sou · GQB3108d2 · 2003-01-01 00:00:00 — principer om fredliga uppgörelser, försoning och social rättvisa. Förutom skapandet av denna framtoning, fortsätter användandet av den aktiva neutralitetspolitiken att vara användbart för den på det inrikespolitiska planet. Ideologiska ställnings- taganden för saker som nationella befrielserörelser tillfredsställer vänsterfalangens krav, men kan göras tillräckligt vaga för att inte stöta bort ett betydande antal mittenväljare.41 I sina rekommendationer fastslog man att borde fortsätta sin diskreta, återhållsamma men korrekta politik [low- key, restrained but correct policy] gentemot . Denna politik hade klargjort för den , menade ambassaden, att inte är villig att ta svenska åsikter, som småstat, alltför allvarligt när dessa rör globala problem och amerikanska för- pliktelser, utom i de fall när konkreta svenska intressen och förpliktelser också är inblandade. Man noterade vidare att den kanske största möjligheten för mer pragmatism och mindre ideologi i svensk utrikespolitik, ligger i det faktum att regerings- politikens ideologiska innehåll, på det hela taget, är omvänt proportionell till landets verkliga intressen i varje del av världen. Rörande eventuella besök av högre militärer, politiker och diplo- mater menade man att sådana endast skulle genomföras om de klart tjänade amerikanska intressen. Ambassaden avrådde vidare från amerikanska flottbesök , men rekommen- derade att sjökadettutbyten mellan de båda länderna skulle fortsätta som planerat.42 inträffade ännu en händelse som fick återverkningar på de svensk-amerikanska relationerna. Utrikes- minister annonserade vid höstens socialdemo- kratiska partikongress att regeringen ämnade ge ett bistånd på direkt till Nord- , hjälp som tidigare kanaliserats via Röda Korset. Den federala som givit exportkrediter till , engagerade sig i frågan och inledde en utredning för att ta reda på huruvida detta förfaringssätt stred mot bankens regler och 41Airgram to from , US Policy Assessment – , 13 1969, A-349, SWE 1967 1969, Box 2506, Central Files, RG 59, 2. eventuellt mot amerikansk lagstiftning. Vidare var State Depart- ment upprört över det svenska förslaget eftersom i praktiken ansåg sig vara i krig med mottagaren för biståndet, , ett krig som ännu inte var avslutat. Beslutet om bistånd resulterade också i att flera amerikanska fackföreningar hotade med bojkott av svenska varor och risken fanns att svenska handelsförbindelser med kunde skadas. Utrikesminister menade dock, bl.a. vid ett möte med , att hans uttalande miss- tolkats och slog fast att biståndet var tänkt att betalas ut först när kriget avslutats, vilket ännu inte var fallet, samt att hjälpen skulle komma både Nord- och till del. Han gjorde även klart att tills vidare endast humanitärt bistånd skulle utgå till Nord- och att mer långsiktigt bistånd fick vänta till . Inom definitionen för humanitärt bistånd inrymdes, enligt , konstgödsel, vilket amerikanerna opponerade sig emot och istället bedömde som användbart i tillverkning av sprängämnen.43 Om missnöjet från State Departments sida tidigare varit känt för allmänheten så har reaktionerna från Vita Huset och president varit mindre kända.44 Den nytillträdde amerikanske presi- denten, som visat missnöje med det svenska erkännandet av , beordrade som en konsekvens av nyheten om det svenska biståndsprogrammet att drastiskt skära ner så mycket som möjligt av de diplomatiska förbindelserna med [to cut anything we can with ].45 Nixons nationella säkerhetsrådgivare var dock tveksam till sådana omfattande åtgärder och medverkade senare, efter samtal utrikesminister haft med Moskvaambassadör på besök i , och som av amerikanerna uppfattades som konstruktiva, till en diskret moderering av detta drastiska beslut. Istället förslog han en handlingslinje, vilken gick ut på att svenskarna skulle uppmuntras 43Chiffertelegram från , , dnr. 75:B 149; Chiffertelegram från , , dnr. 75:B 156; samt Chiffertelegram från , , dnr. 75:B 160, alla tre i HP1/, doss.231, . Se också samtalsuppteckning från möte med sin kollega i PM av J-C , , HP1/, doss. 232, ibid; samt to Secretary of State, 21 October 1969, nr.3693, Section 1 4, SWE 1967 1969, Box 2506, Central Files, RG 59, 2. För mer allmänna beskrivningar av frågan om biståndet till se , och , s. 174 207; , Åter , s. 148ff; /, Det bidde en tumme – Historien om den svenska Vietnamhjälpen (1970); samt J-C , Varför ? Ett kapitel i svensk utrikespolitik, 1965 1970 (, 1985). 44Se dock diskussionen i , Frostens År, s. 45Cole to Kissinger, 3 October 1969, Files, Country Files, , Box 707, , 2. att genom sina kontakter med nordvietnameserna, och nyvunna goodwill i samband med biståndet, verka för en mer pragmatisk attityd från Hanois sida i Parisförhandlingarna rörande framtid samt erhålla hjälp från svenskarna i frågan om amerikanska krigsfångar.46 överlämnades därför ett brev från utrikes- minister till , vilket innehöll en vädjan om att den skulle använda sitt inflytande hos regimen i , för att möjliggöra att sjuka och skadade ame- rikanska krigsfångar i nordvietnamesiskt förvar skulle föras över till och där interneras. I den mån denna modell fungerade kunde sedan fler krigsfångar föras över till . Svenska fartyg kunde användas för transporter till , men också för att föra över sjuka och skadade Vietcongsoldater i amerikanskt förvar till , om så skulle önskas. Transporter med flyg eller andra medel var också tänkbara och den amerikanska regeringen åtog sig att betala alla kostnader för detta, såväl som för själva vården av fångarna. Avslutningsvis konstaterade att han inte hade några illusioner rörande svårigheterna att förmå regimen i till en sådan humanitär åtgärd, men hoppades ändå att skulle försöka med tanke på sin gynnsamma position i sammanhanget.47 På reagerade man snabbt på denna för- frågan och i sitt svar erbjöd sig utrikesminister att studera möjligheterna för att ställa ett sådant förslag till den nordviet- namesiska regeringen. Han påpekade dock att tankar i den riktning redan presenterats för ambassadör och att det vore lämpligast om man gav regeringen i en chans att reagera på detta förslag. Om positiva signaler erhölls från kunde svenskarna sedan presentera det amerikanska förslaget, men för tillfället ansåg att det var bättre att vänta. Han föreslog slutligen att kontinuerlig kontakt mellan svenska och amerikanska representanter skulle hållas i ärendet. På amerikansk sida var man dock besviken över att svenskarna inte omgående önskade agera i frågan. När sedan gjorde en påstötning gentemot ambassadör huruvida det var möjligt att erhålla upplysningar rörande krigsfångarna och deras status, lovade denne att ta upp saken med . 46Kissinger to , , Files, Country Files, , Box 707, , 2. 47Skrivelse från till , , HP1/, doss. mesiska regeringen inte folkrättsligt erkände de amerikanska fångarna som krigsfångar tog svenskarna upp ärendet som en rent humanitär fråga. I visade man uppskattning för det svenska agerandet trots att ärendet drog ut och den mer ambitiösa amerikanska planen inte kunde genomföras. kunde dock statsminister vidarebefordra en namnlista på 368 amerikanska krigsfångar till den amerikanska ambassadören i , vilket bidrog till att stabilisera de något kyliga relationer som funnits under slutet av år 1969.48 Palmes besök i en lugnare period inleds Efter att problemen med det kontroversiella biståndsprogrammet till i någon mån hade lösts gick svensk-amerikanska relationer in i en något lugnare fas, trots svenska protester mot den amerikanska invasionen av . kom att sträcka sig t.o.m. . blossade stridig- heter upp på nytt i , vilket framkallade skarpa protester från svenska regeringsföreträdare i ett antal förstamajtal och som i sin tur ledde till fräna ordväxlingar mellan de båda ländernas diplomater. inträffade två hän- delser som fick en viss inverkan på de svensk-amerikanska rela- tionerna och som medverkade till ett visst mått av avspänning i förbindelserna. anlände den av nyutnämnde Stock- holmambassadören , en respekterad akademiker, dock utan diplomatisk erfarenhet, som av många ansågs vara ett synnerligen klokt taktiskt val av den amerikanska presidenten. Trots ett omfattande reseprogram av , i syfte att restaurera förhållandena mellan och , samt en god förmåga att skapa personliga relationer med svenska representanter, var det svårt för den amerikanske ambassadören att överbrygga de mot- sättningar som alltjämt fanns i Vietnamfrågan. stannade som ambassadör i och återvände till som en tämligen desillusionerad man.49 48 Skrivelse från till , ; och Chiffertelegram från , , dnr. 75:B 191, ibid. Se vidare Chiffertelegram från , , dnr. 50:B 356; och Chiffertelegram från , , dnr. 75:B 208, HP1/, doss. Frågan finns även berörd i , och , s. 207. 49 , och , s. 237 246. För en översiktlig bedömning av de svensk- amerikanska relationerna , författad vid den svenska ambassaden i Washing- ton, se Promemoria från , undertecknad av de Besche, De svensk-amerikanska förbindelserna , , dnr. 72/1199, HP1/, doss. Palmes resa till för att mottaga hedersdoktorat från , , där han i sin ungdom erhållit en Bachelors-degree, var en annan händelse som bidrog till det relativa lugnet. Detta besök kom dock att skapa delikata problem för den amerikanska regeringen. Total ignorans av Palmes besök, som ursprungligen var Nixons huvudsakliga linje men också instinktiva önskan, hade den nackdelen att det skapade ett martyr- skap för den svenske statsministern och skulle kunna utnyttjas av den senare i politiskt syfte. Ett handlingsalternativ som präglades av business as usual var också ofördelaktigt ur ett amerikanskt perspektiv, eftersom hade varit en av främsta inter- nationella kritiker i Vietnamfrågan sedan Gävletalet och knappast kunde belönas för ett sådant beteende med ett officiellt mottagande. Det svenska riksdagsvalet skulle äga rum och den amerikanska regeringen med i spetsen hade ingen önskan att öka Palmes status som internationell ledare mer än nödvändigt, speciellt som han representerade ett litet land och var synnerligen kritiskt inställd till agerande i , nu återigen aktuellt genom interventionen i Kambodja.50 Utrikesminister bortsåg dock, medvetet eller omedvetet, från Nixons ursprungliga direktiv till State Depart- ment, dvs. att Palmes besök skulle behandlas som strikt privat och inte kommenteras offentligt, och planerade trots dessa uttryckliga order för den svenske statsministerns resa till . Efter några veckors politiskt manövrerande med hetsiga diskussioner där både Kissinger och dennes medarbetare i det Nationella säkerhetsrådet (NSC) var inblandade lyckades, utrikesminister i personliga samtal med , att få sin vilja igenom och övertyga presidenten om en kompromiss uttryckt som low-key hospitality. Denna procedur innehöll ett planerat privat samtal mellan och , medan president och höll sig borta. Vidare skickades en påminnelse via diplomatiska kanaler till att han borde akta sig för extrema uttalanden under sin vistelse i , något som kunde skada svensk- amerikanska relationer. Påståendet att någonsin skulle ha varit beredd att träffa , men avstod på grund av stats- ministerns kritik av invasionen av , finner inte stöd i de 50 Memorandum for the President from Kissinger, 6 January 1970; och Memorandum for Kissinger from Sonnenfeldt, 13 January 1970, Files, Country Files, , Box 707, , 2. Palmes besök i finns väl beskrivet i , och , s. 247 256. amerikanska dokument som blivit tillgängliga. Snarare var alternativet att överhuvudtaget inte skulle fått träffa någon medlem alls inom den amerikanska administrationen.51 anlände så statsminister till . I sitt samtal med utrikesminister berörde den svenske statsministern bl.a. situationen i och , bakgrunden och orsakerna till den svenska Vietnamkritiken samt värdet av den svenska neutralitetspolitiken för stabiliteten i norra . lovade även att fortsätta sina försök att skaffa fram information rörande amerikanska krigsfångar i . Största delen av samtalet behandlade den uppkomna situa- tionen i där intervenerat . förklarade sin småstatsteori och konstaterade att alltid såg allvarligt på när stormakter tog sig friheter i relation till mindre stater. hävdade dock bestämt att amerikanerna hade blivit ombedda att hjälpa den kambodjanska regimen, även om detta naturligtvis inte erkändes offentligt av ledarna i . Förutom sitt samtal med träffade även FN:s general- sekreterare , ett antal amerikanska politiker och fackför- eningsledare. Han genomförde också ett antal intervjuer i TV, samt höll en del tal, bland annat vid i . Vistelsen, som pågick i och slutade , genomfördes utan större diplomatiska incidenter och blev tämligen odramatisk.52 Vad blev nu den politiska effekten av Palmes besök i ? konstaterade i sin rapport till president att enligt hans bedömning hade genom sitt besök fått en bättre för- ståelse av den amerikanska politiken i . Han hade vidare informerats om den kritiska inställning som hade till den hantering av de amerikanska desertörerna och till erkännandet av och biståndet, för tillfället endast humanitärt, till . noterade också att uppenbarligen 51Memorandum for the President from Kissinger, 6 January 1970; Memorandum for Kissinger from Watts, 20 January 1970; Memorandum for the President from Kissinger, 30 January 1970; and Memorandum for Kissinger from Sonnenfeldt, 6 February 1970, Files, Country Files, , Box 707, , 2. Se också Memorandum for the President from , 21 1970, SWE 1970 1973, Box 2609, Central Files, RG 59, 2. Påståendet att den amerikanska regeringen skulle ha hållit frågan om en möte mellan och öppen går att finna i , och , s. 52Memorandum of Conversation, 4 1970, Secretary´s Talk with Swedish Prime Minister; samt Memorandum of Conversation, 4 1970, Sweden´s Position on Southeast , SWE 1970 1973, Box 2611, Central Files, RG 59, 2. Samtalet mellan och finns väl beskrivet i , och , s. gjort ett försök att tona ned sina tal och intervjuer under visiten för att inte stöta sig med sina amerikanska värdar.53 Från svenska sida menade man att besöket haft ett stort värde genom att den ökat kännedomen om och förståelsen för utrikespolitiska synsätt, även om man inte kunde begära att amerikanerna skulle ändra uppfattning i linje med de svenska ståndpunkterna. Frychius vid ambassaden i kunde skicka hem cirka 700 tidningsurklipp till inne- hållande såväl kritik som beröm. Inte sedan kamp om världsmästartiteln 1959 hade fått en sådan publicitet i , hävdade . Ambas- sadören de Besche kunde även rapportera att kontakten med hade varit en personlig framgång för , där stats- ministern imponerat på amerikanen genom sin kunnighet och intellektuella förmåga.54 Det kan ha sitt intresse att jämföra positiva rapportering om besöket med den betydligt svalare ton som anslogs i rapporterna från svenska ambassadens försvars- attachéavdelning. I den sistnämnda redovisningen konstaterades att besöket visserligen avlöpt utan några allvarliga incidenter, men att värdet av besöket varit svårt att fastställa. Den amerikanska regeringen hade genomgående demonstrerat ett minimalt intresse för den svenske statsministern. Presidenten hade vägrat att träffa och visat detta genom att ta emot den marockanske premiärministern som var på privat besök. Dessutom offentliggjorde man att senare skulle ta emot president på ett (visserligen) officiellt besök och många uppskattande ord sades om finländarna i det sammanhanget. , liberal och ofta positivt inställd till , hade kommenterat att det bara hänt en gång i modern tid att en amerikansk president vägrat träffa en besökande regeringschef. Det var och hade gällt Den svenske försvarsattachén noterade dessutom att vid den svenska ambassadörens middag för statsministern alla inbjuda kabinettsmedlemmar utom inrikesminister och finans- minister hade tackat nej. State Department hade varit representerat av ett utrikesråd. Detta mottagande av hade 53Memorandum for the President, 20 1970, Swedish Prime Minister´s Visit, SWE 1970 1973, Box 2609, Central Files, RG 59, 2. 54Möller, och , s. 252 och 255. 55Brev från till , , dnr. Hbr nr 23, , Fst/Sekt 2, Serie F2:1, , 1970, vol. SOU 2002:108 Stödet från väst stått i skarp kontrast till det som givits president drygt en månad senare, vilket innehöll stora ceremonier och högtidsmiddag i Vita Huset. Publiciteten kring USA-besöket var inte heller fullt så överväldigande vid närmare eftertanke, rappor- terade försvarsavdelningen, då av det totala antalet nyhetsorgan i hade rapporterat från besöket. Man ansåg att det var oroande att och som varit ytterst kritiska till den amerikanska Vietnam- politiken, var så kallsinniga mot . Vid de anföranden som hållit hade statsministern dock gjort ett starkt intryck på svenskar och amerikaner. Man var överlag imponerad över hans intellekt och sätt att framlägga sina uppfattningar, konstaterades det i rapporten, men enligt avdelningens bedömning hade inte varit lika stark i sina två TV-framträdanden. Bland annat föreföll statsministern ha bidragit till en viss begreppsförvirring vad gällde neutralitetspolitiken och inte riktigt lyckats återställa förtroendet för svensk utrikespolitik till den nivå som funnits för tre sedan.56 Under andra hälften av och fortsatte de relativt stabila svensk-amerikanska diplomatiska förbindelser som rått efter det att krisen klarats ut. Smärre incidenter som svensk kritik av den amerikansk interventionen i , anklagelser om folkrättsvidrig användning av biologiska stridsmedel och fördömanden av bombningar av kunde inte förmå att rubba denna bild. Ambassaden i gjorde bedömningen att denna stabilisering av förbindelserna be- rodde på att Vietnamfrågan inte längre intog en lika framträdande plats i den amerikanska debatten eftersom avvecklingen av det amerikanska deltagandet i kriget hade påbörjats. Vidare hade de kritiska rösterna från en tendens att försvinna i den allmänna kritik som framfördes både internt och från omvärlden. Slutligen kunde konstateras att den inte vidtagit några åtgärder som föranlett fördömanden från regeringen i Washington.57 I årsrapporten konstaterades vidare att den utveckling som inleddes i riktning mot lugnare och mer avspända relationer mellan och [hade] fortsatt. 56Brev från till Synnergren, , dnr. Hbr nr H 4, , Fst/Sekt 2, Serie F2:1, , 1970, vol. 57Promemoria från , undertecknad av de Besche, De svensk-amerikanska förbindelserna , , dnr. 72/1199, HP1/, doss. svenska klagomål mot politik i förekommit , vilket föranlett amerikansk kritik av den svenska hållningen . Samarbetet hade t.o.m. intensifierats på en rad områden, som en breddning och utvidgning av kontakterna ägt rum. Dessa förhållanden förklarades återigen med de orsaker som beskrivits ovan, men också att den amerikanska administrationen själv var splittrad i synen på Vietnamfrågan och att det därmed var svårt att kategoriskt kritisera för en politik som en stor del av de egna tjänstemännen sympatiserade med. Genom att också och erkände , hamnade inte längre i fokus på samma sätt vad gällde kritik mot den amerikanska politiken i Vietnam.58 förekom dock ett flertal uttalanden från svenska regeringsföreträdare som föranledde den amerikanska regeringen att protestera. Förutom ett antal kritiska första maj-tal, höll utbildningsminister ett anförande vid en demon- stration i som skapade irritation på den amerikanska sidan. Likaså blev amerikanska regeringsföreträdare upprörda över det tal som statsminister höll vid i , vilket bland annat innehöll en antydan om att bedrev ecocide i Viet- nam.59 I en elvasidig analys med titeln and Policy in – Spring 1972, konstaterade den amerikanska ambassaden i att det relativa lugn som varit rådande nu ersatts av nya slitningar på grund av den starka amerikanska militära reaktionen mot nordvietnamesiska aktioner i söder. Nya demonstationer av svenska Vietnamgrupper, men också fackliga (LO) och politiska utspel (socialdemokraterna) hade förekommit . Författaren noterade att i flera av sina uttalanden månad, frångick (svenska) rege- ringsföreträdare nominellt sett neutrala hållning, och beskrev som ett kolonialkrig samt välkomnade öppet en seger för . Slutligen fastslogs att: medan Vietnam- frågan skapade allvarliga påfrestningar i de politiska och psyko- logiska förbindelserna mellan och , valde båda 58Promemoria från , undertecknad av de Besche, De svensk-amerikanska förbindelserna , , HP1/, doss. 59Promemoria rörande meddelande från de Besche, inskickat , Amerikansk demarche rörande svensk kritik av utvecklingen i , ; och Promemoria rörande meddelande från de Besche, inskickat , Statsminister tal vid miljövårdskonferensen, , båda i HP1/, doss. regeringarna att undvika en utvidgning av konfrontationen till andra aspekter i de bilaterala relationerna. Inom områden som handel, internationellt ekonomiskt samarbete, vetenskap och teknologi, internationella organisationer och bilaterala utbyten var förbindelserna normala, dvs. allt ifrån goda till utmärkta. Som världshuvudstad för moralisk imperalism, har utvecklat en 'split vision', där man inte ser några brister vid och i s.k. progressiva länders agerande, men fokuserar osvikligt på syndare annorstädes. har denna talang, på ett smaklöst sätt, också applicerats i deras värdering av amerikanskt agerande.60 I en rapport från ambassaden drygt en månad senare fastslogs att the restrained but correct policy inte nämnvärt förmått minska den kritiska attityden gentemot beträffande och andra politiska frågor, vilket har varit rådande inom den . Ett kraftfullt PR-program som genomförts av ambassaden har registrerat vissa framgångar, men en förhärskande anti-amerikansk, och speciellt anti-Nixon- vinkling i press och TV/Radio finns alltjämt kvar. Trots ambas- sadören stora inverkan på det svenska folket fanns det alltid gränser för hur svenskarna kunde påverkas i Vietnamfrågan, menade man. Ambassaden konstaterade uppgivet att "ingen politik eller personlighet har utsikter att i sak ändra läget förrän den indokinesiska konflikten är avvecklad på det ena eller andra sättet. En eventuell borgerlig regering efter valet i septem- ber 1973 väntades inte göra radikala ändringar i svensk politik utan endast sänka det retoriska tonläget.61 Trots dessa nya slitningar var det som åsiktsskillnaderna i Vietnamfrågan, som präglat de svensk-amerikanska förbindelserna alltsedan Gävletalet , nådde sin absoluta höjdpunkt: juluttalande om bombningarna av . 60Airgram from to , 15 1972, Politics and Policy in – Spring 1972, A-288, SWE 1970 1973, Box 2609, Central Files, RG 59, 2. 61Airgram from to , 23 1972, U.S. Policy Assessment – , 1972, A-336, SWE 1970 1973, Box 2611, Central Files, RG 59, 2. konfrontationen med som följde på talet upphörde inte förrän i mitten av mars 1974.62 Bakgrunden var följande. hade fredsförhand- lingarna mellan parterna i den vietnamesiska konflikten återigen stagnerat. President , som sökte ett snabbt slut på kriget för att kunna dra tillbaka de återstående amerikanska styrkorna från , blev alltmer frustrerad över bristen på framsteg i samtalen. När regeringen i vägrade acceptera den överens- kommelse som och hade träffat, och regeringen i som en konsekvens därav börjat dra sig ur tidigare fastslagna kompromisser, beslutade att inleda flygbomb- ningar av det nordvietnamesiska territoriet i syfte att tvinga till eftergifter och till ett slutgiltigt fredsavtal. Bombningarna inleddes och pågick i . Vid flyg- offensiven användes mer än hundra bombplan av typen samt ungefär 500 attackplan i en av historiens intensivaste flygattacker. bomber fälldes och förödelsen blev omfattande. Svenska politiker och en stor del av det svenska folket var kritiska till denna aktion och speciellt statsminister författade själv ett uttalande som till innehållet var ett kraftfullt fördömande av de amerikanska bombningarna och dess syften. Detta, som var tämligen kort och lästes upp i radions luncheko, förtjänar att citeras i sin helhet: Man bör kalla saker och ting vid deras rätta namn. Det som pågår i är en sorts tortyr. Det kan inte finnas militära motiv för bombningarna.