sou · GQB3122d3 · 2003-01-01 00:00:00 — Förespråkarna för en samordnad planering påpekade behovet av att poliserna hade samma bas att stå på när det gällde organisation, taktik, polisspråk, nomenklatur, ordergivning och utrustning. De hänvisade till polisens förberedelser inför Europamästerskapen 1992. Den satsning som gjordes då förbättrade poliskårens kompetens och utrustning. Närmare 4 800 poliser från samtliga polismyndig- heter utbildades och tränades för uppdraget. När mästerskapen inleddes hade poliskommenderingen en väl förberedd reserv att tillgå, inte minst vid sena och akuta behov av förstärkningar. Den samkörda planeringen gav också en långsiktig effekt. efter kunde polismyndigheter runt om i landet begära förstärkning från andra myndigheter i förvissning om att de poliser som tjänstgjort under hade kompetens och utrustning. ledamöter har berättat att var emot en samordnad planering efter t.ex. den modell som prövats vid . Han kunde tänka sig en central samordning, men den skulle styras av i och inte av . Övriga ledamöter ansåg å sin sida att de inte hade mandat att lämna över en uppgift som ligger på Rikspolis- styrelsen till en av landets polismyndigheter. har förklarat att förutsättningarna för polisen inför 1992 var annorlunda än de var inför EU- mötena . var standarden på polisens utbildning och utrustning mycket sämre än vad den var inför EU-ordförande- skapet. Dessutom var i fotboll en händelse som det var svårare att planera inför eftersom polismyndigheterna i förväg inte visste vilken myndighet som skulle beröras och på vilket sätt. Ledamöterna enades till slut om en kompromiss. De föreslog att skulle tillsätta en samordningsgrupp med följan- de mandat: Händelserna i samband med Europeiska rådets möte i Denna grupp skall endast ha en samordnande och stödjande funktion. Gruppen fråntar inte respektive polismyndighet och Säkerhetspolisen deras skyldigheter att själva planera inför respektive möte. Rikspolis- styrelsen utser enligt nu gällande arbetsordning för , en representant för som sammankallande för gruppen. Samtliga berörda polismyndigheter och Säkerhetspolisen ut- ser vardera en deltagare. För att gruppen på ett bra sätt skall kunna hjälpa och stödja polismyndigheterna i sitt planeringsarbete bör del- tagarna vara på nivån ansvarig handläggare av planeringen vid varje myndighet. Förutsättningarna för en sådan samordningsgrupp blev därmed annorlunda än inför , enligt ledamoten . Då tillsattes en ledningsgrupp med en representant från Rikspolis- styrelsen som ordförande och samtliga berörda länspolismästare som ledamöter. Till sitt förfogande hade de en grupp som såg till att samordningen genomfördes. , inför , fick samordningsgruppen en betydligt svagare position, enligt . Han har konstaterat att samordningsgruppens arbete blev beroende av frivillighet och väl- vilja från de berörda polismyndigheterna. Det fanns nämligen inget beslut eller något direktiv som band myndigheterna att ställa upp på en samordning av utbildning, utrustning och polisförstärkning. har förklarat att han inte ville ha en samordnings- grupp som skulle kunna lägga sig i de minutoperativa frågorna. I den operativa förberedelsegruppen försökte förespråkarna för en samordnad planering ge samordningsgruppen någon form av auktoritet genom att driva kravet att dess deltagare borde vara ansvarig handläggare av planeringen vid varje myndighet. har påpekat att förhållandena är annorlunda jämfört med . har landets 21 polismyndigheter blivit i stort sett ekonomiskt självständiga. De vill då själva bestämma vilken utrustning och utbildning som skall upphandlas. Polismyndigheternas behov av förstärkningar under EU-ord- förandeskapet var åtminstone en uppgift som med fördel kunde planeras centralt, enligt ledamöter i gruppen. Enligt dem var dock även i denna fråga av annan åsikt. Han ansåg att de förstärkningar som skulle behövas gick att klara med de rutiner som fanns. Landets polismyndigheter är indelade i sex förstärknings- områden. Inom dessa områden lånar de poliser och utrustning av varandra vid större polisinsatser. och har förklarat att det är först när det kärvar och en Händelserna i samband med Europeiska rådets möte i myndighet inte får vad den begär som polismyndigheten vänder sig till och då startar ofta en tidsödande process där skall försöka lösa ett redan låst läge. Det är, en- ligt de två ledamöterna, en otacksam och ofta tidskrävande uppgift. De har vidare berättat att inte har någon vetskap om hur polisförstärkningsrörelserna ser ut. Polismyndig- heterna har nämligen inte längre någon skyldighet att rapportera om de har lånat ut poliser till andra myn- digheter. och påpekade att förstärk- ningsrörelserna troligen skulle bli omfattande vid EU-ordförande- skapet. De hävdade att polisen skulle vinna och effektivitet om redan från början planerade för förstärk- ningarna. En kompromiss uppnåddes mellan och de övriga i gruppen i förstärkningsfrågan. Polismyndigheterna skulle anmäla till om de behövde specialistkompetens såsom bombskyddsverksamhet och särskilda insatsstyrkor. Rikspolis- styrelsen skulle därefter anvisa förstärkningsrörelser för dessa specialistkompetenser. Övriga behov av förstärkningar skulle polis- myndigheterna lösa enligt de gällande rutinerna. EU-mötena i – ingen polisiär riksangelägenhet operativa förberedelsegrupp skulle som nämnts inte ta ställning till de operativa uppgifterna i de berörda polismyn- digheterna i samband med EU-ordförandeskapet. En fråga som gruppen enligt direktiven dock skulle ta ställning till var om EU- mötena sammantaget skulle kunna betraktas som polisär riks- angelägenhet. föreskrifter och allmänna råd (FAP 201-1) anger följande: Med polisiär riksangelägenhet avses i detta sammanhang en särskild händelse som berör väsentliga samhällsintressen och som har en sådan riksomfattande karaktär att kravet på samordning mellan polismyndig- heter är särskilt framträdande. var chef för ordningspolis- enhet. Det är den enhet som är ansvarig för förstärkningsrörelserna då polismyndigheterna behöver hjälp med dessa. Han blev förvånad när på den operativa förberedelsegruppens första möte framförde att EU-ordförandeskapet inte var någon polisiär Händelserna i samband med Europeiska rådets möte i hävdade att i skulle klara kommenderingen under EU-topp- mötet i utan polisförstärkningar från andra myndigheter. ansåg dock att inte någon polismyndighet i hade tillräcklig kapacitet för ett sådant möte. Han har på- pekat att det redan då hade hållits ett antal toppmöten i som krävt stora polisresurser. har totalt 16 000 poliser, vilket skulle innebära att flera av de polismyndigheter som berördes av ordförandeskapet skulle komma att behöva förstärkningar. drog slutsatsen att skulle få en stor uppgift med att hantera förstärkningsrörelserna i landet . har också berättat att ett förslag framfördes om att en grupp med representanter från både och polismyndigheterna skulle genomföra besök i länder som hade haft, eller skulle ha, toppmöten. Det avvisades av med motiveringen att i redan hade genomfört sådana studiebesök. Diskussionerna slutade med att gruppen kom fram till att EU- mötena inte kunde betraktas som en polisiär riksangelägenhet. anser fortfarande att EU-mötena var en polisiär riks- angelägenhet. Han har förklarat att gruppen var tvungen att komma någon vart i sitt arbete och därför backade ledamöterna in- för krav. har förklarat varför han gick med på att gruppen gav efter för . Han har påpekat att vid , sommaren och , fanns det inte mycket som pekade på att EU-mötena skulle kunna betraktas som en polisiär riksangelägenhet. Han har påpekat att oroligheter ägde rum vid i först november/december , vid världsbanksmötet i och vid i . Han har vidare förklarat: Vi hade hotbilden uppe och Säkerhetspolisen kunde inte leve- rera någon förhöjd hotbild. anser att frågan om en händelse skall anses vara en polisiär riksangelägenhet inte kan avdömas vid ett enda tillfälle. Den frågan måste leva under hela planeringsperioden och prövas kontinuerligt. anser att den som hade planeringsansvaret då oroligheter inträffade på EU-möten ute i återigen borde prövat om EU-mötena i skulle be- traktas som en polisiär riksangelägenhet. Händelserna i samband med Europeiska rådets möte i att i utifrån den framväxande hotbilden skulle ha bedömt om och när det var dags att betrakta i som en polisiär riksangelägenhet. Om be- dömningen blev sådan hade varit skyldig att hjälpa polismyndigheten att samordna planeringen för i . Frågan är, enligt , vem som skall in- formera och uppdatera om planeringssituatio- nen. Några sådana rutiner finns inte (se vidare avsnittet 6.2.6.5 har berättat att det inte fanns någon skriftlig sammanställning av hotbilden för , men att hon i den operativa förberedelsegruppen hade klargjort att det fanns en hotbild: hade vi en känsla av att det här blir stort och det kan hända saker. Någonstans skall man börja och jag sade i den här gruppen att vi lägger oss på en planeringstrea. Och det visste att vi låg på en planeringstrea redan då. Vi skall komma ihåg att vi hade ett nationellt ansvar. Hon har förklarat att hotbilden vid den här tidpunkten var av sådan karaktär och skulle beröra många polismyndigheter varav en del med små resurser och liten erfarenhet av större händelser att det behövdes en nationell samordning. Oenighet om ansvaret över Säkerhetspolisen En annan fråga som diskuterades i gruppen var ansvaret för stats- besök och liknande händelser. hävdade att Polis- myndigheten i skulle ha hela detta ansvar under toppmötet i . Han ansåg att det delade ansvaret mellan den öppna polisen och Säkerhetspolisen inte stod i överens- stämmelse med polislagen och ifrågasatte innehållet i FAP 224-2. I denna finns bestämmelser som rör bevaknings- och säkerhetsarbete avseende den centrala statsledningen, statsbesök m.m. Det är Säkerhetspolisen som på uppdrag av skall an- svara för personskyddet och som i samband därmed skall upprätta, bedöma och redovisa hotbilder. De lokala polismyndigheterna ansvarar för att hot av lokal natur beaktas (FAP 224-2) på plats runt skyddspersonerna. ansåg att länspolismästaren vid en stor kommen- dering som vid i måste känna till och ha Händelserna i samband med Europeiska rådets möte i ansvar för all polisiär aktivitet i sitt geografiska område. Han har förklarat: Palmemordet, flykt, tårtkastningen i mot kungen är exempel på hur det blir när två organisationer som är helt autonoma bara samarbetar lite grann. Ansvarsgränserna är inte riktigt klara. Han ville inte återuppleva den osäkerhet som inträffade under besök i . Då tillät Säkerhetspolisen den israeliske premiärministern att göra avsteg från den planerade utomhuspromenaden. För Säkerhetspolisen som ansvarade för närskyddet, personskyddet, var det möjligen ett mindre problem. Men för polismyndigheten som skulle säkra fjärrskyddet var detta en situation som borde undvikas. framförde i diskussionen med de övriga leda- möterna att polisen måste kunna inskränka skyddspersonernas rörelsefrihet. övriga ledamöter ansåg att krav om att få ansvar över Säkerhetspolisens livvaktsskydd och förebyggande arbete mot brott mot rikets säkerhet skulle strida mot reglerna. På sin höjd kunde polisen rekommendera en skyddsperson att avstå från vissa aktiviteter på grund av en instabil situation. De hävdade också att livvaktsskyddet var en omfattande uppgift som skulle stjäla kraft från kommenderingsledningen i Polismyn- digheten i . Oenigheten om vem som skulle ha ansvaret för personskyddet under toppmötet kvarstod ännu 1999. Leda- möterna , och ansåg att de inte hade mandat att frångå polisens före- skrifter angående ansvaret för personskyddet. hade inför gruppens sista möte talat med Säkerhetspolisens generaldirektör . Han ansåg att hon skulle vidhålla att ansvaret för personskyddet skulle stanna kvar hos . framförde till att hon över- vägde att lämna den operativa förberedelsegruppen och i stället överlämna ett eget dokument till rikspolischefen. I det läget drev inte sin uppfattning vidare. Ledamöterna jämkade samman sina ståndpunkter och lämnade sin rapport till rikspolischefen . Sammanfatt- ningsvis enades den operativa förberedelsegruppen om följande: Händelserna i samband med Europeiska rådets möte i x Det förelåg en ringa risk för angrepp vid de inplanerade EU- mötena. Det fanns ingen anledning att ändra regeringens mötesplan på grund av hotbilden. x Ledamöterna hade inte heller identifierat några problem som allvarligt kunde försvåra polisens arbetsuppgifter under det svenska ordförandeskapet. x Arbetsgruppen ansåg inte att ministerrådsmötena som skulle hållas i var en polisiär riksangelägenhet. x Förstärkningsbehov av karaktären specialistkompetens skulle anmälas till . Övriga förstärkningsrörelser skulle lösas enligt gällande rutiner. x borde bilda en samordningsgrupp. x Arbetsgruppen gjorde också en första uppskattning av polisens kostnader för planering och genomförande av EU-mötena. För poliserna räknade arbetsgruppen med , exklusive förstärkningskostnader. Därtill kom kostnader för viss utrustning som radio och kommunikation, samt ytterligare 15 miljoner för kostnader i samband med möten mellan EU och tredje land. Den totala kostnaden för polisens bevakning av EU–mötena kom att uppgå till . i har inte fått något tillskott i sin budget för de extra kost- naderna i samband med . Synpunkter på den operativa förberedelsegruppens arbete var representant i den opera- tiva förberedelsegruppen. Han har berättat att han redan efter gruppens första möte rapporterade till chef om hur märkligt mötet hade varit. Han redogjorde för diskussionerna och ledamöternas olika ståndpunkter. hade då sagt, enligt , att det blir säkert så att Riks- polisstyrelsen får gå in och korrigera så att det blir riktigt. har berättat att han efter varje diskussion och möte i den operativa förberedelsegruppen rapporterade vidare till chef. framförde han också synpunkten att borde rapportera läget i gruppen till rikspolischefen. har intrycket att också gjorde det, men kan inte med säkerhet bekräfta detta. Händelserna i samband med Europeiska rådets möte i har uppgett att förmodligen berättat om arbetet i den operativa förberedelsegruppen, att ledamöterna hade olika uppfattningar i sakfrågor och att han frågat hur han skulle förhålla sig. Han har då uppmanats av att följa gällande regler. Såvitt minns gällde detta bl.a. begäran att få ansvaret över Säkerhetspolisens personskydd. ansåg inte att uppgifter var av den kalibern att han behövde vidta några andra åtgärder utan inväntade gruppens resultat. representerade Säkerhetspolisen där hon är huvudenhetschef för kontraterrorism/skydd. Hon rapporterade till den dåvarande generaldirektören för Säkerhets- polisen om oenigheten i gruppen. har berättat att han med rikspolischefen hade fortlöpande samtal om bl.a. lednings- och samordningsansvar inför EU-mötena. De diskuterade olika lösningar i frågan. Han har sagt att han inte vågar säga om han även rapporterade om oenigheten i den operativa förberedelsegruppen, men säger att jag kan ha sagt någonting om det, eftersom de talade om förberedelserna inför EU-mötena. såg ingen anledning att hissa frågan till rikspolischefen eftersom till slut fick gehör för Säkerhetspolisens ståndpunkt i den operativa förberedelse- gruppen. Han be- rättade för byråchefen , som hade skrivit direktiven till den operativa föreberedelsegruppen, om oenigheten i gruppen. Han vet inte om talade med rikspolischefen. Han utgick dock från att rikspolischefen blev informerad, eftersom arbetade nära honom. Rikspolischefen har sagt att om den operativa förberedelse- gruppen meddelat honom att den inte klarade uppgiften så hade ärendet hissats till honom och det hade då blivit hans sak att agera. Han har vidare berättat att han inte fick kännedom om att det rådde oenighet under gruppens pågående arbete, möjligen med ett undantag. Det gällde frågan om ansvarsfördelningen mellan Polis- myndigheten i och Säkerhetspolisen, men det kom aldrig till en situation som föranledde ett ingripande från hans sida. Oenigheten gällde vem som skulle leda Säkerhetspolisens personskyddsverksamhet. Rikspolischefen har konstaterat att han i vart fall fick kännedom om Händelserna i samband med Europeiska rådets möte i att arbetsgruppen diskuterat frågan. efter det att arbets- gruppen hade lämnat sin rapport, , inkom nämligen i med en skrivelse till om ansvarsfördelningen mellan polismyndig- heterna och Säkerhetspolisen vid statsbesök och liknande händel- ser. I en svarsskrivelse till polismyndigheten daterad framförde som sin uppfattning att det inte fanns någon anledning att se över regelverket för ansvars- fördelningen mellan Säkerhetspolisen och polismyndigheterna. Rikspolischefen anförde vidare i sitt svar till i att det var angeläget att samarbetet mellan myndigheterna sker prestigelöst och i en positiv anda. Rikspolischefen har uppgivit att han inte fick kännedom om att det i arbetsgruppen rådde olika uppfattningar om hur samord- ningen av utbildning och utrustning skulle ske. har först i efterhand uppgivit för honom att hon in- formerat sin dåvarande chef, generaldirektören för Säkerhets- polisen, , om den diskussion som fördes. Riks- polischefen har sagt att varken eller Rikskriminal- polisens chef anmälde till honom att det var problem i den operativa förberedelsegruppen. Då gruppen överlämnade sin rapport konstaterade rikspolischefen att den var enig. Han anser att Riks- polisstyrelsen inför EU-ordförandeskapet tog sitt samordnings- ansvar utifrån den ovan redovisade bestämmelsen i instruktionen. Han har sagt: I detta fall kan ett samordningsansvar vara att se till att den polismyndighet som har ansvar för själva operationen får det stöd från polisväsendet i övrigt som den behöver. Det är en rikspolisiär uppgift och den har tagit itu med. Men att från leda planeringen av mötet i hade varit fel- aktigt anser jag. Jag skulle göra samma bedömning . i begäran om ansvar över Säkerhetspolisen fick, som vi nämnt, inte igenom sin vilja när det gällde ansvarsfördelningen mellan den öppna polisen och Säker- hetspolisen under EU-mötena. Det föranledde i att i en skrivelse till Riks- polisstyrelsen återkomma i frågan. Händelserna i samband med Europeiska rådets möte i Oaktat ett mycket gott samarbete är frågan om ansvarsfördelningen inte sällan föremål för diskussioner mellan Säkerhetspolisen och den s.k. öppna polisen. Ansvarsfördelningen har också varit föremål för överväganden bl.a. i anledning av mordet på statsminister och den spiondömde flykt. utvecklar i ett delbetänkande om Säkerhetspolisens inriktning och organisation (SOU 1988:16) sin syn på ansvarsfördel- ningen och framför att den lokale polischefen alltid skall ha befogen- het att utöva den direkta polisledning som behövs för att närskyddet skall kunna samordnas med den lokala polisverksamheten. Polismyn- digheten delar utredningens överväganden och ställningstagande i denna fråga. i anser inte att regleringen av ansvarsfördelningen mellan den s.k. öppna polisen och Säkerhets- polisen i 224-2 är formulerad så att den står i överensstämmelse med polislagen (1984:387). Enligt polismyndighetens uppfattning bör föreskrifterna ses över i syfte att fortsättningsvis undvika ett delat polisiärt ansvar vid de större polisiära insatser där Säkerhetspolisen deltar. skrivelse ledde till en rättsutredning inom Riks- polisstyrelsen och i vilken rättssekretariatet, Säkerhetspolisen och yttrade sig. skrev i sitt svar: Inom all verksamhet där två eller flera myndigheter samarbetar uppstår ibland gränsdragningsfrågor för ansvarsfördelningen. Detta är ound- vikligt och inte något anmärkningsvärt. Inom har man inte upplevt att polisinsatserna där Säkerhetspolisen deltar lider av den reglering som framgår av FAP 224-2. såg inte någon anledning att se över regelverket för ansvarsfördelningen utan anförde: Det är i stället angeläget att samarbetet mellan myndigheterna sker prestigelöst och i en positiv anda. Om myndigheterna utgår ifrån de möjligheter som det gemensamma arbetet ger, genom att t.ex. varje myndighets särskilda kompetens tas till vara, kommer resultatet av polisinsatsen som helhet bli utmärkt. beslöt att under rikskrimi- nalchefen tillsätta den samordningsgrupp som den operativa förbe- redelsegruppen föreslagit. Till ordförande utsågs dåvarande kom- Händelserna i samband med Europeiska rådets möte i missarien , som hade efterträtt och blivit enhetschef för ordningspolisen inom . Gruppen kallades internt för Hydforsgruppen. Rikspolischefen har sagt att tillsättandet av Hydforsgruppen också var ett sätt att ta samordningsansvar, nämligen att se till att företrädare för dels de centrala enheterna för och dels för de berörda lokala enheterna faktiskt diskuterade planering och utbytte erfaren- heter. Polismyndigheterna skulle i samarbete med Säkerhetspolisen planera de EU-möten som var förlagda till det egna länet. Hyd- forsgruppen skulle enbart ha en samordnande och stödjande funktion där råd och erfarenheter kunde utbytas. Rikspolisstyrel- sen skulle få en viss överblick av polisresurserna. Ordförande fick knyta företrädare för de polismyndigheter som berördes till gruppen. De skulle vara ansvariga handläggare av planeringen inför EU–ordförandeskapet i sina polismyndigheter. Kostnaderna för deltagande i gruppen belastade respektive polis- myndighet. Vid möten deltog cirka 30 personer. i tveksam till Hydforsgruppen Redan vid sonderingarna inför bildandet av Hydforsgruppen lät länspolismästaren i län meddela att hennes myndighet inte ville delta. Motiveringen var att de bara hade ett litet EU–möte i länet. i län har särskild kunskap om nazisternas verksamhet, en erfarenhet som be- klagade att de övriga länen härigenom inte fick ta del av. Länspolismästaren i var till en början tveksam, men accepterade att medverka då han fick klart för sig att gruppen endast skulle vara rådgivande. noterade också ett ointresse från polisled- ningen i . Det var länspolismästarna som skulle be- sluta om myndighetens deltagande i Hydforsgruppen, men läns- polismästaren i överlät till att av- göra frågan. Som ordförande i arbetsgruppen stod han bakom för- slaget att tillsätta Hydforsgruppen. har berättat att var tveksam till att medverka med motiveringen att storstäderna skulle klara uppgiften själva. Han lät sig övertalas efter påpekande om att de mindre myndigheterna behövde ta del av de störres erfarenheter. Händelserna i samband med Europeiska rådets möte i var delaktig även i förslaget om att ledamöterna i borde vara ansvariga handläggare av EU-plane- ringen vid varje myndighet. utsåg poliskom- missarien till representant för Västra Göta- land. Denne saknade vid det aktuella tillfället erfarenhet av över- gripande planering i myndigheten. Han hade dock blivit utsedd till biträdande chef i polismyndighetens planeringsstab. Hydforsgruppen utarbetade en handlingsplan, delvis efter samma modell som inför planeringen av Europamästerskapen 1992. har förklarat tanken med handlingsplanen: Vi hade inte någon bestämmanderätt utan jag serverade ett smörgåsbord till polismyndigheterna och de förklarade om de ville ha något av det. Ville de inte så kunde jag inte tvinga dem, men jag erbjöd dem en möjlighet. Ambitionen var, enligt , att utgå från en gemen- sam hotbild och utifrån den skulle polismyndigheterna utbyta erfarenheter. I handlingsplanen ingick att klassificera EU-mötena efter storlek och även efter säkerhetsrisk, att inventera specialistkompetens, att planera för polisförstärkningar, att ordna gemensam utbildning och att förhandla fram gemen- samma villkor i personalfrågor som semesteruttag, förläggningsvill- kor och ersättning. var angelägen om att , och skulle informera om hur deras planering framskred. Det skulle vara till hjälp för de mindre myndigheterna. kom visserligen i gång sent, men var liksom öppna vad gäller information om myndighetens planering och förberedelser. ville däremot inte lämna ut sin in- formation. Deras representant, poliskommissarien , kunde bara ge knapphändiga uppgifter, enligt .