sou · GQB391d1 · 2003-01-01 00:00:00 — I händelse av ett sådant orättfär- digt krig var den kommunistiska linjen att propagera för arbetar- klassens enhet och solidaritet mot kapitalisterna och mot kriget.44 Utgivningen av Soldatfront upphörde och bedrevs soldatarbetet i form av värnpliktsfack- liga enhetsfronter. På de militära förbanden förekom en mängd tid- skrifter som exempelvis Vänster om, Helt om, Framåt Marsch och Inom marinen fanns föreningen som gav ut en tid- skrift med samma namn. Innehållet i tidskrifterna var huvud- sakligen av värnpliktsfackligt slag med krav på t.ex. 40-timmars- vecka, generell nattpermission och flera fria resor. 43Ibid s. 1. 44Ibid, s. 43-51. politiska linjen låg ofta nära SKP:s, dock vanligen utan uttryckligt ställningstagande för förbundet.45 I tidskrifterna kunde också före- komma uttalanden till stöd för massjukskrivningar och bojkottak- tioner av olika slag för att få igenom soldatfackliga krav. Arbete inom den årliga värnpliktskonferensen ansågs inom SKP viktigt. Partiet var också representerat i den av konferensen ut- sedda Värnpliktiga Arbetsgruppen som gav ut tidningen . gick dock SKP:s platser i arbetsgruppen förlorade. Gradvis kom SKP att bli ett mycket försvarsvänligt parti med en alltmer utvecklad försvarspolitisk doktrin. förespråkade partiets militärpolitiska utskott kvinnlig värnplikt.46 Beträffande frågan om nationellt oberoende framhölls 1984 att SKP:s stånd- punkt innebär en klar markering mot den principlöshet som rymts inom den kommunistiska traditionen allt . Det innebär att vi är för ett svenskt försvar och är beredda att slåss för vår frihet och mot anpassning och eftergifter till supermakterna. När det gäller för- svarsfrågan har SKP omprövat en traditionell kom- munistisk ståndpunkt. Vi är en försvarsvänlig kraft . En väsentlig del i den marxist-leninistiska kritiken mot SKP under gällde SKP:s ställningstagande för en fredlig, parla- mentarisk väg till ett socialistiskt . Klarast uttrycktes detta i stridsskrift , Vart går kommunis- tiska parti? Redan i förordet, författat av riksdagsmannen , slogs tonen an och menade att tydliga tecken fanns på att SKP höll på att socialdemokratiseras. Det som för framstod som mest alarmerande var kanske ändå den ensidiga satsningen på att socialismen ska kunna genomföras på fredlig parlamentarisk väg.47 menade dock inte att en fredlig övergång till socialismen i alla lägen var att betrakta som omöjlig. nämnde här som exempel situationen i Östeu- ropa efter kriget då statsapparaten varit sönderslagen och kommu- 45Flera exemplar av Vänster om finns i akt 15:240 löpnr 7. 46Ett väpnat folk. Försvaret mot supermakterna. 47Se förordet till , : Vart går kommunistiska parti? nisterna givits viktiga poster i regeringen. I ett sådant läge fanns goda utsikter för en fredlig övergång. Helt säker på detta kunde man emellertid inte vara och tog här som exempel där det visade sig nödvändigt att arbe- tarna i hundratusental går ut på gatorna med vapen i hand för att avvärja ett kapitalistiskt kuppförsök och trygga övergången till so- cialismen. När det gällde väg till socialismen såg Holm- berg mer pessimistiskt på den fredliga vägens möjligheter: Men om, såsom man måste räkna med i , den kapitalistiska statsapparaten, framför allt militä- ren, vilken här i landet oavbrutet förstärkts , alltjämt är intakt då den revolutionära situationen inträder; om kapitalisterna kan räkna med hjälp i olika former från en imperialistisk stormakt, och om de har kvar sitt monopol över massmedia – hur blir det då? Det sannolikaste är givetvis då att ka- pitalisterna kommer att använda väpnat våld, för att hindra massorna att gripa makten, och massmedia för att sprida förvirring i deras led, splittra dem och göra dem oförmögna till enhetlig handling. I så fall är fredlig övergång möjlig. Väpnat våld måste då till- gripas för att krossa kapitalisternas våld – uppgiften underlättas om det revolutionära partiet förberett massorna på en sådan möjlighet och arbetat för att skapa upplösning inom den kapitalistiska våldsappara- ten och vinna delar av den över till massornas sida. Massmedia måste snabbt och med våld vridas ur kapi- talisternas händer och ställas i revolutionens tjänst.48 Att detta var det troligaste scenariot för en övergång till socialism i betydde inte att såg våldet som något önskvärt. Även om vi helhjärtat önskar en fredlig övergång till socialismen – och vilken socialist gör inte det – måste vi med utgångspunkt från verkligheten vara klara över att övergången inte blir fredlig.49 48Holmberg, : Vart går kommunistiska parti? , 1965 s. 57-58. 49Ibid, s. 58. Möjligen är bok 1960-talets teoretiskt mest ge- nomarbetade ställningstagande mot tanken på en fredlig och par- lamentarisk väg till socialism i . I alla händelser bjöds inte lä- sarna av Gnistan eller på någon lika utförlig skildring av den revolutionära teorin. Tyngdpunkten låg mer åt det dagsaktuella med artiklar om strejker, skatter och hyror. Vägen till socialismen diskuterades i viss mån i en artikel i . Anledningen var att publicerat vad man hävdade var en intervju med och i vilken det ut- lovades väpnad revolt . I ett inlägg i Gnistan kommen- terade Baude skriverier och framhöll att någon inter- vju aldrig ägt rum och att artikeln var baserad på en tidigare artikel i tidningen . I sitt samtal med Arbetets reporter hade Baude inte lagt fram någon tidtabell för revolutionen. När det gällde revo- lutionens våldsamma förlopp hade Baude, enligt honom själv, sagt ungefär följande: Om våra önskningar vore utslagsgivande så såg vi gärna en fredlig övergång till socialismen. Men histo- rien känner inga sådana fallDen kapitalistiska staten kommer att med våld möta alla aktioner från det arbe- tande folket, som syftar till socialism. Därför räknar vi helt realistiskt med en våldsam omstörtning av det nuvarande samhället.50 presenterades KFML:s idéer på ett ganska utförligt sätt i . Även här förklarades den fredliga vägen till socialismen förvisso vara önskvärd men likafullt omöjlig att uppnå. Att komma till makten genom att vinna majori- tet i sågs inte heller det som en framkomlig väg. Nej, historien har gång på gång visat att ett parlament bara är en demokratisk kuliss, som ingenting har med folkstyre att göra. Och den svenska utgör inget undantag.51 Detta innebar emellertid inte att revolutionärer skulle avstå från valdeltagande. Att delta i det parlamentariska arbetet var ett sätt att avslöja dess rätta karaktär. En plats i parlamentet skulle också er- 50Baude, : Intervjuförfalskarna i har fått svar på gement förtal. Gnistan nr 10/1969. 51Vad vill KFML? , 1970, s. 41. bjuda en möjlighet att använda parlamentet som en talarstol för en revolutionär politik.52 Liknande tankar fördes fram i Gnistan års val. KFML:s valdeltagande handlade inte om att förbättra det bestående samhället utan att ersätta det med ett nytt. Vi tillstår öppet att detta mål kan nås endast genom en våldsam revolution. Att vi föredrar en fredlig ut- veckling är självklart men tyvärr har vi ingen möjlig- het att välja.53 Den som propagerade för en fredlig övergång till det socialistiska samhället kan inte vara något annat än en skurk och bedragare framhöll Gnistan vidare. Tankegången utvecklades med följande scenario: Försök föreställa er följande: Det i får genom ett jordskredsval majoritet i riks- dagen. Beslut fattas om socialisering av industrier, banker, gruvor mm. Detta kräver en grundlags- ändring, vilket kräver beslut av med ny- val emellan. sitter med ar- marna i kors och deppar. I en TV-intervju säger han till folket: Det var tråkigt det här, men sådana är ju de demokratiska spelreglerna. Så varsågod och ta ban- ken, ASEA, LM och allt det andra. Jag får väl komma igen med friskt mod nästa val. Naturligtvis kommer det inte att gå till på det sättet. Ingen härskande klass har någonsin lämnat arenan frivilligt.54 Från KFML:s sida ansågs det i ett sådant läge självklart att den härskande klassen skulle sätta in sin våldsapparat mot folket. Me- ra i detalj vad som skulle ske i ett sådant läge ansågs inte möjligt att skissera. Men, förutsatt att vi är förberedda på väpnad kamp, kan det, under mycket gynnsamma omständigheter bli relativt fredligt. Hur det skulle kunna gå om omständigheterna var mindre gynnsamma, eller i vilket läge den väpnade kampen skulle utlösas utvecklades inte närmare. Även om Gnistan 1970 försäkrade sina läsare om att en röst på KFML var en röst för en revolutionär utveckling var det emellertid 52Ibid, s. 42. 53Vägen till socialismen. Gnistan nr 9/1970. de dagspolitiska frågorna, dvs. vård, omsorg, skatter och hyres- frågor, som dominerade valpropagandan. Vägen till socialismen be- rördes nästan inte alls. I ett flygblad inför valet framställdes det po- litiska målet på följande vis: Vårt mål är ett klasslöst samhälle i vilket alla männi- skor har möjlighet att utveckla alla sina anlag och fritt samverka för allas välfärd. Det målet är omöjligt att förverkliga, så länge kapitalisterna har makten. Att försöka skapa jämlikhet utan att avskaffa kapitalismen – som SAP och VPK försöker slå i folk – är som att ösa vatten med ett såll. Först måste arbetarklassen or- ganisera sig med hjälp av ett riktigt kommunistiskt arbetarparti och i förening med andra delar av folket ta makten från den härskande kapitalistiska minorite- ten genom en socialistisk revolution och upprätta ett nytt samhälle, i vilket arbetarklassen har makten. Det- ta är något helt annat än den statskapitalism, som so- cialdemokraternas starka samhälle leder till.55 Den borgerliga parlamentarismen och den borgerliga demo- kratin avvisades som varande enbart en fasad för monopol- kapitalets diktatur. Vi anser, att alla viktiga frågor ska avgöras av folket, att folkets representanter ska utses i fria val och kon- trolleras och när som helst kunna avsättas av folket och att beslut ska fattas enligt majoritetsprincipen. Vi är alltså för demokrati. Men just därför är vi mot den nu härskande borgerliga parlamentarismen för den är inte demokratisk. De viktigaste frågorna avgörs inte i de valda församlingarna utan i bankernas direktions- rum, på Harpsundsmötena mellan regering och stor- finans i departementen. Den borgerliga demokratin är därför i grund och botten bara en fasad för monopol- kapitalets diktatur.56 KFML avvisade envetet alla föreställningar om att det faktum att förbundet deltog i riksdagsvalet kunde tolkas som att det fanns en parlamentarisk väg till socialismen. Denna tanke är och förblir en 55Rösta på KFML! Flygblad inför valet . Valdeltagandet var snarare ett sätt att bekämpa kapitalismen på alla områden, även inom dess egna organ. Ett verkligt folkstyre var bara möjligt när ...arbetarklassen och folket med sin väpnade makt krossar monopolkapitalets diktatur och upprättar sin egen – proletariatets diktatur över det lilla fåtalet ut- sugare – då först kommer vi att få ett verkligt folk- styre här i landet.57 Det står alltså klart att en revolutionär utveckling ansågs nödvändig och önskvärd som det ansågs osannolikt att denna ut- veckling kunde åstadkommas utan våld. Frågan var då hur tid- tabellen såg ut. Hur avlägsen var egentligen revolutionen? varnade Gnistan sina läsare för att underskatta tempot i världsrevolutionens pågående utveckling. Varningen var föranledd av ett uttalande av . hade då inför manat till stöd för afroamerikanernas kamp vilken menade var en be- ståndsdel av vår tids världsrevolution. För Gnistans redaktion var budskapet från glasklart: Hans ord är inte bara en uppmuntran utan främst en maning att vara redo. En maning till oss, att vara redo att medverka till sammanbrottet och därefter leda vårt folks kamp för att slå ned monopolkapitalets diktatur och upprätta proletariatets.58 hävdades i Gnistan att vår epok kännetecknas av att imperialismen går mot fullständigt sammanbrott och socia- lismen till världsomfattande seger. Framför allt ansågs revolutio- nära tecken finnas i , och men stod inte utanför detta. FNL-rörelsens och studentvänsterns till- växt signalerade enligt Gnistan att utvecklingen även gällde Sveri- ge.59 gjorde ett uttalande om att revolution är huvudriktningen i utvecklingen i dagens värld. Gnistan uppma- nade sina läsare att ta fasta därpå och studera noga vad kamrat 57Folkstyre eller motsatsen. Gnistan nr 9/1970. 58Mao vägleder och manar oss att vara redo. Osignerad artikel i nr 4/1968. 59Till kamp för ett marxist-leninistiskt parti! Studera marxismen-leninismen, tänkande! Gnistan nr 10/1968. säger.60 Bilden av att hopp fanns om en relativt snar revolu- tion stärks av en intern skrivelse från Gnistans redaktion i septem- ber 1970. I skrivelsen framhölls att någon revolutionär situation inte förelåg men att en sådan kan uppstå inom någ- ra år.61 Även års val publicerade SKP ett valprogram. I detta avhandlades framför allt dagspolitiska frågor som arbetslöshet, prisstopp och hyreshöjningar. Men även mer långsiktiga frågor be- rördes, t.ex. begreppet proletariatets diktatur som definierades som arbetarklassens oinskränkta herravälde. Det förklarades vidare att proletariatet måste upprätta sin diktatur, sin oinskränkta makt över monopolkapitalisterna, expropriera deras egendom och över- föra den i folkets ägo. Detta skulle dock inte tolkas som att SKP var anhängare av våld som politiskt medel. Tvärtom hävdades att i och med det klasslösa kommunistiska samhället skulle våldet för- svinna. Redan under det socialistiska förstadiet skulle framsteg gö- ras på denna punkt och som förebilder framhölls och Albani- en som sades ha ytterst få fängelser. Hur revolutionen skulle genomföras utvecklades inte närmare men det våld som skulle komma att utövas betraktades som ett beklagligt men nödvändigt försvar av revolutionens landvinningar. Under själva övergången från kapitalism till socialism kommer med all sannolikhet våld till användning. Inte för att kommunisterna vill det utan för att kapital- isterna tvingar på folket sitt våld och därigenom tvingar folket till motvärn.62 I valprogrammet tog SKP vidare ställning för den fria rösträtten och rätten att utse representanter och bilda partier. Den rådande parlamentariska demokratin ansågs dock otillräcklig så länge det kapitalistiska systemet var i funktion. Det hävdades vidare att möj- ligheter praktiskt taget saknades att ställa de valda representant- erna till ansvar och än mindre att byta ut dem, om de inte mot- svarar väljarnas förtroende. Det socialistiska samhället skulle där- för innebära en ny slags demokrati: 60Revolution utvecklingens huvudriktning i dagens värld. Kamrat uttalande till stöd för folkens kamp mot USA-imperialismen. Gnistan nr 6-7/1970. 61Synpunkter från Gnistans redaktion angående diskussionen av Gnistan nr 9 m.m. 30/9 1970. Akt 15:4/5a löpnr 8. 62För ett socialistiskt . Valprogram för kommunistiska parti (SKP). SKP doku- ment nr 3. 1973, s. 37-38. där massorna är indragna i förvaltningen av samhäl- let, där det inte längre finns ett särskilt skikt yrkespo- litiker utan massorna själva utformar politiken och där de valda representanterna måste avlägga räkenskap för sina väljare.63 Men hur övergången till socialismen rent praktiskt tänktes gå till fick läsaren av valprogrammet ingen närmare upplysning om. Dock nämndes , , och som länder där folket tagit makten. Genom Chrustjev hade dock en by- råkrati uppstått som återerövrat makten och därigenom ånyo upp- rättat ett klassamhälle. I och däremot, genomförde arbetarna och bönderna en kulturrevolution, undanröjde hotet mot folkets makt och tog ett fastare grepp över företagen, statsorganen, politiken, utbildningen och kulturen.64 Inför valet presenterade SKP sitt program i . SKP pläderade här bl.a. för sex timmars arbetsdag, dag- hem åt alla barn samt pris- och hyresstopp. Till skillnad års valprogram uppehöll sig SKP ganska utförligt vid frågan om revolutionen och vägen till socialismen. Socialismen, förklarade SKP, kan inte vara något annat än proletariatets dikta- tur. Med detta begrepp skulle dock inte förstås, en diktatur över proletariatet eller en diktatur över alla oliktänkande vilket ofta hävdats. Tvärtom, för SKP innebar proletariatets diktatur att arbetarklassen och folkets breda massorför första gången åtnjuter verklig demokrati, dvs de tar sig rät- ten att bestämma över staten och alla dess insti- tutioner, över företagen och naturrikedomar. Detta skapar möjligheter att lösa kapitalismens problem – planera ekonomin, tillförsäkra alla arbete, införa sta- bila, ja sjunkande priser osv. Sådan är verklig- heten i de länder där arbetarklassen har makten, t.ex. och Albanien.65 Utvecklingen i och sades i valprogrammet utgöra praktiska exempel på vad socialismen verkligen är.66 Hur skulle då denna socialistiska utveckling åstadkommas för 63Ibid, s. 38. 64Ibid, s. 32. 65Vad gäller valet? SKP 1976, s. 28. 66Ibid, s. 29. För att diskutera denna fråga gjordes i valprogrammet en hi- storisk genomgång av de erfarenheter som kunnat vinnas inom om- rådet. På ett par sidor avverkades Pariskommunen 1871, 1916, 1923, 1936 och andra exempel. Inte något fall kunde enligt SKP:s översikt redovisas där de härskande klas- serna frivilligt avstått från makten. I SKP:s historiska genomgång anfördes vidare: I de fåtaliga historiska fall där övergången till socia- lism kunnat ske utan blodsutgjutelse, såsom i Tjecko- 1948, har det uteslutande berott på att pro- letariatet varit beväpnat och besuttit en sådan makt att varje motstånd från de gamla härskarklasserna va- rit utsiktslöst.67 Exemplet 1973 visade också enligt SKP faran med att inte kontrollera militärapparaten samt att det borgerliga parlamentet i en revolutionär situation (liksom statsapparaten över huvud taget) blir själva samlingspunkten för kontrarevolution och att det därför måste krossas av arbetarklassen.68 För del pekade SKP på att historiska exempel fanns där militär trupp använts mot arbetare, t.ex. 1931, samt att har en militarisering ägt rum av polisen som utsuddat skiljelinjerna till militären. Även sä- kerhetspolisens roll genom registrering av kommunister och andra framhölls. För SKP pekade allt på att statsapparaten skulle använda all polisiär och militär makt för att hindra en fredlig revolution. Be- träffande tidpunkten för en socialistisk revolution i fram- hölls att en sådan var mer aktuell nu (1976) än . Men för att en revolution skulle kunna genomföras måste dels en revo- lutionär situation föreligga, dels ett revolutionärt parti finnas, redo att leda massorna.69 Det var detta parti som SKP strävade efter att bli. Vid partikongressen 1980 antog SKP sitt första egentliga parti- program. Redan i förordet slogs fast att SKP:s utgångspunkt är att tjäna folket men att den socialistiska revolutionen inte skulle stå på dagordningen inom överskådlig tid. Flerpartisystemet och den representativa demokratin förklarades vara värden som måste för- svaras och utvecklas. Likaså framhölls att de parlamentariska för- samlingarnas makt måste stärkas i förhållande till de förvaltande 67Ibid, s. 30. 68Ibid, s. 30-32. 69Ibid, s. 34-36. SKP efterlyste ökat grundlagsskydd för de demokratiska fri- och rättigheterna. I programmet fastslogs också att partiet måste föra ideologisk kamp mot olika borgerliga idéer inom och utom partiet, till exempel reformism och revisionism. I praktiken innebar dock program att delar av det som förkastats som högeropportunism nu togs till heder igen. Exempel- vis kom begreppet proletariatets diktatur att ersättas med formule- ringar som arbetarklassens och det arbetande folkets stat eller arbetarklassens och folkflertalets verkliga statsmakt. Den socia- listiska statens innebörd förklarades vidare på följande sätt: Som varje annan statsmakt har även den socialistiska staten en klasskaraktär genom att arbetarklassen kon- trollerar staten. Det innebär att lagstiftningen måste slå vakt om det arbetande folkets intressen och t.ex. inskränka eller förbjuda utsugning av arbetskraft. Men det innebär inte att t.ex. kapitalistklassen fråntas demokratiska rättigheter. Alla medborgare skall ha li- ka rätt att bestämma och delta i samhälleliga ange- lägenheter. Därmed skall inte heller det kom- författningsmässigt ges en ledande roll. Det skulle stå i motsättning till demokratins grundtanke. Partiet kan bara nå en ledande roll genom att i praktiken vinna folkflertalets förtroende.70 Den sista meningen i citatet ovan samt betonandet av vikten av att stärka de parlamentariska församlingarnas makt liksom grund- lagens skydd av demokratin visar att SKP nu var inne på en ny väg. Borta var alla historiska exempel där borgerligheten med vapen- makt stoppar den socialistiska revolutionen. Även om det inte ut- trycktes i klartext innebar partiprogrammet att maktövertagandet, den socialistiska revolutionen, avsågs i princip gå lagligt och fred- ligt till, genom att partiet erövrade en majoritet av de röstande i ett demokratiskt val. Strängt taget synes SKP partiprogram inte ens övertygat om den socialistiska demokratins och planhus- hållningens överlägsenhet. Erfarenheter från socialistiska revolutioner i länder som saknas. Detta gör det extra viktigt att ta allvarligt på lösandet av frågor som t.ex. borgerlig 70 Politiskt program. Antaget vid SKP:s tredje kongress 1980, s. 28-29. demokrati contra socialistisk demokrati, planhus- hållning contra marknadsekonomi och det kommun- istiska partiets roll under socialismen. Det är en upp- gift för alla revolutionärer att med en vetenskaplig metod sammanfatta historiska erfarenheter och ana- lysera svenska säregenheter för att komma närmare svaren på dessa svåra frågor.71 SKP hade nu inlett omprövningens väg, bort från leninismen. Vid den fjärde partikongressen 1984 antogs som tillägg till parti- programmet Nio punkter för framtidens vänster. Inledningsvis kon- staterades att SKP hade stora problem och riskerade att förkrym- pa till en otidsenlig reminiscens från historien. De interna diskus- sionerna hade visat att omprövningen med nödvändighet måste in- nebära ett brott med den kommunistiska traditionen. Framför allt pekades tre områden ut: demokratisynen, inställningen till det na- oberoendet och den schematiska uppfattningen om re- formsträvanden kontra revolution. För SKP:s del innebar detta ett bejakande av den formella demokratins värde, som ett entydigt och kategoriskt avståndstagande gjordes från begreppet proletariatets diktatur som det kommit att praktiseras. Att SKP lämnat leninismen bakom sig innebar inte att partiet upphört att sträva efter en socialistisk revolution. Däremot tog SKP avstånd från tesen om allmängiltiga karaktär. I dess ställe satte SKP en allsidig ekonomisk, ideolo- gisk och politisk kamp i det nuvarande samhället. Det SKP strävade efter kan alltså betecknas som en socialistisk re- volution genomförd med hjälp av gradvisa reformer inom det be- stående systemet. För att tydligt markera den nya linjen deklarera- des att vi inte längre använder begreppet marxismen-leninismen för att beteckna vår ideologiska grundval. 1986 bytte SKP namn till Solidaritetspartiet och ett nytt parti- program antogs i vilket talades om nödvändigheten av en demo- kratisk revolution. Med detta begrepp avsågs ett förlopp där kapi- talismen och klassamhället avskaffades och ett nytt rättsväsende till skydd för medborgarrätten växte fram. Kort sagt, ett där de arbetande själva styr sina samhällen. Modellen för Solidaritets- partiets revolution var en fredlig samhällsförändring beslutad i den 71 Ibid, s. 28. svenska och genomförd på basplanet av en aktiv folkma- joritet.72 Sammanfattningsvis kan sägas, att KFML/SKP stod för en traditionell marxist-leninistisk syn på hur den revolu- tionära omvandlingen av samhället skulle ske. Den parlamentariska vägen avvisades och våld skulle med all sannolikhet komma till an- vändning eftersom makthavarna inte godvilligt skulle lämna ifrån sig makten. partiprogram togs begreppet proletariatets diktatur bort liksom formuleringar om att våld sannolikt var nöd- vändigt.