande medarbetare i kom- munistpressen, inklusive tecknare. Självklart kan man förvänta sig 258Förteckning över personal vid kommunistiska högkvarteret, , , 15:111, vol nr 4, . 259Samtliga förteckningar återfinns i 15:111, vol. att många av dessa hade sympatier för partiet men uppenbarligen har det inte krävts någon särskild undersökning av den saken för att motivera en registrering. Också medlemmar av den kommunistiska ungdomsrörelsen re- gistrerades, men det är oklart i exakt vilken utsträckning. Att le- dande och aktiva ungkommunister regelmässigt registrerades är dock klart. Som exempel kan nämnas att säkerhetssektionen i Jön- 1969 skickade in registerblanketter till för sty- relsen och de aktiva inom VUF:s skolklubb på Brinellskolans gym- nasium i Växjö.260 Anknytningen till SKU/DU/VUF behövde dock inte vara sär- skild stark för att leda till registrering. I en rapport från E Hil- ding, d.v.s. telefonavlyssning, räknas ett antal namn upp på perso- ner som har nämnts i samband med DU:s verksamhet i Södertäl- je. En av dem var ännu inte registrerad vilket nu gjordes.261 Beträf- fande en annan person som också registrerades efter uppgifter från E uppges att hon inte är officiellt med i DU men har goda förbindelser med ledande kretsar inom DU.262 Deltagande i internationella sammankomster som Nordiska Ungdomsträffen, och Östersjöveckan var registreringsgrundande. Beträffande Östersjöveckan gällde detta dock endast . Någon undre åldersgräns för registre- ring fanns inte, vilket innebar att även skolbarn kunde registreras. I en PM omnämndes tre barn mellan som skulle delta i DU:s barnresa till . På handlingen har kommissarie för hand skrivit till k:e för reg + arkiv. Om registreringen också kom till stånd är oklart.263 När cirkulär nr 1 ersattes av tjänstefö- reskrift HA 30 innebar det ingen inskränkning av registrerings- grunderna. I stort överensstämmer HA 30 med cirkulär nr 1 beträf- fande grunderna för vad som skulle bedömas som intressant för säkerhetspolisen att införa i registret. fördes i de skandinaviska länderna en of- fentlig debatt om personalkontroll och registreringar. 260RPS/Säk, till RPS/Säk, 21/1 1969. Akt 15:1212/11A. 261E 3/12 1959 nr 999. Akt 15:1212/21A. 262E 6/9 1960 nr 1204. Akt 15:1212/21A. 263Nils och , till , 25/6 1957. 15:221 spec löpnr 12. Bilden av en extensiv registrering bekräftas i intervjuer med bl.a. en person som kom till säkerhetspolisen och då arbetade under Lönns ledning. Han minns att de som registrerades var bl.a. aktiva medlemmar i , personer som de- monstrerade på första maj, prenumeranter på Ny Dag och personer som besökte Kungsga- tan 84. Han sade att det inte krävdes särskilt mycket för att bli registrerad. (Anteckningar från samtal nr 128 , SÄKO.) ansågs att debatten var styrd från . Men den kunde inte hindra att frågan kom på regeringens bord. Det skedde genom att partiledare i ett brev till statsministern frågade om säker- hetspolisen registrerade personer på grund av deras politiska åsik- ter.264 Regeringen utlovade en förändring i riktlinjerna för säker- hetspolisens registrering så att denna inte fick ske enbart på grund av medlemskap i en viss organisation. fastställdes så personalkontrollkungörelsen. I dess andra paragraf slogs fast att säkerhetspolisen inte fick registrera personer enbart på grundval av deras organisationstillhörighet eller politiska sympatier.265 Därmed upphävdes såväl personal- kontrollbestämmelser som registreringsdirektiven i HA 30 från 1963.266 Tillämpningen av personalkontrollkungörelse reglera- des i särskilda hemliga tjänsteföreskrifter. Till en början var det oklart vad dessa innebar för SKP/VPK:s vidkommande. I den för- sta tjänsteföreskriften i ämnet, HT 15, som gällde från den 1 okto- ber 1969 till , stipulerades dels att ingen fick registreras enbart på grund av sin organisationstillhörighet eller politiska uppfattning, dels att personer som medverkade i rörelser som syftade till att undergräva det demokratiska statsskicket eller landets oberoende skulle registreras. Inom polisen uppfattades di- rektiven naturligt nog som motsägelsefulla. Ett klarläggande av regeringens hållning kom . Regeringen tog då ställning till sex militära personalkontrollären- den. Flertalet berörda hade viss anknytning till VPK och frågan gällde vilken betydelse detta förhållande skulle tillmätas. Kontentan av regeringens beslut var att normala partiaktiviteter inom partiet inte skulle betraktas som relevanta vid säkerhetsprövning. Däremot skulle uppgift om utbildning i något av de kommunistiskt styrda länderna betraktas som betydelsefull och följaktligen lämnas ut vid personalkontroll. Regeringens besked innebar att VPK kunde ned- prioriteras som övervakningsobjekt.267 I HT 16, RPS hemliga tjänsteföreskrifter för tillämpningen av personalkontrollkungörelsen som gällde från till , var problemet med vem som skulle registreras löst med hjälp av en uppräkning av organisationer som kunde presu- 264Ulf , Personalkontroll och politisk övervakning 1945-1969. H. till den 10/6 1966. HSC nr 233. Brevet publicerades också i Ny Dag den 17/6 1966. Akt 3:7003, löpnr 13, s.655. 266HA 30 ersattes fr o m den 1/10 1969 med HT 15. 267Ulf , Politisk övervakning och personalkontroll 1969-2002. meras vara samhällsfarliga. Medlemmar i sådana organisationer kunde registreras. VPK ingick inte i denna eller de efterföljande förteckningarna. VPK var alltså i princip inte en organisa- tion som skulle bli föremål för särskild övervakning från säkerhets- polisens sida. Införande i hemliga register betraktas som integritetskrän- kande; var synen möjligen mer i linje med ofta citerade yttrande att det är bättre med tio för många än en för litet i registren. Utlämnande av uppgifter var däremot självfallet alltid ett hot mot individen eftersom det kunde skada hans yrkes- karriär. Begäran om registerkontroll skedde i samband med tillsät- tande av tjänster som ansågs vara av betydelse för rikets säkerhet. Arbetsgivaren fick del av registeruppgifterna om personen i fråga kunde anses vara kommunist. Enligt den praxis som etablerades inom polisen betraktades den som kommunist som hade prenume- rerat på en kommunisttidning under tre av eller förekommit i en jul- eller nyårshälsning minst . Det före- kom dock även att uppgifter utlämnades om personer som var gifta med någon som långt tillbaka i tiden prenumererat på en kommu- nistisk tidning. Totalt utlämnades 26000 uppgifter om personer som var eller misstänktes för att vara kommunister under åren 1951-1969.268 Registrens uppgift var som nämnts att ligga till grund för personal- kontrollen. Till detta kom att de tänktes spela en viktig roll i en krigs- eller beredskapssituation. Vid mobilisering skulle registren ge möjligheter att se till att inga säkerhetsrisker inkallades till käns- liga uppgifter. Registren gav också praktiska förutsättningar att återuppliva specialkompanier för kommunister och andra opålitliga. fördes vid för- svarsstaben förteckningar över värnpliktiga som bedömdes som olämpliga för krigsplacering vid ordinarie förband. Sannolikt var avsikten att de skulle kunna kallas in till specialkompanier. Drygt 1500 kommunister var upptagna på dessa listor som grundade sig på uppgifter från säkerhetspolisen.269 Till detta kom att de som ansågs vara farligast fördes upp på speciella beredskapslistor i avsikt att de i ett krisläge skulle omhän- Diskussioner om utformningen av denna s.k. B-förteckning inleddes . Hur det sedan utvecklades är oklart. Dock framgår att det fick hög prioritet. förelåg en lista över 113 personer i som vid behov skulle omhändertagas. Till lis- tan hörde fotografier av de upptagna personerna och diverse upp- gifter om deras hem- och familjeförhållanden, sommarstugor och annat liknande. Där fanns också fotografier och ritningar över de- ras bostäder med tänkbara flyktvägar utmärkta. Tanken var att alla skulle hämtas av 217 för ändamålet avdelade polismän. Operationen skulle äga rum en tidig morgonstund innan någon gått till sitt arbete. I planen ingick också att en razzia mot partiet och dess täckor- ganisationer skulle sättas igång med hämtningen. Rit- ningar och fotografier som beskrev aktuella lokaler hade samman- ställts. En preliminär plan för aktionen, som skulle engagera 147 polismän och 29 bilar, hade utarbetats. B-förteckningen hölls uppenbarligen aktuell . diskuterades den på chefsnivå och då framhölls bl.a. att hämtning skulle kunna vara befogad inte bara vid krig eller krigsfara utan även vid omstörtnings- och revolutions- verksamhet. Formuleringen antyder att nyvänstern gjort sitt in- träde på listan. Att så var fallet framgår också av siffror från no- vember 1969. Siffrorna presenterades på ett föreståndarmöte i den 4 - och visar hur många från olika politiska grupper som ingick i den aktuella listan. I sin helhet såg listan ut enligt följande: VPK, 142 personer KFML, 109 Clarté, 20 FNL, 45 Sovjetutbildade, 38 VUF, 22 Ambassadanställda, 26 Övriga, 28. Detta innebär att av 430 personer som skulle omhändertas hörde något mindre än hälften till , nämligen 164 (142+22) plus större delen av de 38 Sovjetutbildade.