sou · GQB392d1 · 2003-01-01 00:00:00 — För att understryka Grudemarks oro för illegal kommunistisk verksamhet kan här nämnas att han endast erhållit en rapport från Industriskyddsdetaljens chef, , om att en kommunist på ett möte föreläst om guerillaverksamhet. I en PM skrev oroade sig starkt för en massinformationsmetod där man med hjälp av nätet av många spridda observatörer utan tillgång till mera värdefull kunskap, men som rapporterar alla smärre upplysningar kunde ge främmande makt en god bild av krigsmakten och den civila företagsvärld, som utför arbeten av hemlig natur. För att klarlägga förekomsten av ett sådant massinformationsnät, menade , krävdes i första hand sådant underlag att företeelsen kan klart beläggas som en använd metod och därmed utnyttjas i utbildnings- och upplysningsarbetet. I andra hand måste ev kartläggning ske inom krigsmakten av anställd eller för densamma verkande personal, som kan beslås med eller tänkas syssla med dylik verksamhet. I tredje hand skulle man utifrån underlaget föranstalta om skyddsåtgärder ur personalkontroll-, sekretess- samt industriskyddssynpunkter. Grudemark bad nu om att statspolisen, utöver genom den militära säkerhetstjänstens arbete vunna erfarenheter fortlöpande skulle studera hotet. För Fst/In:s del ansåg Grudemark bl.a. följande direkta åtgärder vara tänk- bara: I.insättande av aktiv observation vid förband, arbetsplatser, an- läggningar och industrier med hemliga beställningar II.anskaffande av agenter och informatörer Med tanke på den vid det laget långa dispyten om gränsdrag- ningen mellan de två säkerhetstjänsterna var detta naturligtvis inga populära förslag ur statspolisens synvinkel och någon, kanske , har också satt ett frågetecken i marginalen rörande för- slagen. Då man inom statspolisen sammanställde en intern PM om vad man kände till i saken tog man också upp dessa två punkter: Det synes oklart vad fst/in avser med insättande av aktiv observation vid industrier med hemliga beställningar. I vad avser anlitande av förtroliga meddelare utanför rent militära anläggningar bör väl denna observation närmast vara en uppgift för den särskilda polisverksam- heten. Detsamma torde gälla anskaffande av agenter och informatörer, Grudemark att Underrättelsen är det första reella bestyrkandet av en på en serie smärre iakttagelser grundad arbetshypotes. Avsikten är att söka sammanställa befintliga fakta i en studie som avses överlämnas till statspolisintendenten med begäran om ytterligare information. Viss inriktning av observatörer skall försökas från Fst/In:s sida (PM av Grudemark daterad . rapport är daterad . Båda handlingarna finns i serie Ö III, volym 50. om därmed avses meddelare inom samma områden som tidigare diskuterats i samarbetssammanhang.66 Grudemark framhöll också i sin skrivelse att man även fått upp- gifter om en ökad aktiv inriktning mot ungdomen bl.a. inom krigsmakten samt också om massinformationsverksamhet bland krigsmaktens personal i ett grannland. Av statspolisens PM fram- går att Fst/In här fått uppgifter från och att denne sanno- likt också lämnat samma uppgifter till statspolisen. Man kunde emellertid inom statspolisen inte finna några tecken på att sådan verksamhet förekom också i vilket man meddelade Grudemark. Emellertid lät man samtliga sektioner undersöka frågan vilket resulterade i ett genomgående negativt svar. Det är märkligt att Grudemark så snart efter överenskommelsen med statspolisen rörande , vill utvidga arbetet inom Fst/In på det sätt som anges ovan. Andermarks PM antyder att man inte hade någon överenskommelse med militären om att denna skulle få anskaffa källor inom samma områden som tidigare diskuterats i samarbetssammanhang. Det skulle kunna innebära att Grudemark fått godkännande från att via upprätthålla kontakter enbart inom arbetarrörelsen, alltså en mindre kvalificerad form av informationsinhämtning. Individerna i ett sådant kontaktnät kunde möjligen inte betraktas som meddelare i egentlig mening, d.v.s. några källakter upprättades inte inom försvarsstaben. Detta utgör sannolikt skillnaden mellan å ena sidan den aktiva observation som statspolisen är skeptisk till och en mer passiv sådan som man uppenbarligen kommit överens om. I detta sammanhang kan också nämnas att en aktiv inom SKP:s enligt en säkerhets- polisiär PM överlämnade en lista över kom- munister anställda vid vissa industrier till dåvarande ungdoms- attachén vid ryska ambassaden. Listan innehöll namn på personer som skulle specialbevakas av ryssarna. En av dessa var en yngre kommunist som då var aktuell för utbildning i DDR. Denne arbetade då vid Mekaniska Verkstad i Göteborg.67 HS 1216/60. Statspolisen 3:e roteln serie F I 1960 volym 24. 67PM ; Uppgifter angående , bilaga A. personakt, C1 löpnummer 1. 5.8Rapporteringen till statspolisen – källa Beträffande samarbetet med statspolisen/säkerhetspolisen har identifierat ett mycket stort antal Grupp B/IB-handlingar förvarade i och dessa täcker perioden –1979. Rapporterna ligger samlade i en särskild med- delarakt med namnet vilket således är säkerhetspolisens täcknamn på . Meddelarakterna upptar vanligtvis rapporter från privatpersoner som säkerhetspolisen har och har haft ute i samhället. Att Grupp B/IB:s handlingar ligger här är naturligtvis en smula märkligt eftersom det hos säkerhetspolisen finns en särskild meddelarserie för just försvarsstaben men där ingår alltså inte . Det är oklart varför man förfarit på detta sätt men det har säkerligen lett till att ytterst få, om ens någon, under känt till att materialet existerar. Till meddelarakten finns ett kuvert som förvarats separat i kassaskåp. Kuvertet, med påskriften Detta kuvert får icke brytas utan medgivande av statspolisintendenten , innehåller meddelarens rätta identitet och här står följande: Förtrolige meddelaren med beteckningen är identisk med vid Fst/In tjänstgörande byrådirektören . Kontakten med upprätthålles av Statspolisintendenten person- ligen. Rapportserien inleds med statspolisens egna instruktioner om hur det från inflytande materialet ska hanteras. En PM om detta upprättades , d.v.s. efter att de första rapporterna började komma, av som noterar att uppgifter i stor utsträckning utgörs av listor med namn på kommunister eller kommunistsympatisörer, anställda vid olika industriföretag över hela riket. Förutom detta hade man också fått högklassigt material om kommunistisk partiutbildning av svenskar i DDR; illegal verksamhet mot utgående från DDR; rapporter om vänskapsveckor, internationella kongresser mm dylikt. anger vidare att (s)åvitt kan bedömas av bearbetat material framstår källan såsom mycket välinformerad och pålitlig.69 Av en annan PM, odaterad men författad , framgår att lämnat rapporter om skiftande 68Kuvertet har öppnats på SÄKO:s begäran. 69Se 5:73/264, löpnummer 1. En handskriven notering på ett papper i inlednings- mappen gör gällande att (ä)ldre material finnes hos [bs X].70 Personen som åsyftas var översättare och ansvarade för en ytterst hemlig avdelning som allmänt kallades det internationella sam- bandet. Så värst gammalt var nu inte materialet – rapporterna, ett 20-tal, omfattar perioden – . Det rör sig här om uppgifter som fått genom kontakter i andra länder.71 Inom säkerhetspolisen gjorde man snart, som framgår av noteringar ovan, en kvalitetskontroll av de uppgifter som inflöt från . Man lät då sektionerna i och kontrollera några listor på kommunister som vidarebe- fordrat. Rörande gällde det en handling som upptog 78 namn på kommunister eller kommunistsympati- sörer samt en nazist, samtliga anställda vid . Svaret från dröjde ända till . Nazisten och en större del av kommunisterna – 55 personer var redan kända vid sektionen. Beträffande de övriga hade sektionen företagit undersökningar som visade att alla i mer eller mindre omfattning äro kommunist- anstuckna. Därför hade man upprättat registreringsblanketter rörande dessa och sänt in till . Väl där registrerades personer och tillfördes de länsförteckningar man centralt förde över kommunister. Vilka kanaler, utöver det egna registret, som Örebrosektionen använde för att få reda på uppgifterna framgår inte – det går alltså inte att säga om man i någon utsträckning gick via samma kontaktpersoner som ursprungligen lämnat uppgifter till Grupp B. Göteborgsrapporten inkom till säkerhetspolisen från Grupp B och innefattade totalt fyra namnlistor på personal vid SJ, , samt Lind- holmens varv. Det totala antalet namn uppgick till 141 stycken. Av dessa visade sig 133 redan vara registrerade hos säkerhetspolisens sektion i . Fyra kunde inte identifieras och fyra andra var tidigare okända. Rörande dessa kunde man efter utredning konstatera att två av dem var klara kommunistsympatisörer 71Hos förvaras ett kortlåda tillhörande den ovan nämnda översättaren. Lådan är märkt 24-25 och innehåller ett tjugotal kort med en kortare rubrik samt hän- visningar av typen 241, 255 osv. Av framgår att siffrorna 24 och 25 utgör hänvisning till två meddelarakter med beteckningarna 5:73/260 resp 261. I dessa akter återfinns i stort sett samtliga de handlingar som tas upp på korten i översättarens låda. Här några exempel på handlingar: 246 Bad Doberan, hemlig kommunistkonferens; 247 Nysvenska Rörelsen; 249 Finansiering av kommunistpartierna i väst; 251 Kommunistisk agitation; 252 , förteckning över elever samt 255 Situationen i fackföreningsrörelsen i . medan de två övriga ännu ej var färdigutredda. De två som var klara registrerades.72 I sin PM om hur man vid statspolisen skulle förfara med Erik- rapporterna, framhöll att materialet, för att kunna komma till nytta, måste bearbetas, systematiseras och registreras. Som ett första led i bearbetningen ingick en tillförlitlig identifie- ring av de personer som Grupp B lämnade uppgifter om. Säkra identifieringar av dessa personer kunde enligt inte erhållas annat än genom kontroller ute hos de berörda lokala sektionerna. En slagning på namn enbart i det centrala registret skulle ge för stor osäkerhetsmarginal för att kunna anses försvarlig.73 Man var sålunda inte beredd att utan vidare acceptera Elmérs uppgifter. De behandlades sålunda som vilka källuppgifter som helst. I rapporterna från Grupp B (och här kan endast redovisas perioden ) och fram till somma- ren 1961, gjorde vanligtvis och noteringar om vem av dem som skrivit rapporterna. I anslutning till namnen stod också beteckningen Fst/In Bearb vilket alltså var verksamhetens något missriktade namn; någon bearbetning var det ju inte tal om, i stället handlade det om inhämtning. 5.9Karl-Erik och hans kontakter Det förekom vid den här tidpunkten att kontaktade Statspolisens lokala avdelningar ute i landet i syfte att få till stånd ett samarbete. Detta gjorde dock en del poliser betänk- samma. besökte exempelvis sektionen i . Då polisintendenten sammanträffade med befattningshavare vid sektionen be- rättade dessa: hade samarbetet med militära säkerhetschefer utveck- lats till det bättre och kunde numera anses vara fullt tillfredsställande. Fka framställde fråga i vad mån i militär regi påginge under- sökning rörande kommunister vid industrier inom länet. Anledningen till frågan vore närmast att innevarande år sektionen fått mottaga besök av en representant för försvarsstaben vid namn . Denne syntes ha till uppgift att inhämta upplysningar om kommunister på partiplanet. Han hade önskat få medverkan från sektionerna i detta hänseende. Det hade visat sig att man i något eller 72Handlingarna förvaras i 5:73/264, löpnummer 1. några fall hade gemensamma kontaktmän. Fka ansåge att samarbetet borde inskränka sig till mottagande av eventuella infor- mationer för sektionens vidkommande och hade handlat i enlighet med denna inställning. Något egentligt samarbete hade sålunda icke etablerats.74 Det framgår inte av skrivelsen – som upprättats av Andermark – om fick något svar på frågan om militären spanade på kommunister i trakten. fick dock ta emot ett flertal rapporter som upprättats inom Grupp B och ur- sprungligen överlämnats till säkerhetspolisen i var det tur att fundera över aktiviteter. träffade en ombudsman i och gav då denne ett speciellt uppdrag. För att fullgöra detta sökte ombudsmannen strax därpå upp en passkontrollant vid färjeläget men denne tycks därefter ha blivit en smula fundersam. Han kontaktade nämligen en representant för säkerhetspolisen och berättade vad ombudsmannen sagt. hade fått i uppdrag av två personer, som intoge en ledande ställning inom socialdemokratiska partiet, nämligen sekreteraren i Försvars- departementet , , tel. , och med tjänsterum och expedition i KA 4:s gamla kasern i , tel , att försöka skaffa sig en viss insyn i de resor, som en kommunist vid namn anordnade till via – för en del socialdemokratiska, fackliga förtroendemän. Dessa resor hade på socialdemokratiska håll väckt oro, emedan socialdemokraterna ifråga under besöket i Öst- utsatts för viss påverkan i politiskt hänseende. Det hade därför inom det socialdemokratiska partiet igångsatts en undersökning av något slag om dessa gruppresor till . För under- sökningen ifråga vore det av värde att få kännedom om vilka personer som över utreste till . Ombudsmannen hade vänt sig till passkontrollanten för att hos denne höra sig för om möjligheterna att få upplysningar om ut- resande från till . Några sådana informationer sade sig passkontrollanten dock inte kunna ge. Han hade fått det bestämda intrycket att undersökning i fråga icke vore en departe- mentsutredning eller annan statlig utredning utan en utredning för det socialdemokratiska partiets räkning. N. Andermarks besök vid sektion 3 vid den särskilda polisverksamheten i den 24.7.1961. HSC 186/61. 75Rapporterna förvaras i 5:73/164, löpnummer 8. funderade man över detta kontaktförsök. Man sände en redo- görelse till där föredrog ärendet för Hasselrot. Föredraget för int Hasselrot 31.12.60. Hasselrot anbefallde III D att identifiera och . Hasselrot förklarade att det säkerligen icke förelåg något annat än ett fullt legalt intresse från socialdemokratiskt håll att skaffa uppgifter om vad som förekommer i samband med ifrågavarande resor till och att söka komma i kontakt med socialdemokrater, som varit med på dessa resor. Det är märkligt att Hasselrot inte kunde bidra med närmare upp- gifter om och . Antingen insåg inte Hasselrot kopplingen mellan , och eller också var han inte helt informerad om den. Det förefaller mindre troligt att han skulle ha hållit masken inför – denne skulle ju ändå kunna ha fått fram uppgifterna. Hasselrot ger uttryck för uppfattningen att och endast är ute i ett partipolitiskt intresse vilket ju också var det intrycket som pass- kontrollanten själv förmedlade. Det var förstås inga större problem att identifiera . Mera komplicerat var det med , vilket framgår av en notering på en av handlingarna i ärendet: har icke med säkerhet kunnat identifieras. Tel har ingen kataloguppgift. Från förtroligt håll har inhämtats att tel. disponeras av Militärstaberna, , gamla K I:s kaserner. P. är sannolikt identisk med byråsekreteraren f.d. , boende Svartågatan 68 . Han förekommer ej i II A:s reg. I mantalsblanketten har angivit, att han sysslar med utredningsarbete för Försvars- stabens räkning. Han förekommer ej i statskalendern för år 1960.76 Därmed avslutades ärendet och några fler informationer finns inte om vad Lönns efterforskningar resulterade i. har i förhör inför SÄKO beretts möjlighet att kommentera ovanstående uppgifter. Han uppger att han inte minns att han över huvud taget besökt , att han inte gjort det tillsammans med , att inte haft hans uppdrag att undersöka socialdemokratiska fackföreningsmäns resor till och att inte haft hans tillstånd att åberopa honom i sitt arbete för IB. Han har aldrig haft några affärer ihop med 76 Handlingarna i ärendet förvaras i sakakt 5:721b/13. , löpnummer 2. eller talat tjänst med denne. Inte heller minns han att någon kontaktat honom rörande verksamhet för IB. Däremot kan han väl tänka sig att man inom SAP/LO var intresserad av fackföreningsmän som reste till , främst för att få veta hur omfattande denna reseverksamhet var och om deltagarna utsattes för några värvnings- eller indoktrineringsför- sök.77 har uppgivit att det är högst troligt att uppgav som referent eftersom denne då kunde intyga att var den han utgav sig för och arbetade vid försvarsstaben. Själv använde dock aldrig på detta sätt. Enligt skulle man akta sig för att dra in i verksamheten.78 Orsaken till intresse för resorna till DDR har sannolikt sin bakgrund i en Grupp B-rapport upprättades . hade kontaktat en aktiv inom Metall, Axel , för ett särskilt uppdrag. Denne skulle resa till och delta i den s.k. Östersjöveckan.79 Chef för den svenska delegationen var den per- son som särskilt framhållit i sitt samtal med ombuds- mannen i , nämligen SKP:aren . Efter hemkomsten rapporterade till Grupp B och av handlingen att döma deltog bl.a. en person från SSU i arrangemanget.80 Rapporten överlämnades någon tid senare till säkerhetspolisen. Med anledning av rapporten frågade om hade möjlighet att fråga riksdagsman beträffande flera av de i rapporten nämnda personerna.81 Sannolikt är det då- varande socialdemokratiske riksdagsmannen som avses – denne var ledamot av statspolis- intendentens samrådsnämnd. gav i uppdrag att författa en PM på basis av varefter Hasselrot beslutade att han skulle förfråga sig hos i ärendet. Enligt noteringar på Hammerbys PM kunde emellertid , som fick ta del av PM:n, inte bidra med några upplysningar. 79PM angående politisk åsiktsregistrering . Handlingen, som överlämnats till SÄKO av förre rikspolischefen , är osignerad men med ledning av uppgifterna i den framgår det att det är Axel som skrivit den och att det var han som reste till . 80Rapport från Östersjöveckan och andra arbetarkonferensen i den 27/6 - 5/7 1959. Handlingen inkom till säkerhetspolisen . Förvaras i 5:73/264, löpnummer 1. 81Meddelandelapp upprättad av (okänd mottagare). 15:025 löpnummer 18: Internationell kommunism. Kongresser, möten m.m. . hade Hasselrot på nytt kontakt med i ärendet och denne kunde nu lämna en del upplysningar om några av de i rapporten förekommande personerna. Var denne i sin tur hämtade dessa är oklart. Dock, det är märkligt att Hasselrot och inte begärde kompletterande uppgifter från . kan ju knappast ha förfogat över ett bättre kontaktnät än det höll sig med. Det finns fler trovärdiga uppgifter om att framför allt – men också – i sitt kartläggningsarbete sökte upp säkerhetspolisens sektioner ute i landet.82 Det är troligt att sådana här initiativ från Grupp B:s sida inte var så populära inom säkerhetspolisen och mycket pekar på att man omkring 1963 kom överens om att kontakterna i fortsättningen skulle gå via tjänstemän vid säkerhetspolisens huvudkontor (se kapitel 12, Samarbetet med säkerhetspolisen 1958–1980). 5.10Grupp B – en detalj bland flera inom Fst/In Det är svårt att på ett rättvist sätt värdera Grupp B:s arbete inom Fst/In . Klart är dock att perso- nalkontrolldetaljen och kontraspionagedetaljen fick ta del av de flesta rapporterna. En person, här kallad [], som anställdes vid Fst/In:s personalkontrolldetalj, har i samtal med SÄKO berättat att han minns en detalj VI under . Denne deltog i avdelningssammanträdena men sade mycket litet. Det pratades inom avdelningen om vad detalj VI ägnade sig åt. I [] instruktion vid personal- kontrolldetaljen stod att han skulle samarbeta med Grupp B/IB men det låg i luften att man skulle undvika sådant samarbete annat än vid anställning av personal, då personalkontroll skulle utföras. [] träffade på en avdelningsfest. berättade då att han varit ombudsman, något som fick [] att börja undra. I övrigt visade sig mycket sällan på avdelningen och [] säger sig över huvud taget inte ha träffat . [] såg vissa rapporter från Grupp B/IB som lades till grund för anteckningar i beredskapsregistret vilket fördes vid personalkontrolldetaljen.83 82Se kapitlet Varför slutade ? sökte upp chefen för , , för samarbete vilket bl.a. framgår av PG Vinges memoarer (1988). 83Samtal nr 34 och 35. Grupp B/IB:s rapportering var enligt [] förvånansvärt lite omfattande jämfört med polisens men de rapporter som lämnades bedömdes som värdefulla. Man frågade inte vid [] detalj Grupp B/IB om uppgifter beträffande enskilda som man var intresserad av. Det låg i luften att man inte skulle ha sådana kontakter med Elmérs byrå.84 Man kan dock konstatera att hade ett samarbete med chefen för personalkontrollen, , vilket gick tillbaka till mitten av . Hur många av Grupp B:s rapporter som gick hit är dock oklart men som framgått kunde lämna rapporter direkt till . Ytterligare ett bevis på den nära relationen mellan Elmérs och detaljer utgörs av det faktum att gjorde repetitions- övning hos då han var anställd vid Grupp B. hade först kallats in till sitt ordinarie regemente, 1, då försvarsstaben hemställde om att i stället skulle fullgöra övningen vid personalkontrolldetaljen då han besitter sådana kvalifikationer som gör honom synnerligen lämpad härför.85 , som var chef för /In:s kontraspionagedetalj under Grupp B:s första år, har för SÄKO berättat att då han eller 1958 kallades in till en av cheferna (troligen chefen för sektion II, kommendören , chef 1953–1960) fanns redan där tillsammans med en person som hade en tjock packe med papper innanför sin öppna skjorta. Hans chef sade här har du allt du vill veta – papperen innehöll nämligen säkert flera tusen namn på kommunister som socialdemokraterna hade samlat in. kan inte erinra sig namnet på personen86 men då han i ett TV-program första gången berättade om händelsen, beskrev han denne som sossepamp.87 Enligt var han dock själv inte intresserad 84Samtal nr 37. 85Fst/Adj hemliga handlingar, serie FI volym 1. undvek man att liknande problem dök upp genom att krigsplacera både och vid för- svarsstaben (se skrivelse från Fst/Adj nr H 104:3 till chefen för . Chefen för /Adj, Per Sundh, anhåller där om dispositionsrätt för krigsplacering av bl.a. och . Förvaras i Fst/Chefsexp HH serie BI volym 57c. 87Sossepampen kan möjligen ha varit , en person som också nämns av i dennes dokumentär om IB – Spionerna i folkhemmet – i . I en senare bok – ungdomsår – redovisar i stort sett samma uppgifter. I samtal med SÄKO har lagt till att sossepampen enligt kom från , där var verksam . lutar dock mot att händelsen inträffade . De föreliggande uppgifterna pekar dock enligt min mening på att det rör sig om slutet av och det kan mycket väl ha varit som avses. av uppgifterna eftersom han inte ville engagera sig i detta.88 Det finns inga dokument som visar att Fst/In eller säkerhetspolisen mottog en så omfattande bunt rapporter om kommu- nister. Det förefaller vara främst två olika hotbilder som utgör bak- grunden till inrättandet av Grupp B och dess utveckling . Den hotbild som ligger till grund för rekonstruktionen av Fst/In hänger främst samman med de spionaffärer med ut- ländska inslag som inträffade . fick dock, redan innan förändringen formellt började träda i kraft , börja arbeta med mindre personutred- ningar rörande bl.a. presumtiva spioner som han gjorde sammanställningar om misstänkta kommunistiska täckorganisa- tioner såväl internationellt som i . Hotbilden rörande misstänkta spioner var starkt avgränsad och inte ogrundad. Här fanns inte misstanken om att svenska kommunister var problemet som i fallet med spionaffärerna 1951 och 1952. I flera fall var det i stället personer med utländsk bakgrund som verkat för främmande makt . under Elmérs första år ändras inriktningen helt; istället börjat man nu inhämta uppgifter om kommunister och kommunistsympatisörer inom industrier och områden med anknytning till försvaret. Tre skäl kan anföras för detta: Suppgifter om att det fanns en dold, av SKP styrd, sabotageorganisation som i händelse av krig skulle träda i kraft. Sde diskussioner som fördes med om att det svenska försvaret kunde få köpa avancerad amerikansk materiel och teknik förutsatt att militären kunde erbjuda ett effektivt säkerhetsskydd.