sou · GQB3108d3 · 2003-01-01 00:00:00 — Detta har emellertid inte ägt rum oftare än vid något enstaka tillfälle . I de flesta fall har det varit flygplan som av misstag och ovan moln kommit över gränsen till något av grannländerna. Från svensk sida har alltid eftersträvats att till berört lands beskickning beklaga misstaget innan man från den kränkta nationens sida hunnit överlämna en protestnote. Så snart en incident inträffat ålåg det ÖB att informera regeringen. Något behov för regeringen att agera omgående förelåg endast vid incidenter av allvarlig natur. Förutsatt att den kränkande enheten kunnat identifieras, föranledde ett åsidosättande av de svenska tillträdesbestämmelserna normalt en diplomatisk protest till den kränkande nationen. Vid en inträffad genomfart utan föranmälan erinrades berört lands beskickning om de svenska bestämmelserna. Svensk utrikes- och säkerhetspolitik Överbefälhavaren redovisade varje kvartal till regeringen inträffa- de incidenter, uppdelat på incidenter till sjöss och i luften samt till lands. Antalet incidenter till lands var dock i det närmaste försumbar. Den ökande mängden möjliga ubåtskränkningar motiverade att undervattensverksamhet redovisades separat som en fjärde kategori. Som nämnts redovisade överbefälhavaren kvartalsvis till regeringen inträffade incidenter. En öppen version av ÖB:s kvartalsrapporter distribuerades regelmässigt. För den som önskar fördjupa sig i kränkningsstatistiken hänvisas till dessa rapporter. Här skall endast beskrivas några få incidenter av mera allvarlig och/eller spektakulär karaktär i luften och på ytan. Fregatten ombordläggning med ett sovjetiskt örlogs- fartyg Under fregattens förflyttning på ostlig kurs söder om siktades ett främmande örlogsfartyg, som visade sig vara det sovjetiska ubåtsjaktfartyget av typ SO-1 nummer 611. Då det sovjetiska fartyget var på en nordlig kurs på väg mot svenskt territorium, minskade avståndet till fartyget för att fastställa om detta passerat territorialgränsen och därmed brutit mot de svenska tillträdesbestämmelserna, samt, om detta var fallet, agera i enlighet med föreskrifterna i IKFN. Fartygen kom att manövrera så att det sovjetiska fartyget med låg fart kolliderade med . Inga personskador uppstod och de materiella ska- dorna var relativt små; fick ett mindre hål i över- byggnaden och det sovjetiska fartyget fick stäven intryckt. Ombordläggningen skedde omkring och innanför terri- torialgränsen. Försök gjordes från att medelst olika signalmedel få kontakt med det sovjetiska fartyget. Detta lyckades inte och det sovjetiska fartyget lämnade svenskt territorium på sydlig kurs. påtalade till Sovjet- unionens ambassad att ett sovjetiskt örlogsfartyg dagen innan Svensk utrikes- och säkerhetspolitik inkommit på svenskt territorialhav utan föregående anmälan. anmälde att man ville förbehålla sig rätten att återkomma med krav på ersättning för de skador som det sovjetiska fartyget åstadkommit.165 framförde en representant för det sovjetiska till den svenska ambassaden i att man dels beklagade händelsen, men att själva kollisionen inte hade inträffat på svenskt territorium, dels att den svenska fregatten inte manövrerat med försiktighet, varigenom det haveriläge som ledde till sammanstötningen skapats. Man medgav emellertid att den sovjetiska militärkuttern hade på grund av ovetskap om sin exakta position kränkt svenskt territorium. Båda sidor delade därför ansvaret för händelsen. Från ambassadens sida svarades att man ingalunda var säker på att den svenska sidan delade den sovjetiska uppfattningen i ansvars- frågan, vilken i enlighet med gällande regler hade prövats av Militäråklagaren i . Denne hade inte funnit skäl att in- leda en förundersökning. Den svenske fartygschefen ansågs således inte ha varit vållande till sammanstötningen. Kostnaderna för reparationerna av uppgick till . Svenska media begärde från marinstaben information om storleken på dessa kostnader, samt, sedan Militär- åklagaren tagit ställning i ansvarsfrågan, om man avsåg begära att denna kostnad skulle bäras av . Marinchefen ville inte lämna ut denna information till media utan att först fått Utrikes- departementets medgivande. Marinchefen menade att om summan offentliggjordes, skulle måhända allmänheten anse, att då ansvaret för incidenten uppenbarligen låg på sovjetisk sida, reparations- kostnaderna borde betalas av , som Sovjet- unionen, som ansåg att båda sidor var ansvariga för kollisionen, troligtvis skulle vägra att betala, varigenom en diplomatiskt be- svärlig situation skulle kunna uppstå. Mellan ambassadören i och Utrikesdeparte- mentet (biträdande Polchefen, ) utväxlades PM om hur frågan skulle hanteras. Den svenske anslöt sig till marinchefens linje och dagen före 1970 utsände pressbyrå en kort kommuniké, i vilken enbart konstaterades att militäråklagaren ansåg att den svenska fartygschefen var utan skuld, samt att de materiella skadorna var 165 Dossier HP 52 G:4, hemlig, . Svensk utrikes- och säkerhetspolitik Reparationskostnaderna fick alltså betalades av de svenska skattebetalarna, varigenom en diplomatisk kontrovers med stor- makten undveks.166 Myteriet ombord på den sovjetiska fregatten Fregatten av Krivak I-klass med bognummer 500, Storozjevoj (vaktmannen), låg tillsammans med flera andra örlogsfartyg i hamn med anledning av 58-årsdagen av den ryska revo- lutionen. En stor del av besättningen hade landpermission. Endast 50 man av cirka 225 fanns kvar ombord. Följande händelse- beskrivning är huvudsakligen grundad på en artikelserie i posten den 6 , dvs. omkring efter händelsen. Händelsen offentliggjordes inte av svenska myndigheter utan blev bekant genom uppgifter i pressen. Försvarsstabens Informationsavdelning gick ut med ett press- meddelande vari förklarades att Försvarsstaben inte lämnat några uppgifter utan att tidningarnas spekulationer fick stå för dem själva. I samma meddelande sades dock att man vid rutinmässig avlyssning noterat en aktivitet, som avvek från normalbilden. Detta tolkades av media som att Försvarsstaben bekräftade att händelsen ägt rum. Under ledning av sekonden167, som tillika var fartygets politiske officer, , fängslades och låstes de lojala delarna av den kvarvarande besättningen, däribland fartygschefen, in ombord. Detta skedde omkring midnatt . Under befäl av Sablin lämnade sedan Storozjevoj hamnen och styrde ut i Riga- bukten. Fartyget gick radio- och radartyst för att inte avslöjas. Navigeringen fick i mörkret ske på känn. Farten var måttlig, 10 . Möjligen hoppades man att radarbevakningen iland skulle bedöma ekot som ett handelsfartyg. Myteriet bedömdes vara orsakat av ett utbrett missnöje bland de värnpliktiga och de lägre befälsgraderna över förhållandena om- bord. Usel mat, trångboddhet, inget som helst privatliv, kadaver- disciplin, minimala permissioner (under den 4-åriga värn- pliktstiden) och de trista, ständigt återkommande politiska före- dragen hörde till missnöjesfaktorerna. Dessutom hade besättningen just fått reda på att fartyget skulle avsegla till 166Dossier HP 52 G:5, hemlig, . Svensk utrikes- och säkerhetspolitik för att stödja sovjetiska intressen i konflikten där. Det skulle innebära att de värnpliktiga, som fullgjort sina ombord, inte skulle få mönstra av utan istället skickas på en ny, icke tidsbestämd expedition. Den politiske officeren hade emellertid tagit de värnpliktigas parti. Sablin hade vunnit deras förtroende bl.a. genom att berätta om förhållandena i väst i stället för kommunistisk indoktrinering. Härigenom möjliggjordes myteriet. Efter att ha passerat Riga- bukten styrde fartyget västerut genom Irbensundet mot . Då hade emellertid flykten avslöjats. En inlåst besättningsman hade lyckats ta sig ut och larmade myndigheter i land med hjälp av en nödsändare, något som myteristerna inte kände till. I land vidtogs motåtgärder. Fartyg skickades ut för att ta upp ett förföljande. Två ubåtsjaktflygplan av typ IL-38 skickades ut för att lokalisera fregatten. Andra flygplan gjordes klara för vapeninsats. Storozjevoj anropades också på alla tillgängliga radiofrekvenser och uppmanades att återvända. Någon timme efter IL-38:ornas start var den flyende fregatten lokaliserad och efter ytterligare kom ett tiotal tunga bombflygplan av typ till platsen. De genomförde först fingerade anfall som fartyget varnades att det skulle bli sänkt om det inte stoppade. Därefter besköts fregatten med automatkanoner från . Storozjevoj höll alltjämt måttlig fart och försökte manövrera undan elden. Fartyget träffades dock, fick en roderskada och ett tiotal besättningsmedlemmar omkom. De förföljande fartygen hade nu kommit ikapp. I gryningen uppstod en viss förvirring och ett av de förföljande fartygen blev utsatt för vådabeskjutning, varvid ett femtiotal sjömän omkom. Då hade ett tjugotal lätta bombflygplan anlänt till området. De fällde bomber strax för om myteristen. TU-16-förbandet hade då fått order att också sätta in sjömålsrobot mot fregatten. En sådan robot skulle vid träff ha sänkt fartyget. Inför alla dessa hot gav myteristerna upp. Fartyget stoppade och fregatten bordades av personal från förföljande patrullfartyg. Någon robot avfyrades aldrig. Storozjevoj befann sig då från och åter- vände sedan långsamt till och ankrades där på en skyddad plats. Myteristerna fick stränga straff – fängelse, degrade- ring, omplacering och i några fall avrättning. Påståenden om att den skulle ha förvägrat myteristerna politisk asyl ledde till åtskilliga förfrågningar till svenska ambassader utomlands. Svensk utrikes- och säkerhetspolitik för föranlett att skicka ut en dementi vari konstaterades att fartyget inte varit i närheten av svenskt territorium vare sig vid eller någon annanstans och att någon begäran om asyl inte före- kommit. efter händelsen, när olika underlag kunnat sammanställas och analyseras, distribuerade Försvarsstaben en information om händelsen till , Försvars- departementet, försvarsmaktens myndigheter och svenska försvars- attachéer. Den inleddes med synes myteri ha utbrutit.168 I den tidsmässigt mera näraliggande interna rapporteringen från FRA till Försvarsstaben talades dock om övningsverksamhet, både i rapporten från veckan för händelsen och veckan därefter.169 Från sovjetiskt håll förnekades händelsen från början. Frågan togs upp av danska journalister i samband med ett sovjetiskt örlogsbesök i , varvid den ställföreträdande chefen för , amiral , endast svarade vi kan inte annat än le åt era tidningsankor. Uppgifter fanns dock – från icke officiella källor – om skadade fartyg i hamn, men uppgifterna gick isär ifråga om fartygstyper och individer. Ovedersägligt är dock att den bristande politiska skolningen och den dåliga moti- vationen kritiserades i tidningen efter ett besök ombord på har dock sedermera erkänts, enligt uppgift från ambassadören . Ett sovjetiskt jaktplans insats mot ett av Scanair:s charterplan över inträffade en kränkning i luften när ett sovjetiskt jaktflygplan av typ SU-15 utan tillstånd överflög svenskt territorium vid södra . Av överbefälhavarens rapport till regeringen framgår att kränk- ningen borde bedömas som särskilt allvarlig då det sovjetiska flygplanet förföljt ett civilt trafikflygplan, som passerade in över svenskt territorium. – en tillhörig Scanair – flög hemvändande charterturister från till . Planet följde den gängse färdvägen över . 168ÖB , Extra orientering, Und H810/H19, Hkv/MUST arkiv. 169Veckoöversikt, och , Hkv/MUST arkiv. 170Berlingske Tidene, ; och Krasnaja Zvevda, . Svensk utrikes- och säkerhetspolitik av följde planet den tidigare luftleden Blå 7 mot . Över sydöstra pågick en sovjetisk luft- försvarsövning. Efter att ha genomfört ett fingerat anfall mot ett målförband delade en rote (två flygplan) upp sig och ett av flyg- planen flög mot trafikflygplanet, som förföljdes in över . vände jaktflygplanet och flög sedan mot den baltiska kusten. Elektronisk störning förekom under övningen. Förloppet följdes av flera svenska radarstationer och radar- bilderna spelades in på film. Filmerna visade att jaktflygplanet färdats över svenskt territorium och som mest befunnit sig innanför svensk gräns. Det låg som närmast bakom Scanairflygplanet.171 Händelsen orsakade stor uppståndelse när den blev känd och flera teorier om bakomliggande orsak framfördes. I relativt färskt minne fanns då att ett drygt år tidigare skjutit ner en koreansk jumbojet, som kommit ur kurs och som sannolikt för- växlats med en amerikansk signalspanande RC-135. Att Scanair- flygplanet förväxlats med ett mål i luftförsvarsövningen var därför en teori. En annan var att inte bara genom de förmodade undervattenskränkningarna utan nu också i luften ville göra en markering mot . En tredje förklaring skulle kunna vara att felidentifierats och tagits för ett deser- terande flygplan, som snabbt och resolut ville stoppa. Ytterligare en teori var att genom kränk- ningen ville tvinga fram svenska bevis och på så sätt erhålla detaljerade uppgifter om svensk luftbevakningsförmåga.172 I den sovjetiska luftförsvarsövning ingick moment med avsiktlig störning av de övades radar och radio från särskilda störflygplan.173 Under dessa förhållanden är det inte osannolikt att en förväxling av Scanairplanet med i övningen deltagande målförband skett vilket orsakade kränkningen. Den elektroniska störningen kan också förklara första svar på det svenska påtalandet, dvs. att en kränkning inte kunde bekräftas. 171ÖB , OpG H 010:7710 (avhemligad genom skrivelse 10816:69131), Högkvarterets arkiv. Enligt hade även finsk radar följt den sovjetiska kränkningen över och kunde nu i allt väsentligt bestyrka den svenska versionen utav det hela. 172Wilhelm , Fred och Fruktan (Historiska media, , 2000), s. har även beskrivit sina erfarenheter rörande flygkränkningen över . Se , , , , , , , , och , . 173FRA rapport, , S30, . Svensk utrikes- och säkerhetspolitik delsen låg för övrigt ett helslutet molnområde över södra . Piloten i det sovjetiska jaktplanet hade därför inte kunnat se att han flög in över svenskt territorium.174 Försvarsstaben avgav omgående muntlig rapport om kränk- ningen till bl.a. Efter utvärdering av bl.a. filmerna från radarluftbevakningen lämnades en skriftlig rapport . Dagen efter kallades chargé d´affaires till där kränkningen påtalades och en promemoria överlämnades. svarade den 4 sep- tember att någon kränkning inte kunde bekräftas.175 En formell protest överlämnades därför och höll Försvarsstaben och Försvarsdepartementet en gemensam press- konferens om händelsen. En karta med inritade färdvägar visades. Däremot lämnades ingen radarfilm ut eftersom Försvarsdeparte- mentet och Försvarsstaben gemensamt kommit fram till att kränk- ningen kunde haft som syfte att få just film utlämnad. avfärdade protesten som ogrundad.176 Detta föranledde ett uttalande av regeringen genom tjänsteför- rättande utrikesministern : Den bevisning är emellertid entydig. Den står fast vid sin protest och utgår från att åtgärder vidtas för att förhindra ytterligare kränkningar av svenskt luftrum.177 Gotlandsincidenten rapporterades som ovan nämnts omgående muntligt till bl.a. , men föredrogs där för ansvarig chef först . För den svenska allmänheten blev händelsen känd genom massmedia . Dessa förhållanden föranledde en översyn av delgivningsrutinerna inom och principerna för offentliggörande av allvarliga incidenter. Händelsen föranledde också konstitutions- utskott (KU) att göra en granskning av framförallt att regeringen inte bekantgjort händelsen. KU konstaterade dock att de nya rutinerna, som var en följd av ovannämnda översyn, var ägnade att förbättra situationen. Utöver detta gjorde utskottet inga ut- talanden.178 174Fst/Und, , H810:7708, Högkvarterets arkiv. 175KU 1984/85:35, s. 208. 176Ibid, s. 375. 177Ibid, s. 376. 178Ibid, s. 28 och s. Svensk utrikes- och säkerhetspolitik Signalspaningsfartyget ombordläggning med en sovjetisk minsvepare omkring inträffade på fritt hav sydost om (från den sovjetiska territorialgränsen) en kollision mellan och den sovjetiska minsveparen av Sonya-klass nummer 522.179 Några personskador uppstod inte. Båda fartygen erhöll endast lätta skador. kunde därför fortsätta sitt uppdrag att följa viss sovjetisk marin verksamhet kring en ubåt av den nya typen Kilo. Verksamheten hade pågått ett antal timmar under vilka ubåten var i ytläge. Härunder hade minsveparen under någon timme gjort upprepade passager av på nära håll (). Då ubåten omkring dök befann sig akter om denna. manövrerade sakta mot dykpunkten, varunder minsveparen akterifrån manövrerade så nära att en lätt sammanstötning ägde rum. Fram tills ubåten omkring ånyo intog ytläge från låg det svenska fartyget i stort sett stilla. I sina rapporter180 bedömde överbefälhavaren att kollisionen inte var avsiktlig, samt redovisade att den svenske fartygschefen följt gällande internationella regler för framförande av fartyg och att skadorna var så begränsade att några ekonomiska ersättningskrav inte behövde riktas mot . kallades den tjänsteförrättande sovjetiske försvarsattachén till Försvars- departementet. Chefen för attachéavdelningen redovisade där den undersökning som gjorts av ÖB, vilken klart visade att samman- stötningen orsakats av att fartygschefen på den sovjetiska min- sveparen ej följt gällande sjövägsregler. Detta hade även skett under incidenten. hade i motsats härtill manövrerat helt i enlighet med de internationella sjövägs- reglerna. Vidare framhölls det angelägna i att åtgärder vidtogs på den sovjetiska sidan i syfte att förhindra ett upprepande. I hade emellertid den svenske marinattachén kallats till försvarsministeriets förbindelsekontor. Attachén meddelades därvid muntligt – något skriftligt dokument erhölls trots begäran inte att en sovjetisk ubåt, eskorterad av sovjetiskt örlogsfartyg nummer 522, bedrivit övningar under 179Dossier HP 1, doss. 507 och 508, hemlig, UD arkiv. har även beskrivit sina erfarenheter rörande Orions kollision med den sovjetiska minsveparen. Se , , , , , och , . 180Rapporterna var från den 4 respektive . Svensk utrikes- och säkerhetspolitik Det sistnämnda fartyget hade därvid haft en flaggsignal hissad med innebörden att övningar med ubåt bedrevs. hade dock inte givit någon reaktion på denna signal utan manövrerat så att en farlig situation uppstod. Endast genom en undanmanöver av det sovjetiska fartyget hade en olycka undvikits. Från sovjetisk sida ansåg man detta vara ett brott mot internationella bestämmelser för uppträdande inom ett område för ubåtsövningar. Något omnäm- nande av att de båda fartygen sammanstött gjordes inte. Angiven tid och plats för händelsen svarade emellertid mot tid och plats för incidenten med . betraktade inte detta som en sovjetisk protest utan som ett meddelande på militär teknisk nivå. Från svensk sida var det angeläget att inte ytterligare försämra relationerna med . Det svenska agerandet i skedde därför på låg nivå. En viktig ännu olöst fråga var nämligen gränsdragningen i öster om just det farvatten där sammanstötningen hade ägt rum i fråga om de ekonomiska zonerna. Från sovjetisk sida uttrycktes uppskattning av den svenska diplomatiska återhållsamheten, som var en motsats till massmedias högljudhet. kom frågan om ubåtskränkningar – verkliga eller befarade – av svenska vatten att dominera det svenska säker- hetspolitiska landskapet. Med början blev ubåts- frågan helt avgörande för uppfattningen av hotbilden mot och för den säkerhetspolitiska analysen, för det svenska säkerhets- politiska agerandet, för de svensk-sovjetiska relationerna och inte minst för den svenska försvarsmaktens roll och inriktning. Ubåtsfrågan kom att bli något av en svensk front i det . I det annars så lugna och stabila lågspänningsområdet föreföll det under större delen av pågå militära operationer som inte bara innebar systematiska och omfattande kränkningar av ett lands territoriella integritet – redan det någon- ting oerhört och fullständigt unikt i – utan som också sades utgöra förberedande skeden i en militär 181 När inte annat anges har betänkande, Perspektiv på ubåtsfrågan – Hanteringen av ubåtsfrågan politiskt och militärt (SOU 2001:85), använts som källa för detta avsnitt. Svensk utrikes- och säkerhetspolitik operativ planering182, alltså förberedelser för krig emot ett allians- fritt land som ingen kunde misstänka för aggressiva avsikter mot något annat land. I den av mig genomförda tiv på ubåtsfrågan (SOU 2001:85) konstaterade jag i samman- fattningen att ubåtskränkningarna bör sättas in i sitt vidare säkerhetspolitiska sammanhang och framhöll att den strategiska och säkerhetspolitiska miljön i präglades av en av det kallaste perioder, samt att den intensivaste perioden av ubåtskränkningar inträffade under början av . Den sovjetiska Östersjöflottan var den dominerande militära faktorn i , även om , och med tiden inte minst , upprätthöll en inte obetydlig marin kapacitet. Med den strategiska utvecklingen kom intresset för och att öka. omfattande uppbyggnad under amiralen skapade en ny situation i den strategiska bilden. Utbyggna- den och moderniseringen av det sovjetiska ubåtsvapnet kom att spela en central roll. behöll dock ett teknologiskt och kvalitativt över- tag, som man från sovjetisk sida kompenserade med kvantitet. En mer offensiv amerikansk marinstrategi ökade trycket inte minst på den sovjetiska ubåtsflottan, och de strategiska skärningspunkterna kom att hamna i de omedelbara skandinaviska närområdena i och vid Östersjöinloppen. Den ökade tonvikten på möjligheten av en konventionell storkon- flikt på kontinenten gjorde behovet av militära transporter längs till en viktig faktor. I takt härmed ökade Nato:s intresse av möjligheten att kunna störa truppför- flyttningar och logistiktransporter genom södra till central- fronten. Ur ett sovjetiskt perspektiv blev en strategisk angelägenhet av första ordningen och centrala komponenter blev transport- och försörjningslederna i södra . Detta innebar att det svenska territoriets militära betydelse kom att uppgraderas. Den sammanfattande bild som ovan återgivits byggde bl.a. på motsvarande miljöbeskrivningar i perio- dens försvarsutredningar (jfr avsnitt 3.4), i material, samt i svenskt underrättelsematerial. Den berördes också till del av Neutralitetspolitikkommissionen.183 Den har vidare i 182Betänkande av , Att möta ubåtshotet – Ubåtskränkningarna och svensk säkerhetspolitik (SOU 1983:13), s. 62. 183Betänkande av , Om kriget kommit(SOU 1994:11), s. 224. Svensk utrikes- och säkerhetspolitik delar bekräftats av denna utrednings samtal i och , bl.a. med förre polske presidenten Det befarade hotet från kom att uppgraderas. I synnerhet bedömning att de rapporte- rade kränkningarna utgjorde förberedande skeden i en sovjetisk militär operativ planering riktad mot fick ett betydande genomslag i den svenska säkerhetspolitiska analysen. gjorde visserligen senare bedöm- ningen att informationen om kränkande ubåtar (med undantag för den strandade ubåten ) var otillräcklig för att i något fall möjliggöra en bestämd nationalitetsbedömning, och att av åtskilliga hundratal rapporterade kränkningar högst tio kunde anses bekräftade.185 Ubåts- utredningen delade i sin bedömning dessa slutsatser. Kvar stod dock att som den dominerande sjö- makten i inte kunde uteslutas som kränkande makt. De svenska politiska och militära myndigheterna fortsatte försvars- planeringen med denna hypotes som bas men adopterade också den av presenterade motivbilden som ut- gångspunkt för en del av försvarsplaneringen. Den försvarsutredning som i första hand hade att ta ställning till innebörden av ubåtskränkningarna var . Denna gav uttryck för ett i viss mån dualistiskt förhållningssätt till frågan. Å ena sidan refererade kommittén Ubåtsskyddskommis- sionens uppfattning att kränkningarna skulle ses som förberedande skeden i en militär operativ planering (se avsnitt 3.4). Man kon- staterade (med en viss distansering) att erfarenheterna inte givit anledning till andra slutsatser.