sou · GQB3121d4 · 2003-01-01 00:00:00 — 2.den önskade placeringen skulle medföra att betydande orga- nisatoriska eller ekonomiska svårigheter uppstår för kommunen, eller 3.det finns andra särskilda skäl. Den som har blivit placerad på en viss skolenhet skall ha rätt att gå kvar där om inte något annat följer av första stycket 2 eller 3. Det- samma skall gälla den som tagits emot i en förskoleklass och som skall fortsätta sin utbildning i . Paragrafen motsvarar till sitt sakliga innehåll till stor del nuvarande 4 kap. 6 § tredje stycket. Redaktionellt har bestämmelsen getts en annan utformning. Vidare har begreppet skolenhet införts och definierats i 1 kap. 2 §. För att det tydligare skall framgå att bestämmelsen om placering vid en viss skolenhet är tillämplig och inte bara när eleven skall börja skolan, talas om en rätt att gå i och inte om att tas emot vid en viss enhet. Materiellt ny i utformningen av bestämmelsen är punkt 3 och andra stycket. Av punkt 3 följer uttryckligen att kommunen under vissa andra omständigheter än de under punkterna 1 och 2 nämnda får frångå vårdnadshavarnas önskemål om skolenhet för sitt barn. Särskilt intresse har frågan om möjligheten att mot dennes vilja flytta en elev som misskött sig till en annan skolenhet. Utgångspunkten måste alltid vara att det stöd som en elev behö- ver skall ges på den skolenhet där eleven går. Likaså får man förut- sätta att elevernas rätt till en fullgod skolmiljö normalt alltid skall kunna lösas utan att någon annan elev tvingas bort från skolan. Dock måste det i undantagsfall kunna inträffa situationer när denna utgångspunkt kan behöva frångås. En elev som under skolgången får behov av så omfattande stödinsatser att dessa inte kan ges på elevens skola utan att det uppstår betydande ekonomiska svårig- heter för kommunen får flyttas till en skola i kommunen där detta stöd i stället kan ges. Detta kan ske även om vårdnadshavarna motsätter sig en flyttning. Eleven har nämligen, oberoende av vårdnadshavarnas inställning, rätt att få behövligt stöd. Denna elev kan då med stöd av punkten 2 flyttas till en annan skolenhet. Som alltid när det gäller att utforma stödinsatser är det väsentligt att behovet noga analyseras samt att resultatet av denna analys och de närmare övervägandena av stödets syfte och utform- ning noga dokumenteras i ett åtgärdsprogram. Att åtgärderna på detta sätt dokumenteras är väsentligt inte bara för att det skall vara möjligt att överpröva om beslutet är korrekt, utan än mer för att åtgärderna alltid måste följas upp. Stödaspekter kan säkerligen ibland även anläggas på en elev som misskött sig. Denne är sanno- likt i behov av någon form av stöd och det är inte alltid säkert att detta kan ges på elevens ursprungliga skolenhet. Frågor om stödin- satser och åtgärdsprogram har behandlats i avsnitt 10.2. Det kan sannolikt också finnas situationer då en elev som misskött sig visserligen skulle kunna få erforderligt stöd på skolen- heten, men hänsynen till övriga elevers rätt till en trygg skolmiljö tvingar skolan att flytta eleven till en annan skolenhet. Detta kan då ske med stöd av punkten 3. Avgörande måste vara att det inte finns några andra sätt att ge övriga elever en acceptabel skolmiljö. För att avgöra detta krävs en samlad bedömning av alla relevanta omstän- digheter i det enskilda fallet varvid särskilt måste beaktas möjlig- heten att genom andra, för den berörda eleven, mindre ingripande åtgärder nå det eftersträvade resultatet. Att tvångsvis flytta ett barn från den skola där det går är en ingripande åtgärd. Det är därför angeläget att framhålla att tvångs- vis flyttning av en elev till en annan skolenhet därför att denne missköter sig bara får tillgripas när andra insatser har prövats. Om inte dessa förutsättningar är uppfyllda, kan särskilda skäl inte före- ligga. Föreskrifter om att beslut enligt punkten 3 kan överklagas finns i 20 kap. 7 § 7. Vid fråga om tillfälliga åtgärder finns föreskrifter i 3 kap. 4 § som ger rektor möjlighet att vidta sådana åtgärder för att tillförsäkra eleverna trygghet och studiero och för att komma till rätta med en elevs uppträdande i skolan. Bestämmelsen i andra stycket första ledet anger att den som blivit placerad på en viss skolenhet har som huvudregel rätt att få gå kvar där. Bestämmelsen i andra stycket andra meningen innebär att om en elev tagits emot av en kommun i en förskoleklass vid en viss skolenhet skall denna elev också få gå i skolenhetens grundskola eller – om grundskola inte finns vid skolenheten – den grundskola till vilken förskoleklassen är knuten. Denna princip gäller parallellt med närhetsprincipen som kommer till uttryck i paragrafens första stycke 1. Närhetsprincipen innebär att elever, oavsett om önskemål härom framställts eller ej, har rätt att bli placerade i en skola nära hemmet. Kommunen skall redan vid fördelningen av elever till förskole- klassen planera så att förskoleelevens föreskrivna rätt till plats i aktuell grundskola kan tillgodoses utan att annan elevs berättigade krav på en plats nära hemmet åsidosätts. Elever i den offentliga har rätt till kostnadsfri skolskjuts från den plats där eleven är bosatt till den plats där utbildningen bedrivs om sådan skjuts behövs med hänsyn till färdvägens längd, trafikförhållandena, funktionshinder hos eleven eller någon annan särskild omständighet. Denna rätt gäller dock inte elever som 1.väljer att gå i en annan skolenhet än den där kommunen annars skulle ha placerat dem, eller 2.går i en annan kommuns grundskola med stöd av 8, 9 eller 10 §. Elevens hemkommun skall ombesörja att skolskjuts anordnas enligt En elev som med stöd av 8 § går i en annan kommuns grundskola och som på grund av skolgången måste övernatta i den kommunen har rätt till skolskjuts mellan den tillfälliga bostaden och den plats där utbildningen bedrivs under samma förutsättningar som gäller för elever som är hemmahörande i kommunen. Den kommun som anordnar utbildningen skall ombesörja att sådan skolskjuts kommer till stånd. Kommunens kostnader för detta skall ersättas av elevens hemkommun. I nuvarande skollag finns bestämmelserna om skolskjuts i 4 kap. 7 § första, tredje och fjärde styckena. Lydelsen i den nu föreslagna paragrafen skiljer sig från dessa föreskrifter i flera avseenden. För att göra bestämmelsen tydligare har preciserats att rätten till skolskjuts avser transport från den plats där eleven är bosatt och den plats där utbildningen bedrivs. Mer än en bostadsadress kan inte ligga till grund för bedöm- ningen av rätten till skolskjuts. Elever som är folkbokförda i kommunen skall anses bosatta på den adress där de är folkbok- förda. Frågan om var ett barn skall folkbokföras behandlas utförligt i kommentaren till 21 kap. 2 §. Inte heller medför bestämmelsen en rätt att få skolskjuts från en kommun till en annan annat än i situationer som avses i 7 § tredje stycket. Föreskriften heller en rätt för alla skolskjuts- berättigade att bli upphämtade och avsatta utanför bostaden. Kommunen har möjlighet att organisera sin skolskjuts- verksamhet med gemensamma uppsamlingsplatser. Vid utform- ningen av detta system skall hänsyn tas till de i paragrafen nämnda omständigheterna. Till exempel trafikförhållanden och eventuella funktionshinder måste beaktas så att ingen skolskjutsberättigad får oacceptabla förhållanden när det gäller att ta sig till hållplatsen. Om huvudmannen förlägger delar av utbildningen till annan plats än den skolenhet där eleven är mottagen skall bedömningen av om rätt till skolskjuts föreligger göras utifrån elevernas möjligheter att ta sig till denna plats. Vidare har utformningen anpassats till att skolskjuts skall vara en rättighet för den enskilde eleven som denne skall kunna driva igenom, ytterst genom förvaltningsbesvär. Beslut i fråga om skol- skjuts kan enligt den föreslagna bestämmelsen i 20 kap. 2 § 3 över- klagas till allmän förvaltningsdomstol. I andra stycket punkten 2 har slutligen har gjorts tydligt att en elev som går kvar i sin gamla hemkommuns grundskola med stöd av bestämmelsen i 10 § inte heller har rätt till skolskjuts. Föreskriften i tredje stycket innebär inte några materiella föränd- ringar i förhållande till nuvarande bestämmelser. Lydelsen har ändrats i syfte att göra innebörden lättare att förstå. Eftersom skol- skjuts inte ingår i de utbildningskostnader som ersätts enligt 14 § har här tagits in ett särskilt stadgande om hemkommunens ersätt- ningsskyldighet. En kommun som i sin grundskola har en elev från en annan kommun skall ersättas för sina kostnader för elevens utbildning av elevens hem- kommun om elevens skolgång i kommunen grundar sig på 8 eller 10 § andra stycket. Även i situationer som avses i 9 § har kommunen rätt till ersätt- ning. Om inte de berörda kommunerna kommer överens om annat skall ersättningen bestämmas med hänsyn till kommunens åtagande och elevens behov efter samma grunder som hemkommunen tillämpar vid fördelning av resurser till de egna grundskolorna. Om en elev har ett omfattande behov av särskilt stöd, är hemkommunen inte skyldig att lämna bidrag för det särskilda stödet, om betydande ekonomiska svårigheter uppstår för kommunen. Bestämmelser om interkommunal ersättning finns på flera ställen i skollagens grundskolekapitel. Här har de sam- manförts i en paragraf. Till sitt sakliga innehåll motsvarar den nu föreslagna bestämmelsen vad som redan gäller beträffande motta- gande på grund av personliga skäl och rätten att gå kvar även årskurs 9 om man flyttar från kommunen i årskurs 8. Även skyl- digheten att betala för de särskilda utbildningarna är överförd från den nuvarande regleringen. En kommun är normalt skyldig att i sin grundskola ta emot de barn i kommunen som har rätt till grundskoleutbildning. av bestämmelserna i detta kapitel kan dock även andra elever än dessa ha rätt att gå i en kommuns grundskola. För vissa av dessa föreskrivs i denna paragraf en skyldighet för deras hemkommun att utge ersättning för utbildningskostnaderna till skolkommunen. Ersättningen skall beräknas enligt självkostnaden och skall motsvara den mottagande kommunens faktiska kostnader för elevens utbildning. Det är en viktig princip att det inte skall kosta kommunens innevånare något för att kommunen är skyldig att i sin grundskola ta emot elever från andra kommuner. Av det sagda följer att för sådana särskilda utbildningar som avses i 8 § andra stycket måste utgående statsbidrag beaktas när skolkommunens kostnader för utbildningen beräknas. Bestämmelsen i första stycket föreskriver att det är den motta- gande kommunens kostnader som skall ersättas. Eftersom situatio- nerna kan variera mycket är det inte möjligt att i författningstext precisera hur beräkningen av denna skall gå till. Självfallet är det bästa att berörda kommuner kan komma överens om hur ersätt- ningen skall beräknas. För de fall där detta inte är möjligt borde det vara en angelägen uppgift för alla kommuner att gemensamt finna en metod att lösa sådana tvister utan att behöva låta allmän domstol avgöra det berättigade i anordnarkommunens krav. Som framhållits i avsnitt 12 har kommittén erfarit att avser att föra samtal med kommunerna om hur de gemensamt kan lösa ersättningsfrågorna. Föreskriften i andra stycket avser ersättning för elever som en kommun har tagit emot i sin grundskola enligt bestämmelsen i 9 §. Föreskriften motsvara helt vad som anges i det senare ledet av nuvarande 4 kap. 8 a §. En enskild grundskola skall vara öppen för alla elever som har rätt till utbildning i den offentliga , om inte annat följer av andra eller tredje stycket. En enskild grundskola får begränsa sin verksamhet till –vissa årskurser, –utbildning för elever som är i behov av särskilt stöd, – utbildning som är speciellt anpassad för vissa elever enligt föreskrifter som meddelas av regeringen. En enskild grundskola är inte skyldig att ta emot eller ge fortsatt utbildning åt en elev, om det skulle medföra betydande organisato- riska eller ekonomiska svårigheter för skolan. Grunderna i 15 § finns i 9 kap. nuvarande skollag. En fristående skola skall vara öppen för alla, godkännandet kan omfatta enbart vissa årskurser och skolan behöver inte ta emot elever som medför betydande organisatoriska eller ekonomiska svårigheter för skolan. I första stycket anges att en enskild skola skall vara öppen för alla. I propositionen 1995/96:200 s. 70 slås fast att Med att vara öppen för alla menas att skolan i mån av plats skall ta emot alla som söker dit. Det får inte finnas något krav på t.ex. etniskt ursprung eller församlingstillhörighet för att få komma ifråga som elev vid en skola. I kravet på öppenhet ligger också att skolan vid fler sökande än det finns platser tillämpar sådana urvalsregler som inte sätter öppenheten åt sidan. Exempel på urvalsregler som kan accepteras är anmälningsdatum och geografisk närhet. Av andra stycket framgår att verksamheten kan begränsas till vissa årskurser vilket motsvarar nuvarande bestämmelse i 9 kap. 2 § tredje stycket skollagen. I övrigt är bestämmelserna i andra stycket nya. Avsikten är att en enskild skola skall kunna specialisera sin verksamhet till elever i behov av särskilt stöd eller, enligt föreskrifter som meddelats av regeringen, till en särskild elevgrupp som kräver en särskilt anpas- sad utbildning eller organisation. Exempel på sådana anpassningar i en skola är: att hänvisa elever till behandlingshem eller skoldaghem (nuvarande 5 kap. 5 § grundskoleförordningen) för längre eller , att inrätta klasser för elever med särskilda behov. t.ex. för elever med dyslexi, autism, hörselnedsättning (nuvarande 5 kap. 5 § grundskoleförordningen), justeringar i timplanen för att möjliggöra tvåspråkig under- visning eller undervisning på engelska (nuvarande 2 kap. 7 och 8 §§ grundskoleförordningen). kan en fristående skola ta hänsyn till färdighetsprov i musik eller dans vid antagning till en fristående skola (1 a kap. 3 § förordningen om fristående skolor). Tredje stycket innebär ett undantag från huvudprincipen att en elev som behöver särskilt stöd i första hand skall få detta vid den skola, eller fristående, som han eller hon vill gå i (1996/97: UbU4 s. 7). Under de förutsättningar som anges i bestämmelsen kan en enskild skola, likaväl som en skolenhet, neka att ta emot en elev. För att skolan skall kunna göra detta måste dock svårig- heterna vara betydande. Om kommunen är beredd att betala kan en enskild skola inte åberopa ekonomiska svårigheter. Bestämmelsen har förtydligats i förhållande till nu gällande bestämmelse genom att det uttryckligen anges att ovanstående även gäller en elev som under sin fortsatta skolgång får betydande svårigheter och kommunen får betydande ekonomiska kostnader. Om det inte finns plats för alla sökande till en enskild grundskola, skall urvalet ske efter grunder som är godkända av . Bestämmelsen har ingen direkt motsvarighet i nuvarande reglering. I praktiken prövas urvalsprinciperna av i anslutning till ansökan om godkännande eftersom en fristående skola skall vara öppen för alla enligt 9 kap. 2 § nuvarande skollag. För varje elev vid en enskild grundskola lämnas bidrag av hemkom- munen. Bidraget skall bestämmas med hänsyn till skolans åtagande och elevens behov efter samma grunder som kommunen tillämpar vid fördelning av resurser till de egna grundskolorna. Om en elev har ett omfattande behov av särskilt stöd, är kommunen inte skyldig att lämna bidrag för det särskilda stödet, om betydande ekonomiska svårigheter uppstår för kommunen. Kommunen har rätt till insyn i skolans verksamhet. Kommunens skyldighet enligt första stycket gäller inte om stats- bidrag lämnas för en utlandssvensk elevs utbildning. avser en asylsökande elev eller annan elev som vistas i under liknande omständigheter, skall kommunen betala det belopp som regeringen har föreskrivit särskilt. Första stycket är oförändrat i förhållande till nuvarande bestämmel- ser i 9 kap. skollagen. Andra stycket reglerar kommunens rätt till insyn som är nära förbunden med bidragsbestämmelserna. Enligt propositionen 1995/96: 200 s. 58 är kommunens rätt till insyn en förutsättning för att kommunen skall kunna göra en rättvis bedömning av skolans bidragsbehov grundat på skolans åtagande och elevernas behov. Insynen är också en garanti för att kommunens medel för utbildning används för avsedda ändamål. Tredje stycket motsvarar nuvarande bestämmelser i 9 kap. om rätt till bidrag för dessa elever. Fritidshemmet kompletterar utbildningen i och skall erbjuda eleverna en meningsfull fritid och stöd i utvecklingen. En elev skall erbjudas utbildning i fritidshem i den omfattning som behövs med hänsyn till elevens eget behov eller vårdnadshavarnas för- värvsarbete eller studier. Fritidshem skall tillhandahållas eleverna den del av dagen då de inte går i och under lov. Fritidshem skall tillhandahållas till och med vårterminen det år eleven fyller . För elever från och med kan öppen fritidsverksamhet erbjudas istället för fritidshem. Första stycket anger att fritidshemmet kompletterar utbildningen i den skolform eleven går i. Detta gör fritidshemmet dels genom att stödja det arbete eleverna bedriver i skolan, dels genom att ge eleverna andra erfarenheter och kunskaper än de normalt får i skolan. Andra stycket motsvarar nuvarande bestämmelser i 2 a kap. 6 § första stycket och 2 § andra stycket sista meningen. Det innebär att tillträde till fritidshem är beroende av barnets behov eller familjens förhållande. Fritidshem skall tillhandahållas den del av dagen då eleverna inte går i och under lov. Tredje stycket om åldersgränsen uppåt för rätt till fritidshem finns i 2 a kap. 1 § tredje stycket nuvarande skollag. Kommitténs förslag har anpassats till den praxis som utvecklats innebärande att eleverna inte successivt skall behöva lämna fritidshemmet alltefter- som de fyller . Förslaget om att fritidshem skall tillhandahållas till och med vårterminen det år eleven fyller understryker också den verksamhetsmässiga integration mellan skolan och fri- tidshemmet som eftersträvas. Genom den föreslagna regleringen hålls elevgrupperna samman med den trygghet detta innebär. Bestämmelsen om öppen fritidsverksamhet för elever finns i 2 a kap. 2 § andra stycket nuvarande skollag och har överförts oförändrad. Den öppna fritidsverksamheten och möjlig- het till familjedaghem i stället för fritidshem regleras i 17 kap. Plats i fritidshem skall erbjudas vid eller så nära elevens grundskola som möjligt. En elev har dock alltid rätt att gå i ett fritidshem som anordnas av hemkommunen. För plats i fritidshem får en kommun ta ut skäliga avgifter enligt grunder som kommunen bestämmer. En kommun som i sitt fritidshem har en elev från en annan kommun har rätt till ersättning på motsvarande sätt som anges i 14 §. Utgångspunkten är att huvudmannen för skolan där eleven går skall erbjuda fritidshem vilket innebär att både offentliga och enskilda huvudmän är skyldiga att erbjuda verksamheten. För redan befintliga fristående skolor är åtagandet frivilligt. Detta anges i övergångsbestämmelser. I första stycket anges att fritidshem skall erbjudas vid eller så nära elevens skola som möjligt. Detta är en grundförutsättning för den eftersträvade verksamhetsmässiga integrationen. Det kan dock finnas situationer, t.ex. på grund av avstånd och möjligheter till skjuts eller kamratrelationer på övrig fritid, då det för eleven själv och dennes vårdnadshavare är lämpligare, eller kanske t.o.m. nödvändigt för att kunna nyttja erbjudandet, med en plats i ett annat fritidshem som kanske ligger närmare hemmet eller på annat sätt bättre till. I sådana fall bör vårdnadshavarnas önske- mål naturligtvis beaktas så långt detta är möjligt. I andra stycket anges att kommunen får ta ut skäliga avgifter för plats i fritidshem. Tredje stycket tar sikte på situationer när elever går i en annan kommuns grundskola och i fritidshem anknutet till den grundsko- lan. Av bestämmelsen framgår att hemkommunen på samma sätt som enligt 14 § är skyldig att betala ersättning för en elevs plats i en annan kommuns fritidshem. Ett enskilt fritidshem får ta ut avgifter enligt samma grunder som elevens hemkommun tillämpar i sina fritidshem. För varje elev i ett sådant fritidshem skall bidrag lämnas av hemkommunen enligt samma grunder som anges i 17 §. Bidraget minskas i förekommande fall med det belopp som huvudmannen får ta ut i avgift. Bestämmelsen är ny för enskilda fritidshem och överensstämmer med vad som gäller för förskolan, se 5 kap. 15 §. Bestämmelser om familjedaghem och öppen fritidsverksamhet finns i 17 kap. Grundsärskolan skall ge elever med utvecklingsstörning en till varje elevs förutsättningar anpassad utbildning som så långt det är möjligt motsvarar den som ges i . Grundsärskolans utbildning skall också ligga till grund för fortsatt utbildning. Här anges grundsärskolans särskilda syfte. Paragrafens första led motsvarar 6 kap. 1 § nuvarande skollag med den ändring som den nya skolformen grundsärskolan föranleder. Övergripande mål finns i 1 kap. och i läroplanen. För undervisningen i olika ämnen och ämnesområden gäller målen i kursplanerna. Detta framgår av 3 §. I paragrafens andra led framhålls att grundsärskolan också ligger till grund för fortsatt utbildning. Grundsärskolan skall ha nio årskurser. Utbildningen i varje årskurs skall bedrivas under ett läsår, vilket består av en hösttermin och en vårtermin. Grundsärskolan omfattar utbildning i ämnen eller inom ämnes- områden, eller en kombination av dessa. Utbildning inom ämnes- områden är avsedd för elever som inte kan tillgodogöra sig hela eller delar av utbildningen i ämnen. En elev i grundsärskolan skall ha en individuell studieplan för utbildningen. Denna skall utarbetas tillsammans med eleven och vårdnadshavaren och beslutas av rektorn. Av planen skall framgå den inriktning elevens utbildning skall ha. Planen skall omprövas minst en gång per läsår. Första styckets första mening motsvarar delvis 6 kap. 3 § i nuvarande skollag. Antalet årskurser anpassas till vad som gäller för grund- skolan med de möjligheter till extra läsår som anges i skolplikts- kapitlet. Begreppet årskurs är nödvändigt bl.a. för att kunna ange den position i systemet där en elev befinner sig, t.ex. för att ange när betyg (eventuellt) skall sättas eller när rätt till fortsatt skolgång under vissa förutsättningar skall prövas. Eftersom det tar olika för olika elever att uppnå målen, kan dessa positioner inte knytas till hur länge eleven har gått i grundsärskolan. I stället används begreppet årskurs. Det ankommer på de professionella i skolorna att lokalt fastställa vad som skall läras ut under en viss årskurs. Detta begrepp står således inte för något nationellt fast- ställt innehåll i utbildningen. Andra stycket anger den nya grundsärskolans innehåll. Den nuva- rande obligatoriska särskolans uppdelning i grundsärskola och träningsskola ersätts på så sätt att grundsärskola föreslås täcka hela det nuvarande begreppet obligatoriska särskolan och att det inom den nya grundsärskolan skall finnas två inriktningar: utbild- ning i ämnen och utbildning inom ämnesområden. möjligt för en elev att på ett flexibelt sätt kombinera de olika inriktningarna allt efter elevens förutsättningar och behov. Denna möjlighet kan också bidra till integration inom den nya skolfor- men. Beslut om inriktningen av en elevs utbildning inom den före- slagna grundsärskolan skall enligt tredje stycket dokumenteras i en individuell studieplan som skall omprövas minst en gång per läsår. Planen skall grunda sig på i huvudsak pedagogiska bedömningar. Därför föreslås här att den skall beslutas av rektor. Undervisningstiden skall för varje elev vara minst . Om inte annat följer av denna lag eller av föreskrifter som meddelas av regeringen, skall undervisning ges 1.i följande ämnen: bild, engelska, hem- och konsumentkunskap, idrott och hälsa, matematik, musik, natur- och samhällsorienterande ämnen, slöjd samt svenska eller 2.i följande ämnesområden: estetisk verksamhet, kommunikation, motorik, vardagsaktiviteter och verklighetsuppfattning.