sou · GQB3122d1 · 2003-01-01 00:00:00 — kan vi skönja två kulturer som har svårt att finna fungerande former för dialog med varandra. Detta försvåras ytter- ligare av de asymmetriska förhållandena mellan å ena sidan politiska och ekonomiska makthavare och å andra sidan de kritiska rörelserna. Vi vill understryka vikten av öppenhet och transparens i de demokratiska processerna. försökte vid i , på initiativ av demonstrationsarrangörerna, att bryta traditionen av slutenhet vid den sortens möten. Detta var ett viktigt steg i en önskvärd utveckling. bör i internationella sammanhang fortsätta att verka för ökad öppenhet vid framtida möten. Ett underliggande problem är att många, framförallt unga, upplever ett utanförskap och en känsla av maktlöshet. Vi vill be- tona vikten av den politiska dialogen i form av samtal och andra kanaler för påverkan och deltagande i det demokratiska besluts- fattandet. Det gäller såväl internationellt som nationellt och lokalt. Det är av stor vikt att finna fungerande former för denna diskus- sion mellan beslutsfattare och dagens opinionsrörelser. Vi ser gärna ett fortsatt aktivt arbete i sökandet efter dessa former liksom kanaler för att minska det politiska utanförskap som många känner i . Polisens planering, förberedelse och organisation inför stora internationella evenemang Ansvars- och uppgiftsfördelningen inom den öppna polisen När det gäller ansvars- och uppgiftsfördelningen inom den öppna polisen anser vi det i det närmaste vara självklart att den centrala nivån, dvs. , skall ansvara för samordning av planering och förberedelser i samband med stora internationella evenemang. Genom att ålägga ett samordnings- ansvar optimeras möjligheten att upparbeta och upprätthålla er- forderlig kompetens för en god planering och förberedelse. Ett annat skäl är att det är den centrala nivån som har bäst för- utsättningar att överblicka landets samtliga polisresurser. Vid ett stort internationellt evenemang torde det så gott som alltid krävas omfattande polisförstärkningar. Vidare anser vi att den centrala nivån måste verka för att de poliser som skall delta är utbildade för detta, att de har en gemensam modell att samarbeta kring med gemensam taktik och gemensamt språk samt enhetlig och ända- målsenlig utrustning. svarar som vi tidigare nämnt enligt sin in- struktion för samordningen av polisens planering för sådana särskilda händelser där intresset av samordnade insatser är särskilt framträdande. Enligt vår uppfattning måste ett stort inter- nationellt evenemang alltid anses vara en särskild händelse där intresset av samordnade insatser är särskilt framträdande. Vi anser därför inte att någon författningsändring är nödvändig. Rikspolis- styrelsen bör således, i enlighet med gällande regler, ansvara för samordningen av polisens planering inför stora interna- evenemang. Mot bakgrund av erfarenheterna från finner vi emellertid att detta behöver betonas. En samordning enligt de principer vi här förordat motiverar att medel i varje särskilt fall ställs till förfogande. Ansvars- och uppgiftsfördelningen mellan den öppna polisen och Säkerhetspolisen När det gäller ansvars- och uppgiftsfördelningen mellan den öppna polisen och Säkerhetspolisen har vi som nämnts uppmärksammat allvarliga brister, främst när det gäller samverkan på ledningsnivå. Samverkan mellan den öppna polisen och Säkerhetspolisen måste bli betydligt bättre. Om en sammanslagning inte genomförs måste förändringar åstadkommas på annat sätt. Det finns uppenbarligen ett stort behov av att de olika myndigheternas roller förtydligas och framför allt förankras hos all berörd personal. Polisens beredskap och kompetens att ingripa mot allvarliga ordningsstörningar har bedrivit ett särskilt taktikprojekt. Projektet har uppmärksammat en rad brister inom svensk polis, bl.a. beträffande ingripande mot folksamlingar och föreslagit att det inrättas ett nationellt polistaktiskt centrum med uppgifter inom taktikområdet. Mot bakgrund av de erfarenheter vi gjort av händelserna i finner vi starka skäl att ställa oss bakom principerna i taktikprojektets förslag. I likhet med projektet anser vi att grunden för polistaktik bör vara icke-konfrontation och att poliserna skall verka för en de-eskalering av situationen. Vårt samhälles grund- värderingar skall ytterst styra valet av taktik. Det är nödvändigt att en enhetlig modell utarbetas när det gäller ingripande mot folk- samlingar och en förutsättning för att skall kunna åta sig att arrangera den typ av evenemang som ett är. Denna nationella modell bör inkludera våldsförebyggande strategier i samband med stora möten och demonstrationer. Den bör också, i syfte att massgripanden och massomhändertaganden så långt möjligt skall kunna undvikas, prioritera ingripanden mot enskilda personer. Deltagande poliser måste ha enhetlig utbildning som vilar på en sådan nationell modell med en bestämd taktik och ett gemensamt språk. För detta behöver poliserna hög kompetens i samhällsfrågor (t.ex. kunskap om opinionsrörelser och nya former för opinions- yttringar) men även i kommunikation och konflikthantering i våldsförebyggande syfte. Det är vidare av största vikt att de som skall leda polisinsatser under svåra förhållanden får ordentlig ut- bildning och träning. Också projektets förslag beträffande egen ut- vecklings- och forskningsverksamhet samt skapande och upprätt- hållande av internationella kontakter är av stor vikt. Det har framkommit flera exempel på att polisen under kom- menderingarna i såväl som använde ett kränkande språk mot demonstranterna och enskilda. Polisledningen måste med kraft motverka sådana attityder. När det gäller piketpolisen och , dvs. landets särskilda insatsstyrkor, anser vi att det är anmärkningsvärt att det helt saknas nationell samsyn. Styrkorna bör i viss mån kunna betraktas som en nationell resurs eftersom det bara finns fyra stycken. De måste kunna förstärka polisen på orter överallt ute i landet där allvarliga händelser inträffar. Även om styrkorna organisatoriskt lyder under skilda myndigheter måste de kunna samarbeta effektivt. Ett sådant samarbete förutsätter viss gemen- sam utbildning, samträning och enhetlig utrustning. Vid insatser mot ordningsstörande folksamlingar har polisen normalt bara tillgång till batong och skjutvapen. När polisen utsätts för stenkastning och liknande är den i princip utlämnad åt att så gott det går söka skydda sig med hjälp av hjälmar och sköldar. Det var också i samband med stenkastning som ett stort antal poliser blev skadade i . Vi har behandlat vissa hjälpmedel vid våldsanvändning – främst vapen mellan batong och pistol, tårgas och vattenkanoner – samt annan utrustning som anses vara av särskild betydelse för frågan hur allvarliga ordningsstörningar i samband med stora evenemang skall kunna hanteras. Som nämnts bör en nationell modell för förebyggande av och ingripande mot allvarliga ordningsstörningar utarbetas. Därefter ankommer det i första hand på polisen att bestämma vilken utrust- ning som skall användas vid sådana ingripanden. Vapen mellan batong och pistol Steget mellan batong och skjutvapen är stort. Det kan leda till att en polisman i ett trängt läge använder sitt skjutvapen även då ett mindre skadligt vapen skulle ha varit tillräckligt för att oskadliggöra en person eller avvärja en farlig situation. Vapen mellan batong och pistol används i andra länder. Av- saknaden i härav är enligt vår mening ett problem. Vi anser därför att det utvecklingsarbete som bedriver på området bör fortsätta. Tårgas användes vid de möten i , , och som vi studerat. Mot bakgrund av erfarenheterna därifrån anser vi inte att det är lämpligt eller effektivt att använda tårgas som ett reguljärt hjälpmedel vid insatser mot ordningsstörande folksamlingar. har föreslagit att tårgas skall kunna användas mot ordningsstörande folksamlingar i nödsituationer. En sådan användning förekommer i . Huruvida polisen i nödsituationer bör använda sig av tårgas vid insatser mot ordnings- störande folksamlingar får ankomma på polisen att bestämma efter det att en nationell modell utarbetats. Vattenkanoner användes i , och . Erfarenheterna därifrån talar enligt vår uppfattning inte för att svensk polis bör använda sig av mobila vattenkanoner, dvs. fordon utrustade med vattenkanoner, vid insatser mot ordningsstörande folksamlingar. Däremot visar erfarenheterna att fasta vattenkanoner, dvs. vattenkanoner i fasta positioner, kan vara ett betydelsefullt hjälp- medel för att förhindra att demonstranter och andra tränger igenom polisens avspärrningar t.ex. runt en möteslokal. En sådan användning torde innebära att polisresurser frigörs, vilket är sär- skilt viktigt i där vi har relativt få poliser. Vattenkanoner i fasta positioner vid möteslokaler och andra avspärrade områden kan bidra till att bättre klarar ordningen vid stora evenemang. Utomlands används skyddade fordon i stor utsträckning. Erfaren- heterna därifrån visar på flera fördelar. Det är lättare och säkrare att ingripa mot enskilda personer som stör ordningen i en folksamling. Fordonen kan hålla sig i bakgrunden för att snabbt kunna göra en insats och sedan återigen dra sig tillbaka. Detta upplevs av demon- stranter och andra i en folksamling som mindre provocerande än ett stort antal skyddsutrustade poliser. Det är dessutom betydligt säkrare för de enskilda poliserna att ha skyddade fordon när de skall förflytta sig. Vi finner mot denna bakgrund att ett antal starka skäl talar för att den svenska polisen bör få tillgång till säkrade fordon. För den operativa polisverksamheten utgör radiokommunikation en förutsättning för ledning av verksamheten och säkerheten för personalen. Nuvarande radiokommunikationssystem är gamla. Ett av dem tillverkas inte längre och det går inte heller att få tag i reservdelar eller annan utrustning till det. Systemen är inte kompatibla, de handhas inte på samma sätt, de är inte krypterade och de är relativt lätta att störa ut. Under Göteborgsmötet drabbades radiokommunikationssyste- met av kraftiga störningar och det var under insatsen vid Vasa- platsen i princip helt utslaget. Insatschefen vid kunde under långa perioder inte via radio nå de ca 700 poliser som fanns i närområdet. Om radiosystemet fungerat hade enligt flera poliser vi talat med mycket av det våld som före- kom och som kulminerade med att flera skott avlossades sannolikt kunnat undvikas. Vi anser att det är nödvändigt att svensk polis får ett nytt modernt radiosystem, gärna i samverkan med andra myndigheter och aktörer. Det är en förutsättning för att bl.a. skall kunna åta sig att arrangera evenemang som i . Polisens dialog med politiska organisationer och andra opinionsgrupper inför stora evenemang Vi är övertygade om att polisens dialog med politiska organisa- tioner och andra opinionsgrupper är av stor betydelse för att för- hindra allvarliga ordningsstörningar i samband med demonstra- tioner och andra opinionsyttringar. Genom en dialog kan polisen och arrangörer diskutera och finna gemensamma lösningar på olika praktiska frågor kring arrangemanget. Vår uppfattning är att polisen skall utveckla dialogen som metod. Eftersom varje evene- mang med sina olika aktörer är unikt tror vi dock inte att det går att använda samma dialogmodell eller metod vid alla tillfällen. Det finns emellertid vissa grundläggande principer som bör följas. Erfarenheterna från visar att det är viktigt att dialogen påbörjas före evenemanget. Det tar tid att bryta ned ömsesidig misstänksamhet, vilket kräver en god förmåga till kom- munikation hos alla parter. De som från polisens sida sätts att föra dialogen bör ha en ordentlig utbildning samt vara lämpade för och väl förtrogna med uppgiften. Polisen bör arbeta aktivt för att dialogen som metod skall bli en självklar del i organisationen. Det är också värdefullt att polisen fördjupar sin förståelse av samhället utanför den egna organisationen. Parternas mandat och dialogens syfte måste tydligt klargöras. Det är vidare viktigt att gjorda över- enskommelser är klara och entydiga så att missförstånd och miss- troende undviks liksom att parterna följer dessa överenskommel- ser. Vi föreslår att ett maskeringsförbud införs. Vi är övertygade om att ett sådant förbud kommer att verka i positiv riktning vad gäller undvikande av våldsyttringar i samband med demonstrationer och andra liknande sammankomster. Med stor sannolikhet kommer den som deltar i en demonstration och som i eller utifrån denna provocerar, åstadkommer skadegörelse eller använder våld att hejda sig om han eller hon inte kan dölja sin identitet. Även om ett maskeringsförbud självfallet inte kommer att förhindra all allvarlig brottslighet i nu aktuella sammanhang är vi övertygade om att det har en preventiv effekt, dvs. en kriminalitetsdämpande verkan med färre allvarliga ordningsstörningar som följd. Därtill kommer den viktiga aspekten att ett förbud sannolikt leder till att medborgarna i högre utsträckning vågar och vill utnyttja sin demonstrationsfrihet. En annan effekt som ett sådant förbud kan förväntas ha är att det bidrar till att stärka enskilda människors rättstrygghet. Många känner rädsla eller starkt obehag inför maskerade demonstranter. Vi har övervägt om regeringsformen behöver ändras innan ett maskeringsförbud kan införas. Vår slutsats i denna fråga är att någon sådan ändring inte behövs eftersom ett maskeringsförbud faller inom ramen för vad som utgör en tillåten begränsning av mötes- och demonstrationsfriheten. Vi föreslår således att det i införs bestämmelser om ett nytt brott, olaga maskering. För olaga maskering döms med vissa undantag den som i eller i anslutning till en folksamling på allmän plats helt eller delvis täcker sitt ansikte på ett sätt som medför att För samma brott döms även den som under nämnda omständigheter innehar klädesplagg eller andra föremål som är särskilt ägnade att användas på detta sätt. Vissa undantag från maskeringsförbudet skall gälla. Förbudet gäller inte den som täcker sitt ansikte eller innehar klädesplagg eller andra föremål som är särskilt ägnade att användas för att täcka ansiktet för att skydda sig mot väderleken (1), av religiösa skäl (2) eller under deltagande i en parad, karneval eller liknande (3). Förbudet gäller inte heller den som deltar i en allmän sammankomst eller offentlig tillställning, vars deltagare fått tillstånd att bära maske- ring. Den som döms för olaga maskering straffas med böter eller fängelse . Vi föreslår vidare att det i ordningslagen införs bestämmelser som innebär att en anordnare av en allmän sammankomst eller offentlig tillställning kan begära tillstånd för deltagarna i samman- komsten eller tillställningen att bära maskering. Beslut om sådant tillstånd skall meddelas av polismyndigheten under förutsättning att de skäl som angetts för begäran är beaktansvärda och att risken för ordningsstörningar är obetydlig. Vi har övervägt också andra frågor som det internationella polis- samarbetet, gränskontrollen i Schengenområdet, polisens bestäm- melser om tillfälliga omhändertaganden m.m. samt beredskaps- polisen. Vi har dock inte funnit skäl att föreslå ändringar i gällande bestämmelser. Under vårt arbete har vi kunnat konstatera att de brister som vi uppmärksammat rörande polisens insatser för att förebygga och bekämpa allvarliga ordningsstörningar också förefaller finnas inom polisen som helhet. Flera händelser som inträffat, inte bara , – mordet på , spionen flykt, dödsskjutningarna vid Stureplan, död, polismorden i – antyder att det kan finnas ett grundläggande struktu- rellt problem inom den svenska polisen. Många vi talat med vid skilda myndigheter och inom olika organisationer bekräftar detta och anger som anledning bl.a. bristande samsyn, dåligt chefs- och ledarskap samt bristfällig utbildning. Det ligger inte inom ramen för vårt uppdrag att behandla denna fråga i det större perspektivet. Vi finner det dock angeläget att den blir föremål för ytterligare överväganden. Förslag till lag om ändring i Härigenom föreskrivs att det i skall införas en ny paragraf, 16 kap. 3 a §, av följande lydelse. Den som i eller i anslutning till en folksamling på allmän plats 1. helt eller delvis täcker ansiktet på ett sätt som försvårar identifikation eller 2. innehar klädesplagg eller annat föremål som är särskilt ägnat att användas för att helt eller delvis täcka ansiktet på ett sätt som försvårar identifikation döms för olaga maskering till böter eller fängelse . Förbudet gäller inte den som täcker sitt ansikte eller innehar klädesplagg eller annat föremål som är särkilt ägnat att täcka ansiktet 1. för att skydda sig mot väder- leken, 2. av religiösa skäl eller 3. under deltagande i en parad, karneval, eller liknande. Förbudet gäller inte heller den som deltar i en allmän samman- komst eller offentlig tillställning, vars deltagare med stöd av 2 kap. 11 a § ordningslagen (1993: 1617) fått tillstånd att bära maskering. Denna lag träder i kraft . Förslag till lag om ändring i ordningslagen (1993:1617) Härigenom föreskrivs i fråga om ordningslagen (1993:1617) dels att 2 kap. 8 och 9 §§ skall ha följande lydelse, dels att rubriken närmast före 2 kap. 8 § skall ha följande lydelse, dels att det i lagen skall införas två nya paragrafer, 2 kap. 7 a och 11 a §§, samt närmast före nya 2 kap. 7 a § en rubrik av följande Tillstånd att bära maskering Den som enligt 4 eller 5 § är skyldig att söka tillstånd eller an- mäla en allmän sammankomst eller offentlig tillställning får i samband med att en sådan an- sökan eller anmälan görs begära att deltagarna i sammankomsten eller tillställningen skall få till- stånd att bära maskering. En begäran skall vara skriftlig och göras hos polismyndigheten inom den tid som anges i 6 §. Den skall innehålla de skäl som den grundar sig på. Prövningen med anledning av Prövningen med anledning av ansökan, anmälan eller begäran prövar frå- gor om tillstånd att anordna allmänna sammankomster och offentliga tillställningar samt om befrielse enligt 4 § andra prövar frå- gor om tillstånd att anordna allmänna sammankomster och offentliga tillställningar, om till- stånd enligt 7 a § för deltagare i stycket från skyldigheten att allmänna sammankomster och ansöka om tillstånd att anordna offentliga tillställningar att bära offentliga tillställningar. maskering samt om befrielse en- ligt 4 § andra stycket från skyl- digheten att ansöka om tillstånd att anordna offentliga tillställ- Om den offentliga tillställningen avser tävling eller uppvisning i motorsport och det för att genomföra tillställningen krävs beslut av i något annat avseende, prövas dock frågan om till- stånd av efter samråd med polismyndigheten. Anmälan om en allmän sammankomst eller offentlig tillställning behandlas av polismyndigheten som också prövar frågor om befrielse enligt 5 § fjärde stycket från skyldigheten att göra anmälan om sammankomster eller tillställningar. lägga anordnaren av en allmän lägga anordnaren av en allmän utöver vad ansökan eller an- mälan skall innehålla eller själv eller begäran om tillstånd att bära sörja för den utredning som själv sörja för den utredning inte skyldig att redogöra för innehållet i föredrag, tal eller dock inte skyldig att redogöra dramatisk eller annan framställ- för innehållet i föredrag, tal eller ning som är avsedd att förekom- dramatisk eller annan framställ- ning som är avsedd att före- Om det med anledning av en ansökan om tillstånd att anordna eller en anmälan om en cirkusföreställning eller en offentlig till- ställning behövs en undersökning som kräver särskild fackkunskap, får polismyndigheten anlita en sakkunnig på anordnarens bekost- nad. Beslut med anledning av en begäran om tillstånd för deltagare i en allmän sammankomst eller offentlig tillställning att bära maskering enligt 7 a § skall med- delas skyndsamt. Ett sådant tillstånd skall läm- nas om skälen för begäran är beaktansvärda och risken för ord- ningsstörningar i samband med sammankomsten eller tillställ- ningen är obetydlig. Denna lag träder i kraft . Mot bakgrund av bl.a. oroligheterna i samband med Europeiska rådets möte i den 14–beslutade regeringen att tillkalla en kommitté för att se över polisens arbete för att säkra ordningen, värna demonstrationsfri- heten och stärka den enskildes rättstrygghet i samband med stora evenemang. Av direktiven (bilaga 1) framgår att kommittén skall göra en kartläggning och analys av händelserna i samband med Göteborgs- mötet. Kartläggningen skall bl.a. omfatta polisväsendets planering och organisation för säkerhetsfrågorna inför mötet. Vidare skall kommittén undersöka hur underrättelseinformationen använts i arbetet, tillgången till polisresurser och utrustning samt hur polis- personalen har utbildats och förberetts för uppgiften. Den skall också granska polismyndighetens samverkan med Rikspolis- styrelsen, Säkerhetspolisen och andra myndigheter. Även sam- arbetet och dialogen med politiska organisationer och opinions- grupper skall studeras. I uppdraget ingår att kommittén med utgångspunkt i kartlägg- ningen och analysen samt i erfarenheter av liknande evenemang skall överväga och föreslå åtgärder som med behållen respekt för demonstrationsfriheten kan leda till att allvarliga ordningsstör- ningar kan förebyggas och bekämpas. Kommitténs huvuduppgift enligt direktiven är att se över polis- väsendets befogenheter och arbetssätt och föreslå förbättringar. Även andra myndigheter omfattas av uppdraget på det sättet att polisväsendets samverkan med berörda myndigheter och organisa- tioner skall analyseras. Följande frågor uppges vara av särskilt intresse. N Förutsättningarna för att utveckla och förstärka polisens dialog med politiska organisationer och andra opinionsgrupper N Polisens planering, förberedelser och organisation inför stora internationella evenemang N Det internationella polissamarbetet N Gränskontrollen i Schengenområdet N Polisens beredskap och kompetens för att ingripa mot allvarliga ordningsstörningar N Möjligheter att identifiera deltagare i ordningsstörande folksam- lingar N Polislagens bestämmelser om tillfälliga omhändertaganden och andra regler som syftar till att upprätthålla ordningen och före- bygga brott m.m. N Polisens utrustning m.m. N Beredskapspolisen I direktiven anges att det står kommittén fritt att överväga också andra frågor som kommittén finner motiverade med anledning av uppdraget. Kommittén skall inte uttala sig om enskildas ansvar eller annat som kan komma under domstols prövning, såsom frågor om ersättning. I den utsträckning kommitténs överväganden föran- leder författningsändringar skall förslag till sådana läggas fram. Till stöd för kommittén i dess arbete med förslagen anges att en referensgrupp med representanter för riksdagspartierna skall in- rättas. Enligt direktiven skulle kommittén redovisa sitt uppdrag . Genom ett tilläggsdirektiv (bilaga 1) beslutade regeringen att uppdraget i stället skall redovisas . Enligt direktiven är vårt uppdrag i stor utsträckning fokuserat på polisen och dess arbete i samband med stora internationella evenemang. Vi insåg emellertid relativt tidigt att det som hände i inte enbart kan ses som ordningsfrågor som skall hanteras med polisiära insatser utan också som politiska frågor rörande demokrati, inflytande, utanförskap m.m. Av den anled- ningen har vi valt att anlägga ett bredare perspektiv på uppdraget. Denna möjlighet har vi ansett oss ha eftersom det i direktiven sägs att det står kommittén fritt att överväga också andra frågor som den finner motiverade med anledning av uppdraget. En annan fråga som inte omfattas av direktiven men som vi valt att utreda är den polisinsats som ägde rum mot en demonstration i samband med Ekofin-mötet i . Anled- ningen till det är att vi tidigt under arbetet med kartläggningen av Göteborgshändelserna fick uppgifter från såväl polis som demon- stranter om att denna insats spelat en stor roll för händelseutveck- lingen i . En uppgift, vars omfattning inte särskilt framgår av uppdraget, har varit att införskaffa erfarenheter av liknande evenemang.