sou · GQB387d1 · 2003-01-01 00:00:00 — Trots att mili- tärt stod starkare än någonsin var käns- lan av hot försvagad. Blocken kommunicerade trots allt med var- andra på ett annat sätt . Den amerikanske presidenten återuppväckte retorik (evil empire) men hans politik innebar inte bara konfrontation och isolering. 1984 accepterade Vita huset att inleda förhandlingar med Sovjet- unionen som även omfattade SDI (Stjärnornas krig). glasnost och perestrojka var inte entydigt framkallade av västlig mili- tär konfrontationspolitik. Avspänningstrevarna, nedrustningsför- handlingarna och inte minst Helsingforsöverenskommelsen 1975, som gav oppositionella strömningar inom ökat ut- rymme, bidrog till att frigöra de tendenser till självdestruktion och legitimationsförlust som låg latenta i det kommunistiska systemet. Med viss rätt kan sägas att som framtidsprojekt ald- rig hämtade sig från det slag som Chrustjovs tal på 20:e partikon- gressen 1956 inneburit. 5.2.5Röd våg blir grön våg 1973-1982 Vänstervågen börjar avtona åren 1973/74, den röda vågen övergick temporärt i en grön.51 präglades av frågor som miljövård, kärnkraft och anti-industrialism. En ny konfliktdimension ekologi- tillväxt framträdde i politiken, bildades, jämställdhets- frågan mellan könen blev ett centralt politiskt tema. Medan den s.k. bokstavsvänstern mer eller mindre försvinner från offentligheten efter slut , har VPK vissa framgångar under den nye partiledaren . VPK framträdde som både kvin- novänligt och miljövänligt, men knappast som ett allvarligt hot mot det kapitalistiska samhället. Den utbrytning av norrbottenkommu- nisterna som skedde 1977 (APK) sände heller inte några socialis- tiska orospilar genom . Den nya mjuka tidsandan miss- gynnade tillväxtorienterade partier som socialdemokratin och mo- deraterna. trädde fram som det största oppositionspartiet och kunde rida på oron för miljön och kärnkraften. bryts det socialdemokratiska maktinnehavet ; en sexårig borgerlig regeringsperiod präglad av splittring (kärnkraftsfrågan) följde. Den socialliberala samförståndsanda som etablerats under 1950- talet (och som ibland kallats ideologiernas död), förblev i stort sett oantastad . När socialdemokratin ånyo blir öppet antikommunistisk flyttade sig partiet ideologiskt åt höger. Ett parti kan knappast föra en obeveklig kamp mot kommunisterna och förespråka socialiseringsåtgär- der. Likaledes anslöt sig högern oförbehållsamt till den antifascis- tiska konsensus som etablerats vid krigsslutet, vilket innebar att partiet flyttade sina ideologiska bopålar vänsterut, mot politikens liberala mitt. Det konservativa idéarvet, knutet till föreställningar om hierarki och nationell gemenskap, dumpades överbord. Socialdemokraterna återvände till makten och innehade regeringsmakten , dock utan att själva kunna prägla skeendet i större utsträckning. 51 Den gröna vågen nådde dock aldrig samma styrka som de föregående. Opinionsklimatet hade en blandad karaktär: kvardröjande radikalism, miljöopinion och be- gynnande nyliberalism. Borgerligheten hade under den radikala vågen 1968-1973 varit en allmän slagpåse. Men trots att den var nedtryckt i offentligheten hade den fortfarande ett avgörande inflytande över ekonomin och andra samhällsinstitutioner inriktade sig borgerliga institutioner som SAF på att återerövra en plats i offent- ligheten för en borgerlig opinionsbildning. Bokförlag, forsknings- institut och propagandacentraler skapades, som gav ett nytt ut- rymme för liberala idéer. I kom till makten, i . 1980-talets tidsanda präglades av en nyliberal, antietatistisk tendens (högervåg). Den keynesi- anska interventionsstaten beskrevs som överspelad. Planhushåll- ningstänkandet var dött, hotet från den radikala vänstern hade i stort sett upphört. blev tidens motto. De borgerliga par- tierna gjorde ett kraftfullt försök att rycka till sig makten, men misslyckades, trots de högervindar som blåste. 5.2.7Brytningar i ett liberalt spektrum 1991-2000 1980-talets nyliberala högervåg räckte till att föra de borgerliga par- tierna till makten . I motsats var man nu på bor- gerligt håll inriktad på att ge en ny fördelningspolitisk pro- fil. Den ekonomiska recessionen, bankkriser och fallissemang i byggnads- och fastighetsbranschen gjorde emellertid att regeringen tvingades ägna sina krafter åt ekonomisk krishantering. Socialde- mokratin kunde återvända till makten utan några reform- löften; det enda den behövde göra var att lova att återupprätta ba- lansen i ekonomin. hade hotet från vänster sjunkit undan. förklarade den amerikanske presidenten och sovjetledaren det för avslutat vid ett möte i . skulle nynazistiska grupper göra sig hörda, något som framkallade starka reaktioner. Antinazismen hade, trots att den pe- riodvis överflyglats av antikommunismen, förblivit det liberala samhällets värdegrund. Nynazismen var egentligen främst ett ordnings- och kriminalproblem. I motsats till kommunistövervak- ningen hade övervakningen av nazistgrupperna aldrig upphört.52 Övervakning av nazister och högerextrema grupper hade heller ald- rig ifrågasatts ens av de vänstergrupper som själva varit utsatta för övervakning. 52 Kommunistövervakningen hade delvis varit inställd 1945-1948. Till följd av Sovjetimperiets sammanbrott åren 1990/91 kunde - åtminstone till del - frigöra sig från det trovärdig- hetsproblem som bindningen vid utgjort. Partiet kunde profilera sig som ett vänstersocialdemokratiskt parti och göra betydande inbrytningar i socialdemokratiska väljargrupper. Partiet gynnades av det faktum att socialdemokratin , från att ha varit alla goda gåvors givare, nu tvingades framträda som nedskärningsparti. framstod för många väljare som en säkrare garant av välfärdsstaten än socialdemokratin. Vänster- partiet framträdde som ett radikalt anti-EU och feministiskt parti; det gjorde t.o.m. försök att erövra folkhemsbegreppet från social- demokraterna. Den rågång vänsterut som socialdemokraterna så omsorgsfullt upprätthållit var genombruten. var globaliseringens och datarevolutionens årtionde. Den tekniska och ekonomiska utvecklingen gick så snabbt att de poli- tiska partierna hamnade på efterkälken, världen utvecklades snab- bare än det ideologiska tänkandet. Politikerförakt och allmän osä- kerhet om färdriktningen uppstod. Den bild av det kommunistiska hotet som framträdde i offentlighe- ten var präglad av Kominterntiden (1919 - 1943) och den sovjetiska maktutvidgningen efter kriget. Det var en bild av ett revolutionärt agentparti, lojalt mot moderpartiet, inrik- tat på att upprätta proletariatets diktatur om det lyckades erövra makten. Partiets aktiva medlemmar uppfattades som opålitliga i en krissituation. Femtiotalet var denna hotbilds storhetstid. Efter mit- ten av försvagas den gammalkommunistiska hotbilden. I stället blev det nyvänstern som hamnade i fokus. Detta hot uppfattades dock aldrig så allvarligt från säkerhetssynpunkt som det kommunistiska på fyrtio- och femtiotalen.