sou · GQB3120d1 · 2003-01-01 00:00:00 — Kommittén menar att oberoende av om gymnasieskolan är endast mål- och resultatstyrd eller också tidsstyrd förutsätter det en medvetenhet hos kommuner och skolor om att tidsanvänd- ningen är en påverkbar resurs som har betydelse för elevernas studieresultat. Kommitténs förslag till struktur för den framtida gymnasie- skolan innebär att merparten av det första årets studier är gemen- sam för eleverna i respektive sektor oberoende av om de vid valet av inriktningsblock respektive fördjupningsblock siktar på att bli anställningsbara inom ett yrkesområde direkt efter gymnasieskolan eller på att bedriva högskolestudier. Detta innebär i sin tur att det inte går att vidmakthålla den skillnad i garanterad undervisningstid som finns mellan program med yrkesämnen respektive övriga program. föreslår att den minsta garanterade undervisningstiden i den framtida gymnasieskolan skall vara för alla sektorer. Detta regleras i 6 § i kommitténs förslag till skollag och gäller såväl offentliga som enskilda gymnasieskolor. Kommittén föreslår att regleringen av läsåret i skollagen och gymnasieförordningen förenklas. finns inte någon direkt uttalad bestämmelse om elevers närvaroskyldighet i gymnasieskolan. anser att eleverna i och med att de börjat gymnasieskolan har förbundit sig att delta i all verksamhet som gymnasieutbildningen innebär. diskuterar i kapitel 18 också elevernas arbets- belastning. Kommittén föreslår att den individuella studieplanen bör inne- hålla uppgift om elevens val av sektor och successivt kompletteras med uppgifter om inriktningsblock, fördjupningsblock, vilka individuella val eleven gjort samt ämnet för Gymnasiearbetet. Dessutom bör i planen framgå om eleven har behov av särskilt stöd för att kunna fullfölja sina studier och i förekommande fall åtgärds- program samt eventuella överenskommelser mellan skolan och eleven. De ändringar i gymnasieskolan som kommittén föreslår innebär en vidareutveckling av den nuvarande gymnasieskolan. De negativa erfarenheterna av hur den förra gymnasiereformen infördes kan tjäna som en utgångspunkt för övervägandena om hur föränd- ringarna bör förberedas . Förändringarna med anledning av förslag bör därför förberedas på både nationell och lokal nivå. En centralt fastställd tidpunkt för genomförandet bör fastställas. beräknar att remissbehandlingen, bered- ningen inom , proposition och riksdagsbehandling innebär att kan fatta beslutet . Ett genom- förande av förändringarna kan därför ske tidigast /07. De förberedelser som krävs är kursplanearbete, som beräknas ta i anspråk och implementeringsinsatser riktade till beslutsfattare på lokal nivå, skolledare, lärare, studie- och yrkes- vägledare och annan skolpersonal, liksom till arbetslivets före- trädare på nationell och lokal nivå. Förändringarna av gymnasieskolan kommer att genomföras då elevantalet i gymnasieskolan är osedvanligt stort. Detta kommer att ställa stora krav på kommunernas planering av såväl lokaler som på behovet av lärare och studie- och yrkesvägledare. Att elevantalet därefter kraftigt minskar i många kommuner torde göra planeringen ännu mera komplicerad. Det är en utmaning att då finna lösningar som ger goda och utvecklande arbetsförhållan- den för såväl elever som skolpersonal. Kompetensutvecklingen av lärarna inför förra gymnasiereformen var klart otillräcklig. Det som framför allt är betydelsefullt är att lärare med olika ämneskompetens kan utveckla sitt samarbete inom blocken, som är det mest betydelsefulla inslaget i förändringarna för att skapa sammanhang och förståelse i undervisningen. gäller föreskrifterna i kommittéförord- ningen (1998:1474). Enligt denna skall varje kommitté pröva konsekvenserna av sina förslag i ett antal avseenden och redovisa dessa konsekvensbeskrivningar i sitt betänkande. I kapitel 20 läm- nar kommittén redovisningar av bl.a. ekonomiska konsekvenser samt av de regionalpolitiska och jämställdhetspolitiska konsekven- serna av kommitténs förslag. har lämnat sitt förslag till ny skollag till utbildningsministern. Dess tre första kapitel gäller alla skolformer, dvs. Av denna anledning har Gymnasiekom- mittén tagit in förslag till dessa tre kapitel i detta betänkande som bilaga 6. När det gäller det skollagskapitel som avser gymnasieskolan är det uppgift att lämna förslag. Kommittén redovisar detta förslag till lagtext med kommentarer i kapitel 21. Del I Bakgrund och analyser Alla behöver kunskap för att förverkliga sina ambitioner och önskemål med livet. Det krävs också kunskaper för att man som medborgare skall ta tillvara sin rätt till inflytande bl.a. genom att delta i samhällsdebatten. Skolans uppdrag är att främja elevernas lust att lära. Gymnasieskolan är en för alla ungdomar oundgänglig länk i det livslånga lärandet. Tiden i gymnasieskolan är en viktig period i en ung människas liv. Då utvecklar man sin identitet som social varelse, som medmänniska, som vuxen. Många trivs mycket bra i gymnasieskolan men alla gör det inte. I dagens arbetsliv ställs oftast krav på kunskaper som motsvarar lägst genomgången gymnasieskola. Mycket få av dem som anställs har lägre utbildning.1 Den efterfrågade utbildningsnivån är i viss grad konjunkturberoende, ju fler som söker arbete och ju färre arbeten som är lediga, desto högre utbildning har de som anställs. I konjunkturnedgångar är personer med den kortaste utbildningen mer utsatta än andra. gick av årskullen igenom motsvarigheten till dagens gymnasieskola. börjar praktiskt taget hela årskullen i gymnasieskolan. Gymnasieskolan har omvandlats från en urvalsskola till en tillvalsskola. av de elever som slutfört börjar nu gymnasieskolan . Jämförelsen med andra länder visar hur framgångsrik den svenska gymnasieskolan är med att vara en skola för praktiskt taget alla ungdomar. Andelen 18-åringar som deltar i utbildning är högst i () bland OECD-länderna.2 Medelvärdet inom 1 av dem som anställdes hade lägre utbildning än gymnasieskola enligt , E. (2001) Arbetsgivarnas rekryteringsbeteende. Forsknings- rapport 2001:3. 2 Education at a glance – Indicators 2001. är , dvs. samma andel av årskullen som började i den svenska gymnasieskolan i början av 1970-talet3. ägnas i med rätta mycken uppmärksamhet åt det förhållandet att inte alla lämnar gymnasieskolan med slutbetyg och att inte alla av dem uppnår grundläggande behörighet för hög- skolestudier. får slutbetyg och av dem uppnår grundläggande behörighet. Andelen skiljer sig såväl mellan olika program som mellan olika kommuner. Också betygsresultaten skiljer sig mellan olika program. I kapitel 6 Erfarenheter av dagens gymnasieskola kommer kommittén att ge en mera utförlig redovisning. 2000 konstaterar att det finns behov av åtgärder för att komma till rätta med dessa förhållanden. Det är en av de största utmaningarna för beslutsfattare på nationell och lokal nivå och för dem som arbetar i gymnasieskolan att skapa en sådan utbildning att alla ungdomar lyckas tillägna sig de kunskaper som gymnasieskolan avses ge och att de gör det med bibehållen lust att lära. Höga ambitioner gäller för dagens gymnasieskola och till stora delar uppfylls också dessa. förslag till den framtida gymnasieskolan innebär att fler elever får möjlighet att slutföra sin gymnasieutbildning med uppfyllda kunskapsmål. I direktiven till 2000 nämns också vissa andra problem, såsom att dagens gymnasieprogram är socialt och könsmässigt snedrekryterande samt att elever med utländsk bak- grund är överrepresenterade bland de elever som avbryter sina stu- dier. Det framhålls också i olika sammanhang, bl.a. i undersökning av attityderna till skolan4, att skolan behöver utveck- la mer elevaktiva undervisningsformer och att kontakterna med verksamheter utanför skolan behöver öka. vill för sin del uttrycka det så att undervisningen i gymnasieskolan ofta är alltför abstrakt och saknar en närmare koppling till den konkreta verkligheten. Man kan lägga många aspekter på målen och på bristerna i måluppfyllelsen i dagens gymnasieskola. 2000 ställer sig bakom de höga ambitioner som lagts fast för den nu- varande gymnasieskolan. Det gör också arbetslivets företrädare enligt samstämmiga uttalanden. Högskolorna företrädare menar att ambitionerna snarare är för låga än för höga. 3 Utvecklingslinjer i gymnasieskolan 85, R 86:1. 4 Attityder till Skolan 2000; 197. konstaterar således att det finns föga stöd för åsikten att målen bör sänkas. Kommittén menar att både eleverna och deras lärare måste få bättre stöd i arbetet för att kunna uppnå målen för gymnasie- skolan. Kommittén måste konstatera, utifrån de utvärderingar som gjorts5, att lärare och skolledare inte fick tillräckligt stöd och där- med inte de bästa förutsättningarna att förverkliga syftet med både gymnasiereformen och övergången till en mål- och resultatstyrd skola av gymnasiereformen . De organisatoriska förändringarna genomfördes snabbt och fram- gångsrikt men stödet för att utveckla en inre förnyelse av utbild- ningen fick stå tillbaka. 2000 är erfarenheterna från den förra gymnasiereformen en viktig utgångspunkt för arbetet med den framtida gymnasieskolan. Bl.a. måste implementeringen av en re- form ägnas större uppmärksamhet. Kommittén behandlar dessa frågor i kapitel 19 Genomförande av förslag. Det som framför allt aktualiserar behovet av en utveckling av gymnasieskolan är förändringar i omvärlden och nödvändigheten att gymnasieskolan blir en så bra förberedelse som möjligt för de ungdomar som skall vara verksamma i samhälle och arbetsliv till mitten av . av den nuvarande tekniken fanns inte . Förändringstakten de närmaste tio, tjugo åren kommer sannolikt att vara oförändrat hög. I det perspektivet är det viktigt att ungdomarna kan skaffa sig en god grundläggande kom- petens och att de inser nödvändigheten att lära nytt och att vara förändringsbenägen. Mycket talar således för att ung- domarna blir bättre förberedda för en föränderlig omvärld om de har en bredare utbildning än de får och att den mest specia- liserade utbildningen sker efter gymnasieskolan, i eftergymnasial utbildning eller i en anställning. Genom en bred grundutbildning har ungdomar fler valmöjligheter inledningsvis och en möjlighet att vid behov byta verksamhetsfält. Kommittén behandlar dessa frågor i kapitel 4 Arbetslivets framtida behov av kompetens. Det finns också företeelser i dagens gymnasieskola som kritise- ras och gör en förändring av strukturen angelägen. Till dessa hör fragmentiseringen och betygsstressen som menligt inverkar på elevers möjligheter att få djup och överblick i sina kunskaper. 5 Den nya gymnasieskolan – problem och möjligheter (SOU 1997:107); Reformeringen av gymnasieskolan; En sammanfattande analys; Rapport 187. 2.2Översyn av programstrukturen aviseras Den nuvarande gymnasieskolan fick sin programstruktur genom ett riksdagsbeslut . Beslutet hade föregåtts av bl.a. försök med treårig yrkesutbildning, s.k. ÖGY-försök, och ett omfattande utrednings- och beredningsarbete i slutet av 1980-talet.6 Redan nu ligger således mer än av förändringar i samhälls- och arbetsliv mellan dagens förhållanden och de tankar som låg till grund för den nuvarande gymnasieskolan. En översyn av gymnasieskolans programstruktur har aviserats ett flertal gånger . Redan den parlamen- tariska kommitté som tillsattes med uppdrag att följa utvecklingen av gymnasieskolan påpekade i sitt slutbetänkande att det var dags att utveckla gymnasieskolans struktur7. En sådan översyn borde dels knyta an till följderna av de stora förändringar i sam- hället som skett, dels om möjligt bedöma sådana kommande för- ändringar som bör påverka gymnasieelevers utbildning. 2000 kan nu konstatera att vissa av de tendenser som då nämndes är ännu mera relevanta , t.ex. tjänstesektorns expan- sion, nätverksbyggandet, insikten om värdet av ett ekologiskt bärkraftigt samhälle, vissa ungdomars intresse för att påverka samhällsutvecklingen snarare utanför än inom den etablerade sam- hällsstrukturen. När det gäller arbetsmarknadens förändring kan kommittén också se att många arbetsuppgifter blivit mer kompli- cerade och därför fordrar fler kompetenser än vad som var aktuellt vid gymnasiereformen som beslutades . Regeringen har redovisat behovet av justeringar i gymnasiereformen. I Utvecklingsplan för förskola, skola och vuxenutbildning – Kvalitet och likvärdighet (skr. 1996/97:112) angav regeringen bl.a. att det behövde göras en översyn av utbudet av nationella program och deras grenar. Den låsta ämnesstrukturen i naturvetenskaps- och samhällsvetenskapsprogrammen behövde luckras upp och ett nytt tekniskt program införas. Programmen med yrkesämnen behövde stärkas till innehåll och uppläggning. Efter förslag i propositionen Gymnasieskola i utveckling – kvalitet och likvärdighet (prop. 1997/98:169) genomfördes dessa föränd- ringar . Då fick också alla program reviderade program- mål och kursplaner. I nästa utvecklingsplan, Samverkan, ansvar och 6 Se vidare Bilaga 4 Historik. 7 SOU 1996:1 Den nya gymnasieskolan – hur går det? och SOU 1997:1 Den nya gym- nasieskolan – steg för steg och slutbetänkandet SOU 1997:107 Den nya gymnasieskolan – problem och möjligheter. utveckling (skr. 1998/99:121), redovisade regeringen sin uppfatt- ning att gymnasieskolans programutbud behöver moder- niseras. Det bör vara färre ingångar och rimligt många möjligheter till specialisering genom val av inriktningar och kurser. En utred- ning bör tillsättas med uppdrag att utreda och bereda ett förslag till revidering av det nationella programutbudet. I bilaga 4 redovisar kommittén en historik över den svenska gymnasiala utbildningen. Här kan till att börja med konstateras att det finns frågeställningar som tycks eviga. T.ex. diskuterade års skolkommission frågan om gymnasiet skall ha många ämnen med kortare kurser eller få ämnen med större fördjupning. Ett annat återkommande tema är oron för bristen på naturvetare och tekniker. Av särskilt intresse för kommitténs arbete har varit hur långt tillbaka man kan spåra diskussionen om behovet av bredare utbildningsvägar med successiva val och kopplingar till högskolan. Förevarande kommittés direktiv har t.ex. stora likheter med de direktiv som gavs till gymnasieutredning som hade i uppdrag att pröva om utbildningsvägar, som anknöt till skilda yrken inom breda sektorer i arbetslivet, kunde läggas samman. Direktiven för denna utredning, som har antagit namnet 2000, beslutades av regeringen . Sedan ledamöter, sakkunniga och experter förordnats kunde kom- mittén påbörja sitt arbete . beslutade regeringen om tilläggsdirektiv till kommittén. Med hänsyn till det utökade uppdraget fastställde regeringen en ny tidpunkt för redovisningen av kommitténs arbete, nämligen . beslutade regeringen än en gång om tilläggsdirektiv till kommittén med ett utvidgat uppdrag och fastställde ett nytt slutdatum, . måste konstatera att det varit en nackdel för utredningsarbetet att kommittén inte fick kännedom om alla delar av utredningsuppdraget . Om detta varit fallet och om den slutliga tidpunkten också varit känd från början, hade utredningsarbetet kunnat bedrivas mera effektivt. Någon av de undersökningar som genomfördes under det första utredningsåret kunde på grund av tidsbristen inte bli så grundliga som kommittén hade önskat och vissa har på grund av den tid som förflutit mist sin aktualitet. uppdrag omfattar, som framgår av direk- tiven (bilagorna 1, 2 och 3), att lämna förslag om alla grundläggan- de förutsättningar för den framtida gymnasieskolans studievägar. N utifrån en analys av samhällets och arbetsmarknadens föränd- ring samt behovet av breddad rekrytering till högskolan föreslå en struktur för de gymnasiala utbildningarna N föreslå hur alla studievägar kan bli tillgängliga för elever i hela landet N analysera effekterna av skolornas storlek på utbildningens kva- litet och studievägsutbud och lägga förslag om incitament för samverkan mellan kommuner N överväga behovet av specialutformade program och av lokalt beslutade kurser N lägga förslag om hur samverkan mellan skola och arbetsliv kan utvecklas och hur det kan bli ett ökat inslag av lärande i arbets- livet inom gymnasieutbildningen N överväga vad som kan göras i programmens uppbyggnad för att minska snedrekryteringen och avhoppsfrekvensen bland elever med utländsk bakgrund N lägga förslag om en förändrad utformning av vissa kärnämnes- kurser N utreda och föreslå om och hur ett ämnesbetygssystem kan införas i gymnasieskolan och gymnasial vuxenutbildning N pröva förutsättningarna för en gymnasieexamen N utreda behovet av utökad möjlighet för kommuner att sam- verka om delar av utbildningar N föreslå de författningsändringar som behövs med anledning av kommitténs förslag; i detta arbete skall kommittén samverka med och N redovisa en strategi för ett genomförande av sina förslag. När det gäller frågan om en ny struktur innehåller direktiven rela- tivt utförliga utgångspunkter. I förhållande till dagens gymnasie- skola skall det bli färre program som vart och ett har ett bredare innehåll. Ingångarna skall således vara få och utgångarna, som skall vara mera specialiserade än ingångarna, skall ändå ha bredd och all- sidighet. De yrkesförberedande studievägarna skall ge grunden för bredare yrkesområden medan färdigutbildningen och specialise- ringen i normalfallet skall ske efter gymnasieskolan i arbetslivet. Det skall vara en tydlig ansvarfördelning mellan skolan och arbets- livet utifrån en bedömning av vilka funktioner som skolan skall utbilda för. Alla gymnasieutbildningar skall tillgodose utbildningsbehovet för personlig utveckling, de kunskaper som behövs för en samhälls- medborgare, för arbetslivet och för vidare studier. Gymnasieskolan skall stimulera eleverna till ett livslångt lärande. Den framtida gym- nasieskolans struktur skall medverka till en jämnare fördelning av gymnasieutbildning både socialt, könsmässigt och vad avser elever med svensk respektive utländsk bakgrund. 2000 har också från departementet fått överlämnat ett antal utredningar och skrivelser, bl.a. N redovisning av uppdrag om översyn av systemet med riksrekryterande gymnasiala utbildningar samt av systemet med särskilt verksamhetsstöd N rapporten utveckling av gymnasieskolans kärnämnen, som utarbetats av en arbetsgrupp inom N rapporten i en kursutformad gymnasieskola, som utarbetats av en arbetsgrupp inom och N delar av betänkandet Samverkan mellan skola och arbetsliv; om möjligheterna med lärande i arbetslivet (Ds 2000:62). 2.4Samverkan med andra utredningar Som framgår av direktiven skall samverka med så att de förslag till författningsändringar som lämnas om gymnasieskolan stämmer överens med strukturen på det förslag till ny skollag som lämnar. Sekretariaten i de båda kommittéerna har haft fortlöpande kon- takter under utredningsarbetet och information har lämnats till respektive kommitté i de frågor som haft relevans för den andra kommitténs arbete. Under senare delen av arbete har som expert arbetat för kommittén. Hon har varit sakkunnig i . har lämnat sitt förslag till utbildnings- ministern . I förslaget till ny skollag gäller de tre första kapitlen samtliga skolformer. Eftersom Skollagskom- mitténs förslag i dessa tre kapitel av skollagen därmed också gäller gymnasieskolan har valt att bifoga dessa i detta betänkande (se bilaga 6). förslag till lagreglering för gymnasie- skolan följer den struktur och terminologi som använder. Detta innebär att skollagskapitlet om gymnasieskolan delas upp i tre avsnitt, nämligen ett som gäller alla gymnasieskolor oberoende av huvudman, ett som gäller endast offentlig gymnasie- skola och ett som endast gäller enskild gymnasieskola. Enskild gymnasieskola är den term som föreslår skall ersätta det som benämns fristående gymnasieskola i de fall de har offentligt stöd. har, liksom Skollagskom- mittén, föreslagit så likartad reglering som möjligt för offentliga och enskilda gymnasieskolor. Detta är i linje med de ställnings- taganden som regeringen och gjort. har, liksom , efter- strävat att i sina förslag dels stärka elevers rätt, dels eftersträva en förenklad lagstiftning. Detta kommer att framgå av förslagen i betänkandet. Två andra utredningar, som arbetar med , har uppdrag som berör elever i gymnasieåldern. Efter kontakter med dessa avstår kommittén från att behandla de områden som anges nedan. En särskild utredning, , har tillsatts för att redovisa förslag om särskolan. Gymnasiesärskolan faller därmed utanför uppdrag och inget förslag till ny skollag för gymnasiesärskolan presenteras . överlåter frågan om möjligheter för elever med utvecklingsstörning att gå i gymnasieskolan i stället för i gymnasiesärskolan. Av denna anled- ning finns inte några bestämmelser om denna elevgrupp i Gym- nasiekommitténs förslag till skollag (nuvarande 5 kap. 13 § och 6 kap. 7 § skollagen). En särskild utredning har i uppdrag att se över studiehjälpen. I direktiven till anges bl.a. att rätten till inackorderingsbidrag regleras på olika sätt beroende på vem som är huvudman för utbildningen. Bland annat skiljer sig beloppen beroende på om den studerande får stöd till inackordering från kommunen eller staten. Utredningen ser även över frågan om elev- resor. anser i princip att samma bestämmelser bör gälla oavsett om eleven går i en eller enskild skola men avstår från att lämna förslag i denna del eftersom frågan utreds av . lämnar därför inte heller något förslag till lagreglering av stödet för inackordering (nuvarande 5 kap. 33 § skollagen). 2000 har under arbetet haft kontakter med företrädare för många olika delar av samhälls- och arbetsliv både för att utbyta information och för att diskutera idéer och förslag. En förteckning över dessa kontakter överlämnas till Utbildnings- departementet i anslutning till betänkandet. Kommittén har kunnat föra diskussioner om fördelar och nack- delar med olika företeelser i den nuvarande gymnasieskolan, förut- sättningarna för utveckling inom den nuvarande strukturen och om vilka större förändringar som behöver göras för att gymnasieskolan skall ge en utbildning för det samhälls- och arbetsliv som morgon- dagens ungdomar kommer att möta. Kommittén har således haft överläggningar med företrädare för gymnasieskolor, högskolor, kommuner, organisationer, myndigheter och andra utredningar m.m. Särskilt under den senare delen av utredningsarbetet har kommitténs sekretariat haft upprepade arbetssammanträden med företrädare för olika sektorer av arbets- och samhällsliv. Kommittén har också till sig knutit ett antal referensgrupper, där den största gruppen bestått av ett 25-tal personer från olika orga- nisationer, gymnasieskolor, kommuner och myndigheter. Denna referensgrupp har sammanträtt ungefär en gång per halvår. Kommittén har vidare haft en referensgrupp med företrädare för kommuner, en referensgrupp med företrädare för högskolor och en referensgrupp med personer som har särskild erfarenhet från arbete med det individuella programmet. Slutligen har kommitténs ordförande och sekretariat kunnat ca per halvår föra kreativa samtal med en liten grupp, be- stående av bl.a. professor , departements- sekretare , utvecklingsledare , departementsrådet och undervisningsrådet . Hela eller delar av kommittén har besökt ett antal gymnasie- skolor och där fört diskussioner med elever, lärare och skolledning. Ordföranden, andra ledamöter och sekretariatet har medverkat vid olika gymnasiekonferenser och där med deltagarna diskuterat frågor som hör till kommitténs uppdrag. Ledamoten har genom en enkät undersökt ungdomars syn på utbild- ningen i gymnasieskolan. har tillsammans med låtit genomföra telefonintervjuer med 1 000 elever om skolungdomars inställning till bl.a. valmöjligheterna i dagens gymnasieskola. De båda inom författade rapporterna Ämnesbetyg i en kursutformad gymnasieskola samt En utveckling av gymnasieskolans kärnämnen har kommittén remitterat till ett 50-tal remissinstanser vardera för att få ett bredare underlag för kommitténs ställningstaganden.