sou · GQB321 · 2003-01-01 00:00:00 — Detta ägaransvar har medlemmarna som kollektiv att ta del i. Med den särskilda regleringen avseende förhandsavtal och villkor för förskottsbetalning av insatsen för en ännu inte tillträdd bostadsrätt värnar lagstiftaren om den enskilde som står i begrepp att köpa en bostadsrätt. Och den som innehar en bostadsrätt kan få sin nyttjanderätt till lägenheten förverkad endast under villkor som i princip har sin förebild i motsvarande bestämmelser i hyreslagen. Det kollektiva synsättet ligger bakom också bl.a. de be- stämmelser som ger den enskilde rätt att få frånträda eller avträda sin bostadsrätt med åtföljande skyldighet för föreningen, och indirekt åter- verkan på dess övriga medlemmar, att ta över det framtida ekonomiska ansvaret för bostadsrätten. Utvecklingen har gått dithän att innehavet av en bostadsrätt alltmer kommit att närma sig innehavet av en ägd bostad. Som redan sagts kan kapitalinsatsen för att förvärva en bostadsrätt vara hög, bostadsrätterna belånas i en omfattning som vore de att likställa med fast egendom och den enskilde bostadsrättshavarens inflytande över sitt boende har alltmer kommit att sättas i focus. Det finns dock anledning att vara observant på utvecklingen, så att inte bostadsrättens kooperativa karaktär och bostadssociala funktion urholkas. Det finns en risk med att alltför långt utvidga de enskilda bostadsrättshavarnas rättigheter och skyldigheter och begränsa det kol- lektiva ansvar som föreningen har, antingen så sker genom direkta fö- reskrifter i lag eller genom en möjlighet för bostadsrättsföreningarna att i sina stadgar bestämma i saken. Så till vida skulle ett införande av ägarlägenheter kunna bidra till att de grundläggande värderingar som bostadsrättsinstitutet är framsprunget ur bevaras och kan leva vidare på det sätt som varit avsett. Intresset för ägarlägenheter torde i stor utsträckning hänföras till den ekonomiska sidan. Erfarenheterna från ombildning av radhusboende i bostadsrättsform till äganderätt talar för att boendekostnaderna i all- mänhet utgjort det avgörande skälet för en övergång till äganderätt. 98 Våra slutsatser och valet av modell Av betydelse för kostnaderna är framför allt lånevillkor, skatteeffek- ter, subventioner och bidragsmöjligheter. De båda sistnämnda posterna vilar på bl.a. bostadspolitiska överväganden. Vi har inte sett skäl för att inom ramen för förevarande utredning göra de avvägningar och priori- teringar mellan olika boendeformer som krävs för sådana övervägan- den. Därtill kommer att vissa beskattningsfrågor på området för närva- rande är under diskussion. Vi har därför stannat för att inte lägga fram några förslag i de avseendena. Vi är dock medvetna om den stora bety- delse som skatter och bidrag har. Vad som i dessa avseenden kommer att gälla för ägarlägenheternas del kan därför antas få, om inte en avgö- rande, så en mycket stor betydelse för intresset för ägarlägenheter. Vår utgångspunkt för en lagstiftning om ägarlägenheter är att skatter och bidrag hänförliga till denna boendeform skall vara så långt möjligt neu- trala i förhållande till vad som gäller för småhus. Innehållet i en lagstiftning om ägarlägenheter bör klart skilja sig från den som gäller för bostadsrätter. Den norska lagregleringen har större likheter med den svenska bostadsrättslagen än den danska. Med den norska eierseksjonen och den svenska bostadsrätten äger lägenhets- innehavaren inte själv lägenheten utan innehar den med endast en nytt- janderätt, låt vara en stark sådan. Det är dock med nuvarande svensk lagstiftning främmande att någon skulle kunna äga och ensam förfoga över en del av en fastighet och självständigt kunna t.ex. pantsätta den. Den norska förvaltningsformen, sameiermöte, saknar också motsva- righet i gällande svensk rätt. Även den danska regleringen innehåller lösningar som avviker från vad som är möjligt med gällande svensk rätt. Så kan en lägenhet i ett flerbostadshus inte enligt svensk rätt utgöra en fastighet. Men det skul- le som tidigare nämnts bli möjligt om förslaget om tredimensionell fastighetsbildning genomförs. Vidare innehåller den danska ägarlägen- hetsföreningen likheter med vad som för svensk rätts del gäller för samfällighetsföreningar. Bakom de önskemål som finns om ett införande av ägarlägenheter ligger att den enskilde lägenhetsinnehavarens rätt skall stärkas. Med en äganderätt är utgångspunkten att ägaren själv disponerar fritt över sin egendom och inskränkningar i förfoganderätten kräver motiverade un- dantag. Med en nyttjanderätt kan utgångspunkten sägas vara i viss mån den motsatta. Hur långt förfoganderätten skall få sträcka sig är beroen- de av vilka skäl som kan finnas för att i motsvarande mån inkräkta på ägarens rättigheter. En äganderätt ger med andra ord en presumtion för den starkaste rätten. Som vi sagt bör med innehavet av en ägarlägenhet följa tre kompo- nenter, nämligen rätten till lägenhetsutrymmet samt till hus och mark. Vi ser flera skäl för att själva lägenheten i en svensk modell bör inne- Våra slutsatser och valet av modell 99 has med direkt äganderätt. Det är endast den som kan knytas till den enskilde personligen. Det får också antas att den som avser att köpa en ägarlägenhet förväntar sig att få en äganderätt till bostaden, dvs. att få en så omfattande rätt som möjligt över sin lägenhet. Med en direkt äganderätt till lägenheten framträder också skillnaden i förhållande till bostadsrätten klarare. I frågor som rör bostadshuset som sådant och marken kommer att krävas samråd mellan lägenhetsinnehavarna. Den starkaste äganderätts- liga positionen kommer därför att erbjudas om en lägenhetsinnehavare inte endast äger sin lägenhet själv utan äger också den övriga egendo- men tillsammans med de andra lägenhetsägarna. Äganderättens betydelse för villkoren för lån skall inte heller under- skattas. Som redan framgått är det anknytningen till fast egendom som är av särskilt intresse för de villkor som kan erbjudas för långivningen. En modell med direkt äganderätt har därför, enligt vår mening, ett för- steg i detta sammanhang. Mot bakgrund av det sagda förordar vi en modell där den enskilde äger sin lägenhet direkt framför en där innehavet grundas på nyttjande- rätt. Hur lägenhetsinnehavarens äganderätt skall kunna knytas till fast egendom i en svensk ägarlägenhetsmodell och hur den rättsliga regler- ingen kan utformas återkommer vi till i de följande kapitlen. 100 Våra slutsatser och valet av modell Att bilda ägarlägenheter 101 6 Att bilda ägarlägenheter I detta första avsnitt om bildande av ägarlägenheter överväger vi hur den mer övergripande inriktningen på regleringen bör vara. Vi tar ock- så upp en del konsekvenser av den inriktning som väljs. Inför detta ges först en kort bakgrund om vad som gäller i fråga möjligheterna att inde- la lägenheter i fastigheter och att direkt äga en lägenhet. I svensk rätt skiljer man mellan fast och lös egendom. Denna uppdel- ning är av central betydelse. Enligt definitionen i 1 kap. 1 § jordabal- ken (JB) är fast egendom jord och denna är indelad i fastigheter. Indelningen i fastigheter sker genom fastighetsbildning. Fastigheter indelas tvådimensionellt, vilket innebär att fastigheterna avgränsas mot varandra genom vertikala gränser i markplanet. Till en fastighet hör, enligt 2 kap. JB, byggnad på denna och andra s.k. fastighetstillbehör. Det gäller om byggnaden eller föremålet ägs av samma person som äger marken. Om byggnaden ligger på ofri grund, dvs. om byggnaden har tillförts fastigheten av någon annan än fastig- hetsägaren och inte kommit i dennes ägo, är byggnaden däremot lös egendom. Som lös egendom räknas även bl.a. nyttjanderätt till fast egendom, t.ex. hyresrätt och bostadsrätt. Föremål som finns i en bygg- nad kan vara fast eller lös egendom. Det beror på vad för slags föremål det är fråga om och vem som har tillfört byggnaden föremålet. Enligt gällande rätt är det inte möjligt att direkt äga en lägenhet. Den direkta äganderätten till fast egendom kan avse endast fastigheten i sin helhet eller en ideell andel. Den principen gäller även fastighetstill- behör, t.ex. ett hus. Om huset är en byggnad på ofri grund (lös egen- 102 Att bilda ägarlägenheter dom) omfattar äganderätten huset i sin helhet eller en ideell andel i detta. Förslag om tredimensionell fastighetsindelning Ett förslag som lägger grunden till direkt ägande av en bostadslägenhet har lagts fram av Utredningen om tredimensionellt fastighetsutnyttjan- de i betänkandet Tredimensionell fastighetsindelning (SOU 1996:87). Förslaget innebär att fastigheter skall kunna avgränsas mot varandra också genom horisontella gränser över eller under markytan. Därige- nom skall utrymmen i en eller flera byggnader kunna utgöra egna fas- tigheter genom beslut vid en lantmäteriförrättning. En sådan fastighet benämner utredningen anläggningsfastighet. Ett undantag har dock gjorts för bostadslägenheter. En enskild lägenhet avsedd för boende skall enligt förslaget inte få utgöra en särskild fastighet. Bildandet av fastigheter i byggnader skall ske genom s.k. tredimen- sionell fastighetsbildning. I allt väsentligt skall för en på så sätt bildad fastighet gälla samma bestämmelser i jordabalken, fastighetsbildnings- lagen (1970:988, FBL) och annan fastighetsrättslig lagstiftning som för traditionellt bildade fastigheter. Det innebär bl.a. att bestämmelserna om gemensamhetsanläggningar enligt anläggningslagen (1973:1149, AL) och om samfällighetsförvaltning av sådan anläggning enligt lagen (1973:1150) om förvaltning av samfälligheter (SFL) kan bli tillämpliga i frågor som rör den byggnad som de nybildade fastigheterna ryms i och den mark som byggnaden uppförts på. Förslaget har fått ett i allt väsentligt positivt mottagande under re- missbehandlingen. Arbete pågår i med sikte på att ett lagförslag skall kunna presenteras . Att bilda ägarlägenheter 103 Vårt förslag: En ägarlägenhet skall utgöra en tredimensionellt av- gränsad, självständig fastighet som bildas för bostadsändamål. Förslaget i SOU 1996:87 om tredimensionell fastighetsindelning skall utgöra utgångspunkt för hur ägarlägenheter skall bildas och hur samverkan skall ske mellan lägenhetsägarna. Tillgången till gemensamma utrymmen och till marken skall lantmäterimyndigheten tillförsäkra vid fastighetsbildningsförrätt- ningen. Lägenhetsägarens samlade rättigheter till lägenheten, byggnaden i övrigt och mark skall vara odelbara. skall bestämma ägarlägenhetens närmare gränser. Bestämmelserna i 2 kap. 2 § JB om tillbehör till byggnad skall i stort tillämpas på motsvarande sätt beträffande egendom som finns i en ägarlägenhet. Ägarlägenheter bör utgöra fastigheter Vi tog i avsnitt 5.2 ställning för att ägarlägenheter skall innehas med direkt äganderätt. Det bästa sättet att åstadkomma detta är enligt vår mening att möjliggöra fastighetsindelning av bostadslägenheter. Med andra ord bör en ägarlägenhet utgöra en fastighet. Vi ser flera fördelar med en sådan lösning. En stor fördel är att jor- dabalkens regler då blir tillämpliga på ägarlägenheter. Sådana lägenhe- ter utgör ju med den lösningen en fastighet som andra. Därmed gäller också samma regler, om inte något undantag eller annan särregel ges. Det innebär i ett utgångsläge att t.ex. jordabalkens bestämmelser om överlåtelse och om pantsättning gäller även för ägarlägenheter. Det är bland aktörerna välkända regler. Man slipper därför en initial osäkerhet om rättsläget. Och tillskottet av nya regler blir minimalt. Vår bedömning är också att förutsättningarna för att ägarlägenheter skall utgöra bra kreditobjekt blir störst om ägarlägenheterna får utgöra fastigheter för vilka jordabalkens inteckningssystem m.m. kan använ- das. Några utfästelser om räntenivåer o.d. kan vi inte göra. Allt för många osäkerhetsfaktorer finns för det. Men bland t.ex. kreditgivare är det en vanlig uppfattning att möjligheten för dem att låna upp pengar för vidare utlåning till samma ränta som för villor är bäst om ägarlä- genheter utgör fast egendom. Se mer om detta i avsnitt 4.8.3. 104 Att bilda ägarlägenheter Förslaget om tredimensionell fastighetsindelning bör tas som utgångspunkt Vårt ställningstagande att en ägarlägenhet bör utgöra en fastighet gör det naturligt att se på förslaget från Utredningen om tredimensionellt fastighetsutnyttjande. Det förslaget innebär just att utrymmen i bygg- nader, t.ex. lägenheter, skall kunna fastighetsindelas. Enda hindret som det förslaget egentligen innehåller mot att även fastighetsindela enskil- da bostadslägenheter är ett uttryckligt förbud mot sådan fastighetsin- delning. Det förbudet var för övrigt förestavat av utredningens direktiv. Tas förbudet bort innebär alltså förslaget att det är fullt möjligt att bilda – vad vi här kallar – ägarlägenheter. En fördel med att ansluta till de föreslagna reglerna om tredimen- sionell fastighetsindelning är den rättslikhet som uppnås, givetvis för- utsatt att det förslaget genomförs. Ansluter man blir ju följden att tre- dimensionell fastighetsindelning skall ske enligt samma regelverk oav- sett om det är fråga om t.ex. en bostadslägenhet, en affärslokal eller ett garage. En annan fördel är att antalet regler för bildande av just ägarlägen- heter blir minimalt. Bygger man upp ett särskilt regelverk för ägarlä- genheter får man ett tillskott av regler. Det medför i sin tur att kom- plexiteten ökar för dem som skall tillämpa eller rätta sig efter reglerna, t.ex. lantmäterimyndigheter och byggföretag. Det skäl som skulle tala mot att ansluta till förslaget om tredimen- sionell fastighetsindelning vore om detta inte utgör någon lämplig re- glering för ägarlägenheter. Vi kan dock inte se annat än att huvudprin- ciperna för detta förslag är lämpliga även för ägarlägenheter. Vi före- slår därför att dessa huvudprinciper skall bilda utgångspunkten för bil- dandet av själva ägarlägenhetsfastigheten, alltså den tredimensionella fastighetsbildningen. Givetvis finns det en risk för att förslaget om tredimensionell fas- tighetsindelning inte genomförs. De angivna fördelarna förutsätter att förslaget genomförs. Det är inte möjligt att utarbeta ett förslag om ägar- lägenheter som i alla delar är neutralt i förhållande till om förslaget om tredimensionell fastighetsindelning genomförs eller inte. Man måste välja ett scenario att arbeta utifrån. Vi har, mot bakgrund av de angivna fördelarna samt det positiva remissutfallet och pågående beredningsar- bete, valt att arbeta utifrån förutsättningen att förslaget genomförs. I bilaga 4 har vi tagit in de lagförslag som Utredningen om tredi- mensionellt fastighetsutnyttjande lade fram. Att bilda ägarlägenheter 105 Avgränsningen av ägarlägenheter mot andra anläggningsfastigheter Att vi tar förslaget om tredimensionell fastighetsindelning som ut- gångspunkt innebär att ägarlägenheter kommer att utgöra en särskild form av anläggningsfastighet. Därmed uppstår frågan vad som skall skilja en ägarlägenhet från en annan anläggningsfastighet eller, annor- lunda uttryckt, vad som skall konstituera ägarlägenheten. Det som skiljer en ägarlägenhetsfastighet från anläggnings- fastigheter som skall användas för kommersiella ändamål, t.ex. butiker eller garage, är att den skall användas för bostadsändamål. En del i definitionen bör därför vara just att ägarlägenheter skall vara avsedda för bostadsändamål. Förslaget i SOU 1996:87 innebär emellertid inget hinder mot att fle- ra lägenheter bildar en anläggningsfastighet och används för bostads- ändamål. Exempelvis kan en bostadsrättsförenings lägenheter eller ett antal hyresrätter utgöra en anläggningsfastighet. Gentemot sådana an- läggningsfastigheter föreslår vi att gränsen dras på det sättet att en ägarlägenhet skall bildas för att utgöra en lägenhet. Med andra ord är det med hjälp av ägarlägenhetskonceptet som det skall vara möjligt att bilda anläggningsfastigheter som består av en enstaka lägenhet och som är avsedd för bostadsändamål. Det allmänna lämplighetsvillkoret kommer att gälla En annan följd är att det allmänna lämplighetsvillkoret i 3 kap. 1 § för- sta stycket FBL blir tillämpligt. Enligt denna bestämmelse skall en fas- tighet vara lämplig för sitt ändamål och detta ändamål skall tillgodose ett varaktigt behov. Innebörden är att fastighetsbildning förutsätter att vissa kvalitetskrav är uppfyllda. Och det kommer alltså att gälla på samma sätt för ägarlägenhetsfastigheter som för andra fastigheter. Tillgången till byggnaden och mark Att vi utgår från förslaget om tredimensionell fastighetsindelning inne- bär att lantmäterimyndigheten vid fastighetsbildningsförrrättningen skall fatta beslut som tillförsäkrar varje ägarlägenhetsfastighet en sådan tillgång till delar av byggnaden och mark vilken utgör en förutsättning för lägenhetens ändamålsenliga användning och bestånd som en sär- skild fastighet. Det anser vi är en lämplig ordning. Dessa frågor är inte något som bör lösas genom avtal eller liknande. I sammanhanget bör ett förhållande kommenteras lite närmare. Det finns två lösningar för lantmäterimyndigheten – s.k. officialservitut 106 Att bilda ägarlägenheter De kollektiva behov som ägarlägen- hetsfastigheterna har vad gäller tillgång till gemensamma utrymmen och marken kommer, enligt vår bedömning, sannolikt i de flesta fall att lösas genom en gemensamhetsanläggning. Servitutslösningar kan emellertid i vissa fall vara lämpliga. Det är inte heller säkert att samma lösning skall väljas för samtliga behov som skall säkerställas. kan det kanske vara lämpligare att lägenhets- fastigheternas tillgång till byggnaden eller en anläggning i denna säkras genom bildandet av en gemensamhetsanläggning medan tillgången till marken säkerställs genom del i marksamfällighet. Men det bör alltså, i enlighet med förslaget om tredimensionell fas- tighetsindelning, vara upp till lantmäterimyndigheten att i det enskilda fallet bestämma vilken lösning som skall väljas för att säkra för en än- damålsenlig användning nödvändig tillgång till byggnad och mark. Rättigheterna skall vara odelbara En följd av att man ansluter till utredningsförslaget är att till den nybil- dade ägarlägenheten skall höra en rätt till de andra utrymmen eller an- läggningar i den byggnad i vilken lägenheten ingår och en rätt i den mark på vilken byggnaden är uppförd; allt i enlighet med vad lantmäte- rimyndigheten närmare har bestämt. Lägenhetsägarens samlade rättig- heter skall vara odelbara. Det skall inte gå att sälja eller pantsätta en- dast rätten till lägenheten eller rätten såvitt avser byggnad och mark. Denna princip om odelbarhet gäller för övrigt, som sagts, även för ägarlägenheter i länder där boendeformen finns, bl.a. i Dan- mark och . Mot bakgrund av det sagda tar begreppet ägarlägenhet i den fortsat- ta framställningen sikte på, inte bara den fysiska lägenheten, utan de samlade rättigheterna. I vissa resonemang finns ett behov av att skilja ut det indelade utrymmet, själva fastigheten. Vi använder i de fallen – väl medvetna om att det kan diskuteras – begreppet ägarlägenhets- fastighet. Gränsdragningen mellan lägenhet och samfälld egendom Förslaget om tredimensionell fastighetsindelning innebär att lantmäte- rimyndigheten i det enskilda fallet bestämmer gränserna och därigenom bl.a. var gränsen skall gå mellan enskild och samfälld egendom. Frågan kan då ställas om det är lämpligt att t.ex. en bärande vägg förläggs Att bilda ägarlägenheter 107 inom lägenhetsfastighetens gränser. Förslaget om tredimensionell fas- tighetsindelning innehåller inget författningsmässigt hinder mot det. Man kan visserligen tänka sig vissa risker för övriga ägare, t.ex. om en ägare inte utför nödvändigt underhåll på bärande delar. Men först bör då konstateras att det avgörande för om underhållsansvaret till- kommer den enskilde inte är om egendomen utgör tillbehör till den enskilda lägenhetsfastigheten eller om egendomen ägs av alla lägen- hetsfastigheterna gemensamt. Även om egendomen tillhör lägenhets- fastigheten kan lantmäterimyndigheten bestämma att den skall inrättas som en anläggning gemensam för samtliga lägenhetsfastigheter. Redan då blir driftsansvaret kollektivt. Det betyder alltså att ansvaret för för- valtningen blir kollektivt. Enligt vår bedömning är vidare risken mycket liten för att lantmäte- rimyndigheten skall fatta beslut som innebär att egendom som bör vara samfälld inte blir det. Möjlighet finns också att i efterhand justera be- slut som visar sig vara mindre lämpliga. Det är vidare svårt att med regler i författning förutse alla situationer där egendom bör förvaltas av kollektivet. I sammanhanget bör också beaktas att vi i avsnitt 10.2.2 föreslår att åtgärdsföreläggande skall kunna riktas mot en ägare, om denne vanvårdar sin lägenhet. Följer ägaren inte föreläggandet skall sökanden ha rätt att vidta den nödvändiga åtgärden. Det innebär att det kommer att finnas en möjlighet att vid vanvård förhindra skador på övriga delar av byggnaden o.d. även om vanvården hänför sig till en del av byggnaden som inte är, men egentligen borde ha varit, samfälld. Vår slutsats är således att någon särskild bestämmelse inte behövs i denna del. Det kan här beträffande bostadsrätter tilläggas att många praktiker anser att fördelningen mellan föreningen och den enskilde bostads- rättshavaren av underhållsansvaret är oklar och att detta ger problem (se t.ex. SOU 2000:2 s. 155). Regleringen för bostadsrätter är upp- byggd på det sättet att – om man bortser från vissa särskilda bestäm- melser om ledningar o.d. – bostadsrättshavaren ansvarar för underhållet av lägenheten. Föreningen svarar sedan för övrigt underhåll, bl.a. hu- sets gemensamma utrymmen, se 7 kap. 4 och 12 §§ BRL. Någon när- mare definition av begreppet lägenhet finns inte. I förarbetena angavs att någon närmare precisering inte kunde göras i författning utan att detta är något som föreningen får göra i stadgarna (prop. 1990/91:92 s. 99). Enligt våra erfarenheter förekommer i och för sig sådana precise- ringar men det är långt ifrån i alla föreningar. Ett annat problem är att, när saken tas upp i stadgarna, det som där anges ibland inte är tillräck- ligt preciserat. När det gäller ägarlägenhetsfastigheter kommer, med vårt förslag, gränserna att dras upp i det enskilda fallet genom lantmäterimyndighe- 108 Att bilda ägarlägenheter Enligt vår bedömning får man genom detta beslut i det en- skilda fallet en betydligt klarare gränsdragning beträffande underhålls- ansvar o.d. än vad som är fallet beträffande bostadsrätter. När man ansluter till förslaget om tredimensionell fastighetsindelning fås också lösningar för frågor om samverkan mellan fastighetsägare, dvs. i det här fallet lägenhetsägarna. För t.ex. förvaltningen av den ge- mensamma egendomen finns en grundläggande reglering att utgå ifrån i lagen om förvaltning om samfälligheter. Vad som sagts innebär bl.a. att bestämmelserna i 2 kap. 1 § JB om tillbehör till fastighet i tillämpliga delar bör gälla också för ägarlägen- heter. Till en sådan fastighet bör vidare som tillbehör höra bl.a. fast inredning och annat som lägenheten blivit försedd med, om det är ägnat till stadigvarande bruk för lägenheten eller del av denna (jfr 2 kap. 2 § första stycket JB) och i regel också sådan egendom som nämns i 2 kap. 2 § andra stycket JB, första punkten, dvs. badkar och annan sanitetsan- läggning, spis, värmeskåp och kylskåp samt maskin för tvätt och mang- ling som kan utgöra tillbehör till byggnad. Egendom som avses i de andra punkterna i 2 kap. 2 § andra stycket JB kommer inte att vara aktuell när lägenheten används för bostadsän- damål. De övriga punkterna bör därför inte tas med som egendom vil- ken skall kunna utgöra tillbehör till en ägarlägenhet. Av det sagda framgår enligt vår mening med tydlighet fördelarna med att ansluta till förslaget om tredimensionell fastighetsindelning. Det är möjligt att i stora delar låta den föreslagna regleringen gälla även ägar- lägenheter. Vi bedömer att denna kommer att ge den säkerhet för att lämpliga fastigheter bildas o.d. som kan krävas.