sou · GQB361d1 · 2003-01-01 00:00:00 — har ersättningsvillkoren för nämndemän förbättrats genom en ändring i skattelagstiftningen till följd av vilken nämndemännens resor till och från domstolen numera klassas som tjänsteresor. Det saknas därmed skäl att föreslå någon ändring av 4 § i förordningen. I de fall nämndemännen har lång resväg ställer sig saken däremot delvis annorlunda. Enligt vad kommittén erfarit upplever många nämnde- män de långa avstånden till domstolarna som ett problem. Det är troligt att genomförda och förutskickade sammanläggningar av domstolarna kan komma att ytterligare understryka dessa problem (jfr avsnitt 6.2.6). utvecklar på annat håll i betänkandet (avsnitt 4.3.5 och 6.2.4) är det viktigt att nämndemännen rekryteras från domstolens hela upptagningsområde och att alla nämndemän ges möjlighet att tjänstgöra i lika stor utsträckning. För nämndemän med lång resväg är det därför angeläget att rätten till ersättning vidgas något. DV föreslog i sin undersökning (i ett delvis annorlunda sammanhang) att ersättning för tidsspillan skulle införas för nämndemän med långa inställelseresor. Ersättning föreslogs utgå med per sammanträdesdag under förutsättning att reslängden överstiger enkel väg. Denna bestämmelse föreslogs ersätta den i ersättningsförordningen om sammanträdes- arvode för resdag när restiden överstiger mellan kl. 6 och 24 (3 § tredje stycket, jfr avsnitt 5.1.1). Kommittén anser att DV:s förslag bör genomföras. Därigenom kan de nämndemän som har lång resväg till domstolen kompenseras för detta. Ersättning bör kunna utges endast under förutsättning att reslängden överstiger enkel väg från ordinarie arbetsplats eller från bostaden och benämnas särskilt inställelsearvode. Den nämnda bestämmelsen om sammanträdesarvode för resdag tillämpas enligt uppgift sällan men bör finnas kvar för de särskilda fall där längre restid gör det motiverat med en högre ersättning. Sådan ersättning bör emellertid inte kunna utgå i kombination med nu föreslagen ersättning. Inte heller bör särskilt inställelsearvode kunna utgå i kombination med ersättning vid flerdygnsförrättning. Särskilt inställelsearvode bör utgå med per sammanträdes- dag. Kommittén föreslår införande av skälig ersättning för barntillsyns- kostnader som uppkommer när nämndemannen fullgör uppdraget. I riksdagsmotioner har återkommande pekats på att en grupp i samhället helt har förbisetts när det gäller möjligheten att fullgöra nämndemannauppdrag. Det gäller hemarbetande föräldrar, oftast mammor, som för att kunna utföra nämndemannauppdrag behöver hjälp med att ordna barntillsyn. En hemarbetande förälder utan inkomst av tjänst kan inte få någon ersättning för förlorad inkomst utan är hänvisad till att använda arvodet för att täcka kostnader för barntillsyn. En åtgärd som kan vidtas för att underlätta spridningen av nämndemannauppdragen är därför att införa en rätt till ersättning för barntillsynskostnader. Vid behand- ling av nämndemannafrågor enades flera partier i denna fråga i ett särskilt yttrande (bet. 2000/01:JuU32). Enligt uppgift från DV har flera nämndemän påtalat det förhållandet att kostnader som uppkommer till följd av barntillsyn inte ersätts. Regeringen har på grundval av Kommundemokrati- kommitténs betänkande föreslagit en bestämmelse som ger kommunalt förtroendevalda med barn rätt till skälig ersättning för kostnader för barntillsyn som uppkommer när de fullgör sina uppdrag (SOU 2001:48 och prop. 2001/02:80 s. 90 och 140). har beslutat i enlighet med regeringens förslag (rskr. 2001/02:190). Som skäl för förslaget anför regeringen följande. Flera kommuner har infört ersättningssystem för barn- tillsynskostnader. Ersättningen är dock ofta låg. Med beaktande av att ersättningen är skattepliktig samt att den förtroendevalde kan bli skyldig att betala sociala avgifter m.m. för den utgivna lönen till den som tagit hand om barnen är det en realitet att förtroende- uppdraget medför kostnader som inte ersätts. Den förtroendevalde gör en ekonomisk förlust på grund av sitt uppdrag och risken är uppenbar att han eller hon därmed väljer att avstå från sitt förtroendeuppdrag. har därför beslutat att en rätt till ersättning för barntillsynskostnader skall införas i kommunallagen. Med barn som har behov av tillsyn avses enligt regeringens förslag i princip barn . Ersättningen skall vara skälig. Ersättningen kan anses skälig bara om behovet av barntillsyn uppkommit som en följd av uppdragets fullföljande. Så kan t.ex. inte anses vara fallet vid barntillsyn som kan tillgodoses inom den ordinarie barnomsorg som den förtroendevalde anlitar. Ersättning för kostnader för barntillsyn som en nära anhörig, t.ex. en familje- medlem, utför kan inte heller anses skälig. Kommuner och lands- ting måste beakta att ersättningen kommer att vara skattepliktig för den enskilde och beräkna ersättningen med hänsyn till detta. beslut var enhälligt. Kommittén anser att det, på samma skäl som för kommunalt förtroendevalda, bör införas en möjlighet till ersättning för visade kostnader för barntillsyn även för nämndemän. Det finns en risk för att nämndemannen annars väljer att avstå från sitt uppdrag. Den närmare utformningen av denna ersättning har, när det gäller kommunalt förtroendevalda, överlämnats till kommunerna. För nämndemän bör de närmare ramarna för denna ersättning anges direkt i ersättningsförordningen, detta med hänsyn bl.a. till den omständigheten att domstolarna själva handhar nämndemännens ersättningar. Med barn som har behov av tillsyn avses, precis som enligt regeringens förslag, i princip barn . Ersättningen skall vara skälig. Ersättningen kan anses skälig bara om behovet av barntillsyn uppkommit som en följd av uppdragets fullföljande. Så kan t.ex. inte anses vara fallet vid barntillsyn som kan tillgodoses inom den ordinarie barnomsorg som nämnde- mannen anlitar. Ersättning för kostnader för barntillsyn som en nära anhörig, t.ex. en familjemedlem, utför kan inte heller anses skälig. Enligt kommitténs mening bör ersättningen omfatta styrkta kostnader för lön och sociala avgifter till ett belopp som högst bör motsvara exempelvis vad som maximalt skulle ha utgått till anställd med samma arbetsuppgifter inom den kommunala barnomsorgen. Det bör ankomma på DV att bestämma det högsta belopp som får betalas i sådan ersättning. 5.2.7Nya arbetsformer i arbetslivet – ersättning för egenföretagares merkostnader Kommittén uppmanar regeringen att ta initiativ till åtgärder som i ersättningshänseende neutraliserar arbetslivets förändrade arbetsformer. Kommittén föreslår införande av skälig ersättning för mer- kostnader som uppkommer i nämndemannens näringsverksamhet vid fullgörande av uppdraget. Regeringen har i demokratipropositionen pekat på det förhållandet att regleringen av förtroendevaldas rätt till ersättning är konstruerad utifrån en traditionell förvärvsform (prop. 2001/02:80 s. 87). genomgår arbetslivet en förändring där de traditionella arbetsformerna alltmer ersätts av mer lösa och temporära anknytningsformer till arbetsmarknaden. ovanligt att en arbetstagare växlar mellan perioder av arbetslöshet och olika former av tillfälliga projektanställningar. Förvärvsarbete kan också avbrytas för vård av barn och perioder av studier. Den förändring av arbetslivet som regeringen pekar på utgör en verklighet för och påverkar även nämndemännen. Också deras rätt till ersättning är konstruerad utifrån en traditionell förvärvsform. Nya företeelser på arbetsmarknaden möts inte av en flexibilitet i ersättningsvillkoren. I kommittén har några sådana företeelser särskilt diskuterats. Som exempel kan nämnas de särskilda villkor som upplevs av projektanställda. Att åta sig ett nämndemanna- uppdrag kan för den projektanställde innebära att han eller hon dels inte får någon ersättning för inkomstförlust eftersom en sådan inte kan visas, dels att projektarbetet till följd av tjänstgöring som nämndeman måste utföras när han eller hon egentligen skulle varit ledig. Även fast anställda med oreglerad arbetstid kan uppleva liknande problem. Kommittén har också, i likhet med , övervägt egenföretagarens särskil- da villkor (jfr SOU 2001:48 s. 180). För denne kan det exempelvis vara ett särskilt problem att det egna företaget, som en effekt av engagemanget i ett förtroendeuppdrag, inte växer som det kanske skulle ha gjort om företagaren hade haft möjlighet att ägna sig åt verksamheten på heltid. Kommittén ser det dock inte som möjligt att inom ramen för uppdraget söka finna lösningar på mera generella problem som förändringar av arbetslivet ger upphov till. Eftersom problemen berör inte bara nämndemän bör överväganden i dessa frågor i första hand ske i ett vidare sammanhang. Att så sker ser kommittén som nödvändigt eftersom det på annars kan antas komma att påverka möjligheterna att rekrytera yngre yrkesverksamma människor till nämndemannauppdrag. Kommittén uppmanar därför regeringen att ta initiativ till åtgärder som i ersättningshänseende neutraliserar arbetslivets förändrade arbets- former. Enligt kommitténs mening finns det emellertid möjlighet och anledning att beträffande egenföretagaren föreslå en förändring av ersättningsvillkoren. En egenföretagares rätt till ersättning för inkomstförlust beräknas utifrån uppgiven årsinkomst delad med (jfr avsnitt 5.1.1). Ersättning i form av tilläggsbelopp utgår alltså endast för personligt löneavdrag/ inkomstbortfall. Kostnader som nämndemannen haft för att t.ex. anlita annan person ersätts däremot inte (jfr avsnitt 5.2.6). Reglerna innebär exempelvis att lantbrukares kostnad för avbytare inte ersätts men har naturligtvis betydelse också för andra egenföretagare. Missnöje med detta förhållande har påtalats från nämndemannahåll. Enligt kommitténs mening bör det införas en möjlighet att utge ersättning för merkostnader som uppkommer i egenföretagarens näringsverksamhet till följd av uppdraget. Skälen härför är desamma som beträffande barntillsynskostnader, dvs. att det finns en risk för att nämndemannen annars väljer att avstå från sitt uppdrag. Det är viktigt att rekryteringen av nämndemän ur denna grupp medborgare inte motverkas av hur ersättnings- villkoren är utformade. I den mån merkostnader uppkommer i egenföretagarens näringsverksamhet till följd av nämndemanna- uppdraget bör sådana därför kunna ersättas inom ramen för ersättningsvillkoren. Härmed avses styrkt kostnad som överstiger vad nämndemannen får i ersättning för inkomstförlust. Ersättning bör kunna utges med högst ett belopp som motsvarar det tilläggsbelopp som bestämts för nämndemannen. Ersättning bör vidare kunna utges endast i den mån den är skälig. Liksom fallet är med barntillsynskostnader kan ersättning till en nära anhörig inte anses skälig. Kommittén anser att uppdraget som nämndeman i svensk domstol av tradition är ett betydelsefullt och ansvarsfullt uppdrag. Den utgående ersättningen, arvodet, bör beakta detta. Den nuvarande arvodesmodellen med ett grundarvode bör användas även fortsättningsvis och arvodet föreslås höjt till . Förslaget är ett första steg. Ett andra steg bör tas under nästföljande mandatperiod då kommitténs förslag i övrigt genomförs. Uppdraget som nämndeman i svensk domstol är av tradition ett betydelsefullt och ansvarsfullt uppdrag. Den utgående ersättningen, arvodet, bör beakta detta på ett helt annat sätt än som varit fallet . När det gäller påpekanden om behov av förändringar av nämndemännens ekonomiska villkor synes det främst vara det låga arvodet om per sammanträdesdag som stått i fokus, inte minst bland nämndemännen själva. Arvode till nämndemännen började utgå och var då per dag. Arvodet har därefter höjts och den senaste höjningen skedde . har höjning av arvodet diskuterats men inte varit möjlig på grund av det statsfinansiella läget. Det synes råda enighet om att nämndemännens arvode i och för sig inte har räknats upp i erforderlig omfattning. Andra gruppers behov av förbättringar har prioriterats och det statsfinansiella utrymmet har helt enkelt inte varit tillräckligt. Kommittén bedömer att det nu är hög tid att ompröva nämndemännens arvode. Längre tillbaka i tiden rådde visserligen det synsättet att nämndemannauppdraget var ett hedersuppdrag vilket därför inte behövde ersättas, en tanke som för övrigt är förhärskande i andra länders rättssystem (jfr bilaga 2). Detta synsätt har dock allt mer övergetts och måste betecknas som otidsenligt. Visserligen är nämndemannauppdraget ett hedersamt uppdrag men skäl saknas för varför inte nämndemän precis som andra uppdragstagare med förtroendesysslor i stat och kommun skall erhålla ett rimligt arvode för sin insats. Arvodet måste följaktligen höjas i den omfattning kommittén föreslår. vill kommittén framhäva att nämndemannauppdragets samhälleliga status inte enbart följer arvodets storlek. Ett förtroendeuppdrag måste vara förankrat i allmänhetens vilja att ge ett förtroende. I den processen är nämndemännens aktivitet och agerande av avgörande betydelse. Nämndemännens vilja och förmåga att ta ansvar för de domar de medverkar i är viktig när det gäller att förankra nämndemännens legitimitet bland människor i allmänhet. Kommitténs överväganden i fråga om nämndemännens ersättningsvillkor sker som nämnts med beaktande av de kostnads- ramar som allmänt gäller. Uppdragets syfte att åstadkomma en mer allsidig sammansättning av nämndemannakåren är kostnads- drivande i sig (se vidare avsnitt 9). Som anges inledningsvis i detta avsnitt (5.2.1) finner kommittén vidare att vissa förändringar av ersättningsvillkoren är mer angelägna än andra. att alla nämndemän skall ha rätt till samma arvode (avsnitt 5.2.2) är exempelvis något som kommittén menar bör prioriteras inte minst för att ersättningsvillkoren skall få en utformning som inte motverkar rekryteringen. När det gäller principerna för arvodering av nämndemännen gör kommittén följande överväganden. I kraven på översyn av nämndemännens ersättningsvillkor har från olika håll framförts att denna också bör avse om arvodets storlek bör bestämmas med hänsyn till arbetstiden. Detta var även innebörden av DV:s förslag . DV pekade på att sammanträdestidens längd uppvisar en inte obetydlig spridning och att det enhetliga grundarvodet därför inte speglar nämndemännens arbetsinsats. Verket föreslog att arvodet skulle beräknas enligt en modell med rak timersättning, dock högst per sammanträdesdag. Normal måltidspaus skulle inte räknas in i tjänstgöringstiden. Arvode skulle enligt förslaget utgå med högst per sammanträdesdag. Timbaserade arvoderingssystem förekommer i många kommuner medan det beträffande statliga förtroendeuppdrag traditionsenligt utgår dagarvode. Kommittén har inte fått några indikationer på att det bland en större grupp av nämndemännen efterfrågas ett timbaserat arvoderingssystem. Enligt uppgift från DV har detta efterfrågats av ett fåtal (däremot efterfrågar flera ett system som medger en timbaserad ersättning för inkomstförlust, se vidare avsnitt 5.2.3). Förutom ett timbaserat arvoderingssystem skulle man kunna tänka sig ett antal andra modeller för arvodering, exempelvis att en högre ersättning utgår vid mycket långa sammanträden eller vid flerdagarsförhandlingar. DV redogjorde i sin undersökning för ett par modeller som emellertid inte förespråkades. Dessa innebar att ersättningen kunde delas upp på hel och halv tjänstgöringsdag (befanns mindre lämpligt med hänsyn till att differentieringen ansågs bli för liten) och att ersättningen kunde utges i form av fast timersättning med påslag för (ansågs medföra en överkompensation för mycket korta sammanträden). Enligt kommitténs mening har det inte framkommit tillräckliga skäl att nu överväga en annorlunda arvodesmodell för nämnde- männen. Visserligen kan ett belopp i ett för allt, som det nuvarande arvodet innebär och som DV var inne på i sin undersökning , sägas medföra en överkompensation i de fall sammanträdestiden blir mycket kort. Emellertid är det sannolikt så att samme nämndemans tjänstgöring vid ett annat tillfälle drar ut av olika skäl. Att den nuvarande modellen, som ändå har den fördelen att den är tämligen enkel att administrera, inte alltid speglar den enskilda arbetsinsatsen gör därför inte så mycket. Sammanfattningsvis menar kommittén att den nuvarande modellen med ett grundarvode bör användas även fortsättningsvis. Bland nämndemännen finns emellertid som nämnts ett missnöje med arvodesbeloppet som inte har höjts . Det kan konstateras att nämndemännens ersättning vid en jämförelse med flera andra samhälleliga uppdrag, såväl kommunala som statliga, är låg. Även bland vissa andra uppdragstagare inom domstolsväsendet, vars ersättning regleras av samma förordning som nämnde- männens, är arvodet högre (som högst ). Detta gäller dock inte jurymän vars arvode också är . I den allmänna debatten har även andra jämförelser gjorts, exempelvis med lekmannadomare i andra länder och med vittnen. Vid en jämförelse med exempelvis de övriga nordiska länderna måste emellertid hänsyn tas till att ersättning för inkomstförlust där alls inte utgår () alternativt endast utgår i särskilda fall (och , se vidare bilaga 2). När det gäller vittnen erhåller dessa inget arvode. Däremot får de ersättning för tidsspillan, vari inräknas mistad inkomst, med maximalt (beloppet höjdes från fr.o.m. ). I kraven på översyn av nämndemännens ersättningsvillkor har anförts att det bör övervägas att anpassa arvodena till vad som är praxis i kommun, landsting och statlig verksamhet i övrigt. Kommittén har i annat sammanhang redogjort för sin syn på nämndemannauppdragets ställning (avsnitt 3.1). Detta bör inte i olika avseenden jämföras med än kommunala uppdrag, än statliga. Nämndemannauppdraget har en särställning genom dess prägel av statligt förtroendeuppdrag till vilket man väljs av kommunerna. Relevanta jämförelser med ersättningar som utgår för andra uppdrag är därmed svåra att göra. Mot att jämföra nämndemanna- uppdraget med kommunala förtroendeuppdrag har exempelvis invänts att nämndemännen vid sin tjänstgöring i domstol inte är representanter för något politiskt parti. När det gäller de kommunala arvodena är dessutom bilden av dessa alltför splittrad för att kunna läggas till grund för en jämförelse. Som kommittén utvecklat i avsnitt 5.2.1 är det viktigt att nämndemännens ersättning speglar det förhållandet att uppdraget är ett lekmannauppdrag. För uppdraget uppställs inte heller i formellt hänseende några särskilda intresse- eller kunskapskrav. fullgör nämndemännen värdefulla insatser i den dömande verksamheten med samma mandat som yrkesdomare. Domar- utredningen uttalade att man inte bör underskatta att ersättningsnivån kan komma att spegla synen på uppdragets betydelse. Efter detta uttalande har emellertid ersättningsvillkoren förbättrats bl.a. genom att taket för ersättningen för inkomst- förlust tagits bort. De förslag som kommittén har presenterat är avsedda att ytterligare förbättra ersättningsvillkoren. Att ersättningssystemet skall utformas på ett sätt som inte motverkar rekryteringen har sin främsta betydelse för reglerna om ersättning för inkomstförlust. Nämndemännens arvode har sedan den senaste höjningen urholkats värdemässigt. Utifrån olika bedömningsgrunder beträffande kostnadsutvecklingen motsvarar arvode ca . Eftersläpningen framstår som än större om en jämförelse görs med lönekostnadsutvecklingen. Därtill skall läggas kommitténs bedömning att det nya arvodet kan börja gälla först . Sammantaget finner kommittén att en höjning av arvodet till är motiverad. Förslaget skall ses som ett första steg. Arvodesnivån för nämndemännen bör inte bli föremål för eftersläpning utan i stället omprövas regelbundet, exempelvis inför varje mandatperiod. Enligt kommitténs mening bör ett andra steg i form av en höjning av arvodet tas under nästföljande mandatperiod då kommitténs förslag i övrigt genomförs (jfr 9.3). Enligt kommitténs mening är inte det förberedande arbete som nämndemännen i hovrätt utför av sådan omfattning att det motiverar särskilt förberedelsearvode. När det gäller nivån på det förberedelsearvode som kan utgå till nämndemän i länsrätt och kammarrätt anser kommittén att någon höjning inte är motiverad. För nämndemän i hovrätt är det endast nämndemän i länsrätt och kammarrätt som har möjlighet att få arvode för förberedelsearbete. Arvodesbeloppet är och kan utgå endast för dagar då nämndemannen inte har rätt till sammanträdesarvode. För kammarrätt infördes denna möjlighet (SFS 1998:1806). Det har från olika håll framförts att s.k. inläsnings- arvode bör införas också för nämndemän i hovrätt. Dessa får inför tjänstgöringen visst material hemskickat, exempelvis tingsrättens dom. DV föreslog i sin rapport att även nämndemännen i hovrätt (och kammarrätt) skulle få rätt till arvode för förberedelse- arbete. Förslaget motiverades med att även nämndemännen i hovrätt (och kammarrätt) i allmänhet tillställs material för inläsning. Dock föreslogs att arvodet skulle begränsas till per dag med hänsyn till att den tid som nämndemännen i överrätterna lägger ner på sådant arbete ansågs jämförelsevis kortare än för länsrättsnämndemännen. Efter DV:s förslag har förberedelsearvode införts för nämndemän i kammarrätt, dock med samma belopp som utgår till nämndemän i länsrätt. Det är visserligen så att nämndemännen i hovrätt i allmänhet tillställs ett material, s.k. tryck, inför huvudförhandlingarna. Detta sker som ett led i att alla rättens ledamöter får tillgång till materialet till förhandlingarna. Mot att införa arvode för förberedelsearbete för nämndemännen i hovrätt kan anföras att nämndemännen där deltar i muntliga förhandlingar vid vilka tingsrättens dom och annat relevant material gås igenom. Det material som tillställs bl.a. nämndemännen torde med hänsyn härtill knappast behöva ägnas några närmare studier i förväg. Av materialet kan man bl.a. utläsa underrättens avgörande, yrkandena i målet, personer som kallats m.m. och av detta bilda sig en uppfattning om den arbetsuppgift som väntar. Enligt kommitténs mening kan denna form av förberedelsearbete inte jämföras med vad som fordras av nämndemännen i länsrätt och kammarrätt. I förvaltningsdomstolarna, där förfarandet oftast är skriftligt, krävs av nämndemännen att dessa i förväg läser in sig på ett ibland ganska omfattande material. En nämndeman som inte ägnar tid åt sådan förberedelse kan få svårigheter att följa den föredragning som föregår avgörandet av målet. Enligt kommitténs mening är inte det förberedande arbete som nämndemännen i hovrätt utför av sådan art och omfattning att det motiverar särskilt förberedelsearvode. Hur den framtida hovrättsprocessen kommer att se ut är dock i viss mån osäkert. Hithörande frågor är föremål för överväganden (jfr En modernare rättegång, SOU 2001:103, och Hovrättsprocessen , Ds 2001:36). För det fall förfarandet utformas på ett sådant sätt att mer omfattande inläsning krävs av nämndemännen bör frågan om förberedelsearvode tas upp på nytt. är arvodesbeloppet för förberedelsearbete detsamma som för sammanträdesarvode. Kommittén har i avsnitt 5.2.8 föreslagit en höjning av sammanträdesarvodet. När det gäller nivån på förberedelsearvodet gör kommittén följande övervägan- den. Genom att det inte uppställs någon begränsning i fråga om antal förberedelsearvoden är det möjligt att anpassa dessa till den faktiska förberedelsetid som åtgått. Det är också så att förberedelsearbete kan utföras i hemmet utan bundenhet till viss sammanträdestid etc. Med hänsyn härtill anser kommittén att någon höjning av förberedelsearvodet inte är motiverad. Det kan också anmärkas att nivån på övriga förberedelsearvoden enligt ersättningsförordningen är lägre jämfört med motsvarande uppdragstagares sammanträdesarvoden, ett förhållande som framstår som rimligt i sig. Kommittén föreslår att ordet introduktionsutbildning, som ett språkligt förtydligande, läggs till i 6 § ersättningsförordningen. Kommittén pekar på att ersättning för inkomstbortfall, arvode och reseersättning bör kunna utges enligt 7 § ersättnings- förordningen om ersättning vid inställda sammanträden.