sou · GQB329d3 · 2003-01-01 00:00:00 — Det finns också en risk att människor efter pensioneringen accepterar sin roll vid sidan av de vanliga beslutsprocesserna och desto starkare driver sina frågor. har demokrati och medborgarskap varit åter- kommande ämnen för statliga utredningar, forskningsprojekt och diskussioner i olika sammanhang. Det gäller både individens möj- ligheter att bestämma över sitt eget liv och former för beslut om gemensamma angelägenheter. En samlad syn på värdet av deltagan- de och delaktighet när det gäller politiskt inflytande, frivilligt och informellt arbete, kultur och folkbildning har börjat ta form. slutbetänkande En uthållig demokrati! (SOU 2000:1) ger prov på denna diskussion. Där lyfts deltagar- demokratins betydelse fram. betonar att människan inte bara är en individ utan också en social varelse. Om hon ska kunna utveckla sin potential, behöver hon leva i gemen- skap med andra i en anda av jämlikhet, tillit och gemensamma intressen. För att de politiska besluten ska bli bra behövs allas kunskaper, erfarenheter och åsikter. Betoningen på deltagardemokrati ligger nära diskussionen om socialt kapital. Begreppet socialt kapital fick genomslag i samhällsvetenskaplig forskning och samhällsdebatt om medborgarrollen, främst genom den amerikanske statsvetaren (Putnamn och 2000). definierar socialt kapital som normer om förtroende, tillit och ömsesidiga nätverk mellan medborgare i samhället. Särskild vikt lägger vid de horisontella sociala nätverken, t.ex. grannskapsföreningar, kooperativ, idrottsföreningar och politiska partier. skapar gemensamma normer och underlättar kommunikation och informationsflöde. betoning av de horisontella nätverkens betydelse är dock omdiskuterad. Statsvetaren vid har hävdat att socialt kapital också kan ska- pas uppifrån genom etableringen av trovärdiga politiska institu- tioner som kan genomdriva en rättvis behandling av medborgarna på lika villkor (2001). Exempel på detta är en fungerande rättsstat och ett socialförsäkringssystem som uppfattas som rättfärdigt. Med stöd av ett omfattande statistiskt underlag har hävdat att det sociala kapitalet eroderat kraftigt i . Resultat från ett internationellt forskningsprojekt tyder på att utvecklingen i inte motsvaras av någon liknande minsk- ning av mellanmänsklig tillit och deltagande i frivilliga organisa- tioner och nätverk i och flera andra länder under efterkrigs- tiden (2001). Få begrepp har givits så många innebörder och fått så många ut- tolkningar som kultur. Ett sätt att tydliggöra begreppet är att skilja mellan kultur som aspekt och kultur som sektor. Som aspekt ut- trycker kulturbegreppet alla de drag, idéer, värderingar och normer som finns i ett samhälle. Som sektor omfattar kulturbegreppet de konstnärliga uttrycksformerna och de institutioner, organisationer och personer som uttrycker sig genom dem. En ny kultursyn håller nu på att ta form. Utgångspunkten är from the och skapande mångfald (1997, Världskommis- sionen för kultur och utveckling ). Tanken är att kultur- politiken istället på allvar ska genomsyra hela samhällsapparaten och bl.a. sträcka sig ut till samhällets yttre miljö som stadsbild och bostadskvarter. Framför allt påverkar dessa tankar nu utvecklingen på lokal nivå. I allt fler kommuner talar man om kulturens viktiga roll när det gäller att bygga det goda samhället. kan detta också påverka kulturinstitutionerna och kulturverksamhetens orga- nisation på statlig, regional och lokal nivå. Mer och mer kan t.ex. komma att ske utanför institutionerna. Ett centralt begrepp i Vår skapande mångfald är empowerment. Författaren , expert på svensk kulturpolitik, tolkar begreppet som mobilisering av individers, gruppers och samhällens förmåga att ta sitt öde i egna händer och lita till sina egna krafter i förändrings- och utvecklingsarbete (1999). har intresset också ökat för en mer samlad diskussion om såväl frivilligt arbete som annat arbete som utförs utan eget vinstintresse. Både i EU och har social ekonomi förts fram som ett samlande begrepp för sådana insatser. gav en arbetsgrupp inom ut rapporten eko- nomi – en tredje sektor för välfärd, demokrati och tillväxt? (Kultur- departementet 1999, se även 2001). Arbets- gruppen beskriver begreppet social ekonomi på följande sätt: Med social ekonomi avses organiserade verksamheter som primärt har samhälleliga ändamål, bygger på demokratiska värderingar och är organisatoriskt fristående från den offentliga sektorn. Dessa sociala och ekonomiska verksamheter bedrivs huvudsakligen i föreningar, kooperativ, stiftelser och liknande sammanslutningar. Verksam- heter inom den sociala ekonomin har allmännytta eller medlems- nytta, inte vinstintresse, som främsta drivkraft. Viktiga utgångspunkter för den sociala ekonomin är, enligt arbetsgruppen, människors behov av delaktighet, begripliga och överblickbara sammanhang, gemenskap, dialog samt makt över den egna situationen. Den sociala ekonomin är en källa till socialt kapital genom ömsesidig tillit, gemensamma normer, solidaritet och medborgaranda. Inom välfärdsområdet kan den sociala ekono- min kombinera utförandet av olika tjänster med särskilda kvaliteter som är svåra eller omöjliga att åstadkomma i privat eller offentlig regi, enligt arbetsgruppen. Genom den sociala ekonomin får män- niskor också möjlighet att tillgodose egna behov som annars inte skulle tillgodoses. Arbetsgruppen bedömer att föreningar, koopera- tiv och liknande sammanslutningar på lokal nivå utgör en unik demokratisk infrastruktur som är viktig för en fungerande demo- krati i förnyade former. Ett begrepp som har samband med kultur och social ekonomi är fritid. Ett exempel på detta framgår av att kulturverksamhet, idrott och bidrag till föreningslivet ofta hanteras av samma kommunala nämnder, kultur- och fritidsnämnderna. I många sammanhang är uppdelningen mellan kultur och fritid också något konstruerad. Fritidsvetaren har pekat på att det fanns en helhetssyn på kultur och fritid när fritidsbegreppet lanserades i (2002a). Denna helhetssyn tog fasta på fritidens möjligheter att stärka både själen och kroppen genom en förening av idrott, friluftsliv, folkbildning och kultur. Enligt har denna helhetssyn därefter alltmer gått förlorad. Fritidssektorn har fått mer avgränsade uppgifter, bl.a. att organisera fördelningen av stöd till föreningsliv och idrottsaktivi- teter. Även den statliga konstaterar i sitt slut- betänkande Fritid i förändring (SOU 1996:3) att fritidsbegreppet är i behov av tolkning, utan att själv bidra med någon eget förslag till definition. Betydelsen av socialt kapital har uppmärksammats i forskning och analyser av folkhälsoarbete. I slut- betänkande Hälsa på lika villkor (SOU 2000:91) anges stärkande av det sociala kapitalet som den första övergripande riktlinjen för samhällsutvecklingen fram över. Särskilt uppmärksammar Natio- nella sambandet mellan hälsa och människors behov av att känna sammanhang i tillvaron (förkortat KASAM) och kunna påverka samhällsutvecklingen och sina egna liv. Inte minst hjälper detta den enskilde att klara påfrestningar av olika slag. Kommittén pekar på att kunskap, positivt engagemang och del- tagande i kulturella aktiviteter kan bidra till känslan av samman- hang. Bildning och lärande bygger på en växelverkan mellan samtal med andra och egen reflektion som berikar individen och främjar gemenskap. Nya perspektiv och redskap att tolka sig själv ger också mötet med nya kulturupplevelser, t.ex. genom att delta i skapande verksamheter. Kommittén understryker att kulturen har en både skapande och läkande kraft som är underskattad. Den samlade syn som börjat ta form när det gäller demokrati och medborgarskap har haft en blind fläck när det gäller de övre ålders- strecken för vissa sorters deltagande i samhällslivet. Att ålder är en särskiljande, och ibland begränsande, faktor i olika sammanhang har visserligen uppmärksammats. Men då har intresset koncentre- rats till ungdomars delaktighet och möjligheter till inflytande. Närmast i förbifarten har statliga utredningar noterat att det ofta också finns en tydlig övre åldersgräns för inflytande och delaktighet. (SOU 2000:1) understryker att alla sam- hällsgrupper behöver vara delaktiga i politiken. Den konstaterar att både unga och gamla är mindre politiskt aktiva än medelålders (även om påfallande många äldre utövar ett aktivt medborgarskap genom informellt arbete). Bland förslagen för ökad politisk jäm- likhet nämns de äldre dock inte alls. De åldersgränser som Demo- kratiutredningen använder är också värda att notera. Med unga avses personer i åldern 18 , med medelålders personer i åldern 36 och med gamla personer i åldern 56 . Även konstaterar i sitt betänkande Att vara med på riktigt (SOU 2001:48) att äldre hör till de medborgar- grupper som är underrepresenterade bland de förtroende- valda, men diskuterar knappast alls de äldres politiska inflytande. I regeringens Demokratriproposition (prop. 2001/02:80) refereras slutsatser om äldre personers politiska deltagande. Bland de långsiktiga mål som regeringen föreslår i propositionen nämns inte ökat deltagande i den politiska processen bland äldre personer. Däremot anger regeringen att andelen ung- domar, arbetslösa och personer med utländsk bakgrund som deltar i den politiska processen skall öka. Som redan nämnts har livslångt lärande blivit ett centralt begrepp både i och inom EU. har i ett memo- randum om livslångt lärande väckt frågan om man kan tänka sig en individuell rättighet för alla medborgare att förvärva och uppdatera färdigheter genom livslångt lärande, t.ex. IT-kunskaper (EU 2000c). Livsloppsperspektivet på lärandet markeras dessutom ofta av formuleringar som från vaggan till graven. De utredningar, rapporter och andra texter som lagts fram visar dock att det är långt kvar innan idéerna och förslagen om lärandet täcker ett helt livsspann. Detta trots att främjande av aktivt medborgarskap och främjande av anställbarhet i regel anges som lika viktiga mål för det livslånga lärandet. Inom kulturområdet har en åldersbaserad målgruppsindelning varit framträdande . I målen för den nationella kulturpolitiken är prioriteringen av barn och ung- domar uttalad (prop. 1996/97:3). Äldre personers deltagande och skapande har däremot knappast alls berörts i de stora kultur- utredningar som gjordes (SOU 1972:66, SOU 1995:84). Prioriteringen av barn och ungdomar i kulturlivet har inte heller omfattat några systematiska insatser på nationell nivå att utveckla och utvärdera metoder för kontakter över generationsgränser inom kulturlivet. Lokalt finns det dock många exempel på sådana projekt. Prioriteringen av barn och ung- domar kan också ha kommit att prägla utformningen av de under- sökningar av människors preferenser inom kultur- och fritidsom- rådet som ibland genomförs lokalt och regionalt. De nedre ålders- gränserna ligger ofta under medan den övre åldersgränsen ofta ligger vid eller till och med lägre. Även inom fritidsområdet finns det ett underförstått målgrupps- tänkande. Fritidsbegreppet utformades med den lönearbetande mannen som norm när gick från att vara ett jordbrukssam- hälle till att bli ett industrisamhälle (SOU 1996:3). Fabriksvisslan istället för solen talade om när det var dags att börja arbeta och stämpelklockan styrde dagen. Efter hand krävde fackföreningar och politiska partier att åtminstone en del av dygnet skulle vara en egen tid, en fri tid. Den offentligt organiserade och stödda fritidsverk- samheten har till stor del kommit att inriktas på barn och ung- domar. Det är också barns och ungdomars fritidsvanor som särskilt har uppmärksammats av forskningen om fritidsfrågor i . Studier som analyserar eller problematiserar fritidsbegreppet uti- från äldre personers förhållanden saknas i stort sett helt. I andra delar av och i har det dock etablerats en forskning om leisure som behandlar även fritid och åldrande (SOU 1996:3). Inom föreningslivet och det frivilliga arbetet förefaller hög ålder inte begränsa aktivitet och innehav av förtroendeuppdrag. Äldre personer är viktiga som aktiva medlemmar i en rad organisationer, ofta samma som intresserar personer , t.ex. idrotts- föreningar och föreningar för musik, dans och kultur. Ändå för- knippas äldre personers insatser inom den sociala ekonomin ofta med insatser för andra äldre utifrån en särskild åldersgemenskap. I den mån som äldre personers insatser i den sociala ekonomin har uppmärksammats i de senaste årens diskussioner om samverkan mellan kommuner och frivilligorganisationer, så har det ofta hand- lat om deras möjligheter att hjälpa till med t.ex. viss ledsagarservice och annan service som kommunen inte längre erbjuder. SENIOR 2005 konstaterar: Alla ska, oavsett ålder, kunna och vilja påverka samhällsutveck- lingen och känna ansvar för den. Det gäller såväl den egna livssituationen som samhällsutvecklingen i stort. En viktig del i detta är att utveckla möjligheter till inflytande och delaktighet i lokalsamhället. Det handlar både om möjlig- heten att påverka politiska processer och att politiska organ lämnar över makt till enskilda människor eller lokala råd och liknande. På många håll pågår nu sådana insatser för att främja denna utveckling, men ofta med tydlig inriktning på personer i lägre åldrar. Det finns flera skäl att sträva efter en god social represen- tativitet vid nomineringar till offentliga uppdrag. Olika grupper har olika kunskaper och erfarenheter och de kan ha olika poli- tiska intressen. Rättvisan kräver att alla grupper är represente- rade. Dessutom fordrar ett effektivt samspel mellan väljare att alla samhällsgrupper är representerade bland de förtroendevalda. För äldre personer har den fysiska tillgängligheten till mötes- lokaler m.m. ofta avgörande betydelse för möjligheterna att delta i politiskt arbete. I den nationella handlingsplanen för handikappolitik anges som ett mål att alla lokaler som allmän- heten har tillträde till ska vara tillgängliga för personer med funktionshinder . SENIOR 2005 anser: N Människor i alla åldrar måste omfattas av arbetet med att utveckla inflytande och delaktighet i lokalsamhället. Staten har ansvar för att främja och underlätta utvecklingen i hela landet. har landsting och kommuner nyckelroller för att driva detta arbete vidare utifrån regionala och lokala förutsättningar. N Att undanröja de hinder som finns för äldre personers del- tagande i beslutande församlingar handlar därför inte bara om att öka deras egna möjligheter till inflytande. Ytterst är det också fråga om att stärka den representativa demokratin, bl.a. inför de utmaningar som en åldrande befolkning ställer oss inför. N De politiska partierna har ett betydande ansvar för att i större utsträckning försöka ändra attityden att äldre är för gamla för att åta sig förtroendeuppdrag, såväl hos äldre personer som hos övriga medlemmar och väljare. Vi vill dock understryka att vi inte ser ytterligare kvoteringar som en väg att pröva i detta sammanhang. N Det är angeläget att partierna breddar representationen så att fler äldre på förtroendeposter inte bara innebär att fler per- soner behåller sina uppdrag . Det bör också vara självklart att äldre personer arbetar med politiska frågor inom olika verksamhetsområden och inte bara sådana som gäller äldre personers förhållanden. N Staten bör arbeta för att fler personer får uppdrag i kommittéer och myndighetsstyrelser. 6.2.1Politiska resurser och intresse för politik slutsatser om skillnader i inflytande för olika åldersgrupper bygger bl.a. på resultat från undersökningar som genomfördes 1997. Resultaten presente- ras av och i forskarvolym Medborgarnas erfarenheter (SOU 1999:113). En all- varlig, generell slutsats som och drar från denna s.k. trettioårsstudie är att håller på att bli ett niotion- delssamhälle. Det beror mest på att medborgare med utländsk bakgrund står utanför politiken, oberoende av klass, generation, kön eller utbildningsgrupp. Trettioårsstudien bygger på fem mått på politiska resurser: förmåga att överklaga, individuell opinionsbildning, kontakt med beslutsfattare, partiaktivitet och demonstrationsdeltagande. De resultat som presenteras i forskarvolym visar följande utveckling 1997: N I förmåga att överklaga, individuell opinionsbildning och kon- takt med beslutsfattare består den traditionella ålderstrappan. Tendensen tycks dessutom ha förstärkts något , i synnerhet för kontakter och individuell opinionsbildning. På det sättet skiljer sig åldersskillnaderna från könsskillnaderna, som entydigt utvecklades i riktning mot ökad jäm- likhet. De minskade könsskillnaderna följer dock generationer- na så att skillnaderna är relativt stora bland äldre. Ett par förklaringar till åldersskillnaderna kan vara skillnader i ut- bildningsnivå och mindre möjligheter att träna de medborger- liga färdigheterna efter att man har lämnat arbetslivet. N I undersökningsperiodens början var demonstrationsdeltagan- det störst bland de äldre och minst bland de yngre. Efter hand minskade skillnaderna och under den studerade tidsperiodens sista decennium har de medelålders blivit mer aktiva än yngre och äldre. N När det gäller aktiviteten inom de politiska partierna var såväl de äldre som de yngre minst aktiva . Efter hand har detta ändrats och var det den äldsta åldersgruppen som främst bar upp partiernas inre liv. SCB:s ULF-undersökningar innehåller också frågor om medbor- gerliga aktiviteter. När det gäller partiaktivitet visar resultaten samma utveckling som resultaten från trettioårsstudien (SCB 2000b). Mellan och mitten av ökade andelen personer i åldern 70 som var medlemmar i något politiskt parti. minskade andelen partimedlemmar . fanns den högsta andelen partimedlemmar bland 70 74-åringar (). I åldersgruppen 50 var andelen drygt 10 pro- cent, var andelen och i åldersgruppen 20 var andelen . I likhet med partianslutning har det skett en kraftig nedgång när det gäller mötesdeltagandet . Uppgifter , som är tillgängliga i pre- liminär form hos , ger en bild av hur skill- nader mellan olika generationer successivt gör att erfarenheten av medborgerliga aktiviteter ökar bland äldre personer. Källa: SCB/. En fråga i ULF-undersökningarna som inte direkt berörs i trettioårsstudien gäller intresset för diskussioner om politik. Aktivast när det gäller att diskutera politiska frågor var personer mellan 20 (SCB 2000b). Bland personer förefaller intresset svalare, mindre än en tredjedel brukar diskutera politik. Ännu större är skillnaderna när det gäller att aldrig bry sig om att lyssna när folk börjar prata om politik. Men åldersskillnaden är på väg att utjämnas, särskilt bland kvinnor, även om det är fler män som brukar delta i politiska dis- kussioner. Bland ungdomar har intresset för att diskutera politiska frågor däremot minskat påtagligt. Vid riksdagsvalen –1985 låg valdeltagandet runt och oftast (SCB 2000b). Därefter har det skett en markant nedgång, först till vid valen 1988 1994, och sedan till bottennoteringen, , vid valet . I samtliga dessa riksdagsval har personer upp till visat klart mindre benägenhet än andra personer att rösta. Personer i åldern 65 har däremot genomgående legat klart över be- folkningsgenomsnittet. Detta gäller framför allt vid valen , då man passerat 40 49-åringarna i valdeltagandet. Bland per- soner som är eller äldre är valdeltagandet i regel lägre. års riksdagsval röstade i denna åldersgrupp, vilket var lägre än bland förstagångsväljarna. I varje riksdagsval har en större andel kvinnor än män röstat. I de flesta åldersgrupper från och upp till pensions- åldern () röstade en större andel av kvinnorna. Endast i den äldsta åldersgruppen, , finns det en statistiskt säker- ställd högre andel röstande bland männen än bland kvinnorna. Bland svenska medborgare som varit utländska medbor- gare är deltagandet i riksdagsvalen klart lägre än bland andra svenska medborgare. Mellan riksdagsvalen och sjönk deltagandet i denna grupp dessutom kraftigare än bland övriga svenskar (1999). Bland 45 64-åringar i gruppen var valdeltagandet . Bland personer i gruppen som var var valdeltagandet . I hela grup- pen naturaliserade svenskar var valdeltagandet något högre bland kvinnor än män. De som blev medborgare hade ett val- deltagande som låg på samma nivå som riksgenomsnittet på 81 pro- cent, medan valdeltagandet bland dem som blev svenska med- borgare –1998 endast låg på . Deltagande i kommun- och landstingsval överensstämmer i stora drag med mönstren i riksdagsvalen. En grupp som enbart får rösta i dessa val är utländska medborgare. Bland dessa personer har val- deltagandet minskat i varje val , från till . Bland utländ- ska medborgare var valdeltagandet högst för medborgare från och och lägst för medborgare från och f.d. . Valdeltagandet bland utländska medborgare sjönk med stigande ålder, särskilt bland kvinnor. Andelen röstande var högre bland kvinnor . Bland kvinnor som var var andelen röstande däremot markant lägre än bland män i samma åldersgrupp. Kön och ålder är sociala faktorer som uppvisar ett ökande samband med röstningen över längre tidsperioder. Det konstaterar vid utifrån de undersökningar som sedan nästan görs i av väljarnas beteende (2000). Sedan opinionsmätningar började göras har skillnaderna i hur yngre och äldre väljare röstar aldrig varit så stor Stödet för olika partier i olika åldersgrupper har svängt fram och tillbaka sedan valet . De svagaste sam- banden fanns , medan de starkaste återfinns . Resultaten visar inte på någon oavbruten ökning av skillnader mellan hur yngre och äldre väljare röstar, men trenden är klart stigande. konstaterar att det finns potential för framtida gruppröstning utifrån ålder om partierna politiserar de olika ålders- gruppernas frågor mer tydligt. Resultaten från valet kan tolkas som ett tecken på att partierna tydligare har börjat fånga upp och uttrycka åldersfaktorerna. Trots de skillnader som fanns i röstning mellan olika åldersgrupper 1998 kunde ålder dock inte mäta sig med yrke, utbildning och kyrkogång när det gällde sam- band med röstning. Åsiktsskillnaderna mellan olika åldersgrupper är genomsnittligt sett inte speciellt stora, men i de frågor där åsiktsskillnaderna finns är mönstren relativt klara. Unga väljare har i första hand andra åsikter än äldre i sakfrågor som berör moral och internationalism. Äldreomsorgen är en annan fråga där yngre och äldre väljare uppvisar något olika prioriteringar. Äldre väljare är mer positiva till att avsätta mer skattemedel till äldreomsorg än yngre väljare. I politiskt mer konfliktfyllda frågor kring miljö eller vänster-högerfrågor är oftast åsiktsskillnaderna mindre mellan olika åldersgrupper. På den ideologiska vänster-högerskalan var unga väljare både mer till vänster och mer till höger än äldre väljare . Äldre väljare tenderade oftare att placera sig mot mitten av skalan. En annan viktig faktor inför framtida val är väljarnas tilltagande rörlighet. Svenska resultat 1998 visar att tendensen att rösta på ett annat parti i nästkommande val är tre till fyra gånger större bland svarspersoner utan partiidentifikation än bland dem som är starka anhängare till ett särskilt parti. Bland väljare med den lägsta graden av partiidentifikation byter 30 parti vid nästa val. Bland väljare med den högsta graden av partiidenti- fikation är motsvarande andel 6 . Nittiotalets nya väljar- rörlighet har således även spritt sig till de mest partiövertygade väljarna. Att väljarnas känsla av partianhängarskap hänger samman med politiska åsikter och med bedömningar av partipositioner kan tyckas självklart, liksom att graden av identifikation påverkas av att åsikter eller partivärderingar förändras. Detta kan tolkas som att graden av partiidentifikation ökar enligt en s.k. livscykelmodell som innebär att partisympatierna fördjupas vartefter människor blir äldre. En annan förklaringsmodell, den s.k. genera- tionsmodellen, utgår från att varje generation präglas av sin tids värderingar och förhållningssätt som sedan i mycket liten grad förändras vartefter generationen åldras.