sou · GQB370d2 · 2003-01-01 00:00:00 — Det påpekas att det finns en klar risk att de naturliga kontaktytorna gentemot medborgarna och då i synnerhet barn och ungdomar minimeras genom utredningens förslag. Vidare uppges att om polisens kontakter begränsas till personer som är brottsmisstänkta finns det risk för att både allmänhetens förtroende för polisen kommer minska och att möjligheten att inhämta information minskar samt att det vore olyckligt om polisen endast kontaktas i negativa sammanhang. har anfört att formuleringarna i utredningens förslag kan tolkas som att polisen mer eller mindre helt skulle dra sig tillbaka från den sociala brottspreventionens område till förmån för den situationella brottspreventionen och att detta, enligt förbundets mening, är ägnat att ge fel signaler i då kriminaliteten ses som ett samhällsproblem och allas vårt ansvar som måste angripas på bred front. Det är vidare, enligt förbundets mening, av stor vikt att polisen värnar om den naturliga kontakten med allmänheten och att ungdomar får möjlighet att komma i kontakt med polisen annat än i en konfliktfylld situation. Det finns, enligt förbundet, en uppenbar risk att värdet av polisens normförstärkande information i skolundervisningen undervärderas, oavsett att forskningen inte har kunnat påvisa några synbara effekter på brottsligheten genom polisens medverkan. Till polisens kärnverksamhet hör att förebygga brott, och det mesta av vad polisen gör har ett brottsförebyggande syfte. Sålunda har även den allmänna övervakningen, gripanden och lagföringar preventiva syften. Men polisen medverkar också i brottsföre- byggande verksamhet i en mer direkt mening. Särskilt har samarbetet och samverkan i brottsförebyggande syfte mellan polisen och andra aktörer i lokalsamhället ökat, inte minst som ett resultat av att en stor del av landets kommuner har inrättat lokala samarbetsorganisationer för detta ändamål. Polisens roll som brottsförebyggare, och inte minst som medverkande i lokala brottsförebyggande råd och liknande, är mycket viktig. Detta är något som underströks i utredningens delbetänkande och som många av remissinstanserna också påpekat. Brottsförebyggande åtgärder är naturligtvis inte endast en polisiär angelägenhet. Polisens möjligheter att påverka, och polisens möjligheter att spela en roll som stöd till andra aktörer, varierar beroende på inom vilken arena som de brottsförebyggande åtgärderna vidtas. All forskning och erfarenhet visar t.ex. att när det gäller social brottsprevention, med vilket avses sådana åtgärder som har betydelse för ungas benägenhet och motivation att begå brott, är polisens möjligheter begränsade. Familjen, skolan och fritidssektorn brukar här pekas ut som de viktigaste arenorna. Detta innebär dock inte att polisen inte kan bidra också i dessa sammanhang. När det gäller den situationella brottspreventionen, dvs. sådana åtgärder som syftar till att öka upptäcktsrisken och försvåra genomförandet av brott samt att minska det förväntade utbytet av brott, har polisen en mer betydelsefull roll än när det gäller social brottsprevention. Men även här kan också andra aktörers åtgärder, eller frånvaro av åtgärder, vara minst lika betydelsefulla, t.ex. sådana som kan vidtas av den lokala handeln, biltillverkare, parkerings- bolag, restaurangnäringen och av andra. Insikten om att polisen inte ensamt kan minska brottsligheten, särskilt inte beträffande den s.k. vardagsbrottsligheten, har stärkts . Så har också intresset från olika delar av samhället att medverka, enskilt eller i samverkan med andra. Polisen är därför, som en av remissinstanserna uttrycker det, inte längre ensam om att ha brottsförebyggande kompetens. Insikten, intresset och kompetensen har stärkts hos en rad olika aktörer och allt vanligare är att aktörer samverkar mot ett gemensamt mål utifrån sina respektive yrkesroller, särskilda kompetenser och uppgifter. I utredningens delbetänkande pekades på den risk som föreligger att polisen inte bara medverkar i sin roll som polis i samarbetet på lokal nivå, utan också tar över andras yrkesroller och uppgifter. Enligt vad utredningen erfar var en sådan sammanblandning av olika aktörers roller betydligt vanligare förr, där polisen inte sällan övertog t.ex. lärarens uppgifter liksom ibland också fritidsledarens. Som en av orsakerna till att detta minskat i omfattning, är säkert att det brottsförebyggande perspektivet integrerats i många sektorers löpande verksamhet, som i skolan och i fritidssektorn. Detta, menar utredningen, är en positiv utveckling. En av remissinsatserna menar att formuleringarna i delbetänkan- det kan uppfattas som att polisen mer eller mindre helt skulle dra sig tillbaka från den sociala brottspreventionens område. Utredningen vill understryka att detta inte varit avsikten. Polisen kan spela en mycket viktig roll också i projekt och verksamheter som syftar till att påverka de ungas motivation och benägenheten att begå brott. Det utredningen velat medverka till är just renodlingen av olika roller i det samarbete som pågår mellan de olika aktörer som utifrån sina respektive uppgifter och roller bidrar till att minska brottsligheten och öka tryggheten. Polisens medverkan i socialt brottspreventiva verksamheter bör därför motiveras utifrån samma kriterier som alla andra aktörers medverkan, dvs. utifrån den särskilda kompetens, den utbildning och de befogenheter som yrkesrollen bär med sig. De möjligheter som föreligger för att renodla polisens medverkan i socialt brottsförebyggande verksamhet torde därför inte skilja sig mycket från de som gäller för andra yrkesroller. Metodutveckling och en utvecklad mål- och resultatstyrning för att kunna bedöma är något som polisen liksom andra yrkesgrupper är betjänta av.