sou · GQB35d1 · 2003-01-01 00:00:00 — Bestämmelser om detta bör införas i arbetsmiljölagen. I sammanhanget kan nämnas att tillsyn enligt arbetsmiljölagen omfattar även anordnandet av företagshälsovård (prop. 1998/99:120, s. 23). Det bör därför ligga på denna myndighet att föra att register över dem som bedriver företagshälsovård. Med ett sådant register kommer verkets tillsyn över anordnandet av sådan verksamhet att under- lättas. Givetvis skall ha ett fortsatt ansvar för före- tagshälsovårdens medicinska del och föra de register som erfordras i detta sammanhang. 4.5.4 Utbildning och resurser Statskontoret bedömer att företagshälsovården kommer att få yttra sig över 250 000 sjukfall (se bilaga 2:9). Den sammanlagda resursinsatsen för att regelmässigt yttra sig över rehabiliterings- underlagen bedöms till ca 266 årsarbetare fördelade på 141 före- tagsläkartjänster, 63 företagsskötersketjänster, 31 beteendevetar- tjänster och 31 tjänster för sjukgymnaster 5. Då företagshälsovården medverkar i av de långa sjukfallen uppskattar Statskontoret att nettoeffekten av reformen innebär krav på ett resurstillskott motsvarande 90 hel- tidstjänster för företagsläkare, 40 för företagsskötersketjänster, 20 för beteendevetare och 20 för sjukgymnaster. För att ersätta såväl beräknade pensions- avgångar som tillgodose behovet av nytillskott krävs en fördubb- ling av företagsläkarutbildningen till ca 70 platser/år, en utökning av företagssköterskeutbildningen till ca 90 platser/år och en utbild- ning av 25 beteendevetare/år – dvs. återupptagande av utbildningen på samma nivå som 1997/98. Statskontoret gör bedömningen att förslaget om rehabiliterings- underlag innebär ett krav på en betydande utökning av företags- hälsovårdens personalresurser om kvalité och övriga arbetsupp- gifter inte omprövas. Som en konsekvens av detta bedömer Stats- kontoret att ett genomförande kräver en övergångstid och/eller att det förväntade genomslaget anpassas till tillgängliga resurser. Genom att omfördela de resurser som läggs ner på utred- ningsfasen i företagshälsovårdens rehabiliteringsarbete, 425 årsar- betare, anser Statskontoret att resursbehovet för att avge yttranden över rehabiliteringsunderlag dock kan på kort sikt. HpH delar Statskontorets bedömning att resursbehovet för att avge yttranden över rehabiliteringsunderlag kan på kort sikt. Ett genomförande av HpH:s förslag avseende företagshälsovården kommer också att innebära en ökad efterfrågan på dess tjänster, vilket i sin tur torde leda till en naturlig tillväxt av erforderliga 5 Till gruppen sjukgymnaster räknar Statskontoret här även ergonomer. HpH ser därför inga praktiska hinder för en parallell utveckling av tillgång och efterfrågan inom detta område. 4.5.5 En utbyggd företagshälsovårds intäkter och kostnader En utbyggd företagshälsovård är enligt HpH en nödvändig för- utsättning för att arbetsgivarnas kostnader för sjukförsäkringen via arbetsgivaravgifterna skall kunna minska. Därtill kommer att sjuk- frånvaron för flertalet arbetsgivare också medför andra kostnader i form av produktionsbortfall etc. Enligt Statskontoret kan nu- varande kostnader för företagshälsovård uppskattas till ca , vilket motsvarar en genomsnittlig kost- nad av per anställd. HpH har bedömt att en väl fungerande företagshälsovård kräver en insats på i storleks- ordningen per anställd. Företagens kostnader för en utbyggd företagshälsovård kan därför efter en utbyggnads- period komma att fördubblas från cirka 3 miljarder till 6 miljarder. Denna investering skall värderas i förhållande till vad som händer om ingenting görs. HpH vill erinra om att sjukförsäk- ringskostnadernas ökningstakt (2001) i genomsnitt är per dag. För arbetsgivare tillkommer natur- ligtvis även ökande kostnader för sjuklön. HpH anser att en syste- matisk insats av en förstärkt företagshälsovård är en förutsättning för att nuvarande kostnadsökning skall brytas. Exempel från insat- ser i olika företag som använt sig av företagshälsovård som en strategisk resurs visar mycket goda resultat. o landstingens ansvar för medicinsk rehabilitering tydliggörs. osjukvården säkerställer att berörd personal erhåller erforderlig kompetens i försäkringsmedicin. Regeringen kommer, enligt 11-punktsprogrammet, att tillföra landstingen sammanlagt för att öka tillgängligheten till behandlingar i hälso- och sjukvården. Avsikten är således att korta köer och minska vänte- tider till bl.a. operationer. HpH vill också peka på de för både individ och försäkring så kostsamma väntetider som uppstår i avvaktan på viktiga medicinska underlag som inom sjukvården är lågprioriterade arbetsuppgifter. HpH vill i detta sammanhang också peka på det förslag, som redovisas i avsnitt 4.5.2, angående en mera omfattande etablering av vårdavtal mellan landsting och företagshälsovård. Enligt HpH:s uppfattning skulle sådana avtal avsevärt kunna minska belastningen på den allmänna sjukvården, till gagn för såväl individ som sjukför- säkringskostnad. HpH föreslår att landstingens ansvar förtydligas när det gäller medicinsk rehabilitering. Särskilt viktigt är det att klargöra grän- serna för vad som betraktas som ren medicinsk rehabilitering. HpH har funnit att vissa typer av insatser/åtgärder på grund av oklara ansvarsgränser fördröjs eller uteblir. HpH vill också understryka landstingens ansvar för att berörd personal erhåller och upprätthåller erforderlig kompetens i försäk- ringsmedicin. Det måste kunna garanteras att alla läkare har kunskap om vilken uppgift de medicinska underlagen skall fylla och vilka sociala och ekonomiska konsekvenser för den enskilde som följer av sjukskrivning. Sjukskrivningarna har vidare naturligtvis även stora samhällsekonomiska konsekvenser. 4.7.1 En vidgad arbetsmarknadspolitik oregeringen vidgar arbetsmarknadspolitikens ansvarsområde i syfte att skapa en kompletterande arbetsmarknad för människor med begränsad arbetsförmåga på grund av sjukdom. o regeringen i avvaktan på en sådan reform uppdrar åt och att utveckla det lokala samarbetet mellan och arbetsför- medlingen i syfte att påskynda sjukskrivnas återinträde på arbetsmarknaden. En sådan samverkan kan och bör genomföras i hela landet och kan ske inom ramen för nuvarande resurstill- delning. oregeringen via trepartssamtalen med arbetsmarknadens parte r försöker få till stånd överenskommelser som innebär att större arbetsgivare tar ett ökat ansvar för att bereda arbete åt personer med begränsad arbetsförmåga. HpH konstaterar att många av dagens långtidssjukskrivna sanno- likt har rehabiliterats så långt det är möjligt utan att helt återfå tidi- gare arbetsförmågenivå. Dessa personer riskerar att bli förtids- pensionärer om inte anpassade arbeten finns att tillgå. Denna grupp, som kan befaras utgöra större delen av de nu mer än 120 000 individer som varit sjukskrivna längre än , har således ett stort behov av en kompletterande arbetsmarknad. Dessa förhållanden har uppmärksammats av bl.a. Utredningen om den arbetslivsinriktade rehabiliteringen, som i slutbetänkandet Rehabilitering till arbete (SOU 2000:78) också diskuterade ansvarsfördelningen mellan försäkringsgivaren och arbetsförmed- lingen avseende inslussningen på en kompletterande arbetsmark- nad. Utredningen anförde bl.a. följande: För försäkringsgivaren talar att alternativet lätt blir en förtidspension (vilket också finansieras av den nya rehabiliteringsförsäkringen och ekonomiskt därmed bärs av försäkringsgivaren). Vidare talar för försäkringsgivaren att bedömningen av det individuella behovet uppkommer under rehabilite- ringen och blir kanske ett av målen i rehabiliteringsplanen. Försäkringsgiva- rens koordinator bör också ha lärt känna den sjukskrivne och förhoppnings- vis byggt upp ett förtroende . Å andra sidan finns tydliga skäl för att arbetsförmedlingen blir huvudaktör för en komplette- Uppdraget ligger nära arbetsförmedlingens ansvar att finna arbete till arbetslösa. Vidare disponerar förmedlingen de olika arbetsmarknadspolitiska medlen. Den nya aktivitetsgarantin, som börjar gälla , blir också ett nytt intressant inslag i de arbetsmarknadspolitiska medlen. Arbetsförmedlingen disponerar också arbetsplatserna vid Samhallbolagen. Mot denna bakgrund föreslår jag att arbetsmarknadspolitiken vidgar sin målgrupp och att arbetsförmedlingen aktivt börjar arbeta med att finna ett anpassat arbete till en alltjämnt långtidssjukskriven individ så snart det i den rullande rehabiliteringsutredningen gjorts troligt att individen inte orkar arbeta i samma utsträckning som . Härigenom kan ett sådant mål sättas upp tillsammans med individen under pågående rehabilitering vilket jag tror stärker motivationen i rehabiliteringsprocessen. Det bör leda till kortare sammanlagd kontantersättningstid från rehabiliteringsförsäkringen och ett eventuellt senare utnyttjande av arbetslöshetsförsäkringen. har stödansvar till individen fram till kassan bedömer att denne uppnått arbetsförmågan. Det faller sedan på arbets- förmedlingen att finansiera och stödja att den färdigrehabiliterade individen blir så kallat anställningsbar. Försörjningsansvaret lämnar då också försäk- ringen. har jag förstått att denna övergång inte alltid är så smidig. går samtalen och åtgärderna om varandra. Bl.a. av dessa skäl har utredningen valt att i den nya försäkringen tala om rehabilitering till arbete och därmed lämna begrepp som arbetsförmåga, anställningsbar och arbetsför. Praktiskt betyder detta att det generellt blir en skyldighet för försäk- ringsgivarens koordinator och arbetsförmedlingen att samråda när koordi- natorn och individen tillsammans konstaterat att individen kan klara ett mindre krävande arbete än vad den reguljära arbetsmarknaden kan erbjuda. Arbetsförmedlaren kommer därvid in i rehabiliteringsplanen och lämpligen vidtas fortsatta rehabiliterande insatser i kombination med sådan jobb- sökarförberedelse som förmedlaren föreslår. Successivt går härvid rollen som huvudaktör över till arbetsförmedlingen. För den som varit borta från arbetslivet länge på grund av sjukdom kan det härvid bli aktuellt att tillämpa den nya ordningen som aktivitetsgarantin anger och denna således får en tredje målgrupp (jfr ovan). Rehabiliteringsplanen blir då ett lämpligt under- lag och kan integreras med jobbsökarplanen. För andra kanske ett anpassat arbete kan förberedas under rehabiliteringen direkt till lönebidrags- anställning eller vid ett Samhallbolag. I väntan på ett anpassat arbete föreslås att rehabiliteringsersättning från försäkringen kan utgå under maximalt även om de rehabiliterande insatserna i övrigt är avslutade. Detta under förutsättning att individen inte erhåller ersättning från annat håll. HpH ansluter sig till principerna bakom Rehabiliteringsutred- ningens synpunkter beträffande ansvarsfördelningen mellan försäk- ringsgivaren och arbetsmarknadsmyndigheterna avseende insluss- ningen på en kompletterande arbetsmarknad. Arbetsmarknads- myndigheterna är den organisation som har bäst kompetens när det gäller att hjälpa personer ut på arbetsmarknaden. Deras kompetens skall tas till vara även för personer som inte är arbetslösa men som behöver byta arbete på grund av att deras arbetsförmåga är nedsatt. HpH anser därför att arbetsmarknadspolitiken borde utvidgas på så sätt att det i arbetsmarknadsmyndigheternas uppdrag skall ingå att anpassa arbetsmarknaden till människor med begränsad arbets- förmåga. Detta innebär utvidgade arbetsuppgifter för arbetsmarknads- myndigheterna, som motsvaras av en lättad belastning på sjukför- säkringen i den mån personer som annars skulle vara långtidssjuk- skrivna kan överföras till åtgärder inom arbetsmarknadspolitiken. Viktigast är dock att långtidssjukskrivna därigenom kommer att ges möjligheter till en mer aktiv livsföring, vilket i sig är ägnat att befrämja hälsotillståndet. Sjukpenning kommer i mindre utsträck- ning att utges till personer som är långtidssjukskrivna, eftersom dessa i större utsträckning skall aktiveras inom ramen för arbetsmarknadspolitiken. Detta öppnar möjligheter att överföra resurser från sjukförsäkringen till arbetsmarknadsmyndigheterna. Stora mänskliga och samhällsekonomiska vinster är att vänta, om den kategori personer som är långtidssjukskrivna men som har begränsad arbetsförmåga kan beredas anpassat arbete för vilket arbetsgivaren får ett bidrag som täcker bristen i arbetsförmåga. Därigenom kommer den enskilde att själv bidra till sin försörjning. Detta kommer att stärka individens självkänsla samt bidra till att han eller hon ingår i ett större sammanhang och bidrar till sin för- sörjning genom eget arbete. Ett alternativ vore att ge försäkringskassorna i uppdrag att åstadkomma en kompletterande arbetsmarknad för långtids- sjukskrivna personer. Det får dock antas att arbetsmarknads- myndigheterna är bättre lämpade att handha frågor rörande arbetsmarknaden, oavsett om detta gäller utslussning av fullt eller begränsat arbetsföra. Om skulle svara för att denna personkategori kan beredas någon form av sysselsättning på olika arbetsplatser, uppkommer enligt HpH:s uppfattning en all- varlig risk för konkurrens mellan olika persongrupper. Sammanfattningsvis anser HpH att det är ytterst angeläget att regeringen vidtar åtgärder för att skapa en arbetsmarknadspolitik som i ökad utsträckning inriktas på att stödja personer med begränsad arbetsförmåga att ta del av arbetslivet. Antalet långtids- sjukskrivna uppgår snart () till 120 000 personer. Härtill kommer att 450 000 personer uppbär sjukbidrag eller för- tidspension. Med ett mer aktivt stöd till dessa grupper skulle ett stort antal av dessa personer nu ha varit i arbete. Detta är enligt HpH:s uppfattning inte möjligt utan en förändrad arbetsmark- nadspolitik. Regeringen har under punkten 7 Förnyelse av rehabiliteringen - individen i centrum i det s.k. 11-punktsprogrammet i budgetpropo- sitionen (prop. 2001/02:1, volym 6, utgiftsområde 10, s. 24) uttalat följande. Enligt de utvärderingar av verksamheten som gjorts på området saknar socialförsäkringsadministrationen en enhetlig metodik i handläggningen av långa sjukfall. Dessutom är yrkesrollen för rehabiliteringssamordnare otydlig. För den sjukskrivne har detta inneburit bl.a. långa handläggnings- tider och att ansvaret för rehabiliteringen upplevs vara otydligt. Sjukskriv- ningstiden i sig är en faktor som påverkar sannolikheten att kunna återgå till arbete. För att förhindra passivisering och för att underlätta för den sjukskrivne att komma tillbaka till arbete är det nödvändigt dels att välfungerande indi- vidanpassade rehabiliteringsåtgärder sätts in , dels att en tydlig ansvars- uppdelning görs. För att åstadkomma detta krävs en förnyelse av den admi- nistrativa hanteringen av sjukfall som bedöms ligga i riskzonen för långtids- sjukskrivning samt av den arbetslivsinriktade rehabiliteringen. Regeringen avser att inleda ett sådant förnyelsearbete. Syftet med verk- samheten skall således vara att genom nya metoder och förändrade regler finna nya och effektivare former för hanteringen av sjukskrivningsprocessen och den arbetslivsinriktade rehabiliteringen. Ett annat syfte är att finna en effektivare organisation för denna verksamhet. Förnyelsearbetet innebär i huvudsak att arbetsme- toder skall utvecklas och kompetensen förstärkas för att möjliggöra en tidig bedömning av den enskildes arbetsförmåga och eventuella rehabiliterings- behov. Underlaget från arbetsgivaren utgör en viktig förutsättning för denna bedömning. bör följa upp varje sjukfall. Vidare skall arbetsgivarens roll tydliggöras, bland annat genom att denne alltid skall lämna förslag till åtgärder på arbetsplatsen samt ange förväntad tidpunkt då den försäkrade kan återgå i arbete. Sanktionsmöjligheter bör införas för passiva arbetsgivare. I de fall där arbetsgivaren inte kan bidra till den arbets- livsinriktade rehabiliteringen har den lokala arbetsmarknadsmyndigheten en viktig roll. Förnyelsearbetet inleds på några orter för att sedan skyndsamt utvidgas till att omfatta hela landet. Det finansieras genom att man utnyttjar av de medel som är avsedda för att mot- verka långtidssjukskrivningar. HpH konstaterar att för en lyckad rehabilitering krävs ett nära samarbete mellan försäkringskassorna och arbetsmarknadsmyndig- heterna. Vidare föreslår HpH (se avsnitten 4.8.3 och 4.8.4) att en rehabiliteringsplan skall upprättas och en koordinator utses i alla sjukfall till stöd för de försäkrade. har HpH i delrapporten Punkter i en hand- lingsplan (bilaga 1:3) föreslagit en utveckling av samarbetet mellan och arbetsförmedlingen. Ett sådant förnyelse- arbete kommer enligt det ovannämnda 11-punktsprogrammet att inledas . HpH menar dock att en sådan samverkan kan och bör genomföras i hela landet och att det kan ske inom ramen för nuvarande resurstilldelning. I anslutning till detta projekt bör det också klargöras att arbetsförmedlingen har det fulla ansvaret för personer som av bedöms vara arbetsföra. Vidare anser HpH att trepartssamtalen med arbetsmarknadens parter bl.a. bör inriktas på att försöka få till stånd överenskom- melser med större arbetsgivare som innebär att dessa i större utsträckning är beredda att anställa personer med begränsad arbetsförmåga. Arbetsmarknaden måste agera med hänsyn till att arbetskraftsutbudet kommer att vara begränsat av demografiska skäl. Arbetsplatserna måste därför anpassas till människors faktiska arbetsförmåga, om man vill motverka allvarliga problem med arbetskraftsbrist. Som ett moment i trepartssamtalen kan det nedan beskrivna systemet med rehabiliteringsbidrag använ- das. regeringen i anslutning till arbetet med en vidgad arbetsmarknads- politik överväger en ny form av bidrag, rehabiliteringsbidrag, enligt följande. Rehabiliteringsbidrag skall kunna lämnas för en person som har fått sjukpenning eller att det för fort- satt utbetalning av sjukpenning krävs särskilda skäl, om han eller hon har viss begränsad förmåga att utföra ett särskilt anpassat arbete. Rehabiliteringsbidraget skall betalas till den arbetsgivare som anställer en person för vilken bidraget lämnas. Bidraget skall beräknas och utbetalas på motsvarande sätt som lönebidrag enligt förordningen (2000:630) om särskilda insatser för personer med arbetshandikapp. I de fall , senast vid den prövning som skall ske innan en person har fått sjukpenning , bedömer att en försäkrad kan klara ett särskilt anpassat arbete skall den försäkrades koordinator kontakta i syfte att den försäkrade, med rehabiliteringsbidrag, skall kunna överföras till en kompletterande arbetsmarknad. övertar därmed ansvaret för individens övergång till arbete och skall besluta om rehabiliteringsbidrag inför övergången till arbete. Reha- biliteringsersättning från sjukförsäkringen skall därefter kunna utgå under i väntan på anpassat arbete. HpH har tidigare konstaterat att det finns behov av olika åtgärder i syfte att få till stånd en effektivare rehabilitering och att underlätta en övergång till arbete för personer som är långtidssjukskrivna. Åt- gärder måste enligt HpH:s uppfattning vidtas för att motverka att försäkrade hamnar i situationer med passiv sjukskrivning, som innebär att den enskilde uppbär sjukpenning utan att vare sig egentlig medicinsk behandling, medicinskt rehabilitering eller arbetslivsinriktad rehabilitering pågår. För att undvika sådan passivisering bör det tillskapas en kompletterande arbetsmarknad för de personer som i och för sig saknar förmåga att klara sitt ordi- narie arbete eller ett normalt förekommande arbete. Det förhållan- det att personer är aktiva genom något anpassat arbete underlättar en senare övergång till reguljärt arbete. En allmän utgångspunkt bör också vara att alla i möjligaste mån skall kunna bidra till sin för- sörjning genom någon form av arbete. Ytterligare ett skäl för att utveckla en kompletterande arbets- marknad är den arbetskraftsbrist som av demografiska skäl kan förutses. Det är mot den bakgrunden angeläget att tillvarata arbetsförmågan hos de personer som kan klara ett mindre krävande arbete än vad den reguljära arbetsmarknaden kan erbjuda. Mot bakgrund av det anförda anser HpH att försäkringssyste - met skall stimulera arbetsgivarna till anpassning av arbetsplatser så att även personer med nedsatt arbetsförmåga får möjlighet att arbeta och på så sätt bidra till samhällsutvecklingen. Det bör därför införas möjligheter att lämna bidrag (rehabiliteringsbidrag) till arbetsgivare, som anställer personer med begränsad arbetsförmåga. Rehabiliteringsbidraget skall i likhet med dagens lönebidrag, som lämnas för arbetshandikappade, vara en kompensation till arbets- givare för att den anställde inte har full arbetsförmåga. HpH föreslår att i de fall , senast vid ettårs- prövningen av sjukpenningrätten, bedömer att en försäkrad kan klara ett mindre krävande arbete än vad den reguljära arbetsmark- naden kan erbjuda skall koordinatorn kontakta i syfte att den försäkrade skall kunna slussas in på den kompletterande arbetsmarknaden. För denna grupp skall läns- arbetsnämnden kunna besluta att rehabiliteringsbidrag skall lämnas till arbetsgivaren. skall också svara för att personer som av hälsoskäl inte kan återvända till sitt ordinarie arbete kan erhålla mer lämpliga arbeten. övertar därmed ansvaret för individens åter- gång till arbete och ersättningen från sjukförsäkringen upphör. HpH föreslår dock att rehabiliteringsersättning från sjukförsäk- ringen skall kunna utgå under i väntan på ett anpassat arbete för vilket rehabiliteringsbidrag kan lämnas. I de fall arbetsförmedlingen inte lyckas få fram ett arbete bör arbetslöshetsersättning eller motsvarande belopp (för icke arbetslöshetskasseanslutna) utgå. Rehabiliteringsbidraget skall beräknas på samma sätt och kunna lämnas för lika som gäller för lönebidrag. Bestämmelserna om lönebidrag i 25 §, 27-31 §§ och 38-44 §§ förordningen (2000:630) om särskilda insatser för personer med arbetshandikapp skall tillämpas även på rehabiliteringsbidraget. Rehabiliterings- bidraget är således ett tidsbegränsat bidrag, som med förlängning kan lämnas under högst . Till skillnad från vad som gäller för bl.a. lönebidrag kommer det däremot inte att uppställas något krav på att ett beslut om rehabi- literingsbidrag skall vara arbetsmarknadspolitiskt motiverat (9 § andra stycket förordningen). EG-rättsliga aspekter på ett system med rehabiliteringsbidrag Det bör i sammanhanget nämnas att ett införande av rehabilite- ringsbidrag kan föranleda förhandlingar inom ramen för EU. I finns begränsningar mot att använda statligt stöd som snedvrider eller hotar snedvrida konkurrensen genom att gynna vissa företag eller viss produktion. Sådant stöd är enligt art. 87 i oförenligt med den gemensamma marknaden i den utsträckning det påverkar handel mellan medlemsstaterna, om inte annat anges i fördraget. I punkter 2 och 3 anges stöd som kan vara förenligt med den gemensamma marknaden. Dessa är emeller- tid knappast av betydelse i förvarande sammanhang. Vidare skall enligt art. 88 kommissionen fortlöpande granska alla stödprogram som förekommer i medlemsstaterna. Finner kommis- sionen att stöd som lämnas av en stat eller med statliga medel inte är förenligt med den gemensamma marknaden enligt art. 87, skall den besluta om att staten i fråga skall upphäva eller ändra dessa stödåtgärder. Enligt punkten 3 nämnda artikel skall kommissionen underrättas i så god tid att den kan yttra sig om alla planer på att vidta eller ändra stödåtgärder. Om det visar sig att trepartssamtal med arbetsmarknadens parter och förslaget om rehabiliteringsbidrag inte ger tillräckliga resultat, bör det övervägas ett kvoteringssystem för dem som uppfyller vill- koren för rehabiliteringsbidrag. En arbetsgivare skall vara skyldig att anställa personer för vilka det lämnas rehabiliteringsbidrag, om personalstyrkan uppgår till minst 100 årsarbetskrafter. Regeringen eller den myndighet rege- ringen bestämmer skall fastställa det antal personer med rehabiliteringsbidrag arbetsgivare skall anställa i förhållande till påbörjat hundratal årsarbetskrafter (rehabiliteringskvoten).