sou · GQB3108d2 · 2003-01-01 00:00:00 — Varje annexområde hade sålunda minst en svensk och en amerikansk projektofficer (ibland även en biträdande projektoffi- cer), vilka ansvarade för hanteringen av och arbetet med informa- tionsutbytet i respektive länder, medan de svenska attachéerna i agerade som mellanhänder. Projektofficerarna (med byråchef eller motsvarande som lägsta tjänstegrad) utsågs av respektive projektmyndighet vilket på den svenska sidan var Kungl. , , Kungl. , KMF eller Kungl. , KFF (senare verk, FMV) och på den amerikanska, (Office of the Director of ). Dessa projektansvariga var också skyldiga att säkerställa att den från införskaffade informationen delgavs de myndigheter och institutioner som anmält sitt intresse för annexets ämnesområde 115 värderade den svenska respektive amerikanska nyttan av samarbetet till 70/30 i svensk favör. Se promemoria av , , Det militära samarbetet , HP24/, doss. samt att underrättelsemyndigheten vid Försvarshögkvarteret blev underrättad om inkomna upplysningar.116 Ämnena för respektive annexområde initierades på förslag från endera parten, vanligtvis från de olika projektmyndigheterna men även från andra berörda institutioner. Vid handläggningen av förslag till nya annex skulle projektmyndigheten samråda med andra eventuellt berörda myndigheter och institutioner inom försvaret. I överläggningar med andra myndigheter skulle även projektmyndigheten göra en sekretessbedömning av annexför- slaget, varvid i tveksamma fall Försvarsstabens inrikesavdelnings utlåtande [skulle] inhämtas. Ärenden rörande förslag om annex av icke hemlig natur skulle föreläggas ÖB för dennes ställnings- tagande medan förslag av hemlig karaktär skulle underställas för- svarsministern och insändas via ÖB med dennes yttrande.117 Efter slutförda förhandlingar och när ett definitivt förslag till annex fanns att tillgå skulle detta, innan det undertecknades av den svenska parten ånyo underställas ÖB i de fall när ärendet var av icke hemlig natur, alternativt av försvarsministern via ÖB om innehållet var hemligt. Sedan ett annex godkänts av bägge parter var det tänkt att all kommunikation inom ramen för annexet skulle ske direkt mellan myndigheter, institutioner etc. som angivits i annexet samt behöriga befattningshavare, men dock alltid via vederbörande projektofficerare och berörd försvarsattaché i . Studiebesök inom ramen för ett annex kunde ske efter framställning från ansvarig projektofficer och via försvars- attachén till berörd myndighet. Varje ansvarig projektofficer118 genomförde vanligtvis en resa för att besöka kollegor i det motsatta landet, resor som inte sällan gjordes i större sällskap och ofta inkluderade besök vid olika militära forskningscentra, för- svarsindustrier och försvarsanläggningar. Svenskarna hade genom- gående en högre resefrekvens än sina amerikanska kollegor, vilket 116Promemoria undertecknad av C Fst C-E och på uppdrag av ÖB, , Föreskrifter med anledning av Överenskommelsen mellan rörande teknisk information (Memorandum of Understanding) med fem stycken bilagor, dnr. H810, HP24/, doss. 118Varje annex, eller samarbetsområde, hade en (teknisk) projektofficer från vardera land med huvudansvar för sitt område av informationsutbytet inom ramen för avtalet Memorandum of Understanding concerning Technical Information, . Sådana tjänstemän kunde internt beskriva sin funktion som tex. US TPO DEA-S-62-2(A), vilket betydde technical project officer, Agreement, , 1962, andra arméannexet (armed combat vehicles). För marinen användes koden (M) och för flygvapnet (AF). också reflekterade det faktum att som regel köpte betydligt mer försvarsmaterial från än det omvända förhållandet.119 Vidare fanns särskilda bestämmelser rörande sekretessen vid för- medlingen av teknisk information mellan länderna knutet till avtalet . Den allmänna principen var att erhållen information inte fick delges till utomstående, annat än då detta var önskvärt eller erforderligt ur krigsmaktens synpunkt. Vad gällde överlämning av svensk information till amerikanska myndigheter var principen att projektofficeren, sedan ett annex godkänts, fick överlämna sådan information som föll inom ramen för i veder- börligt annex fastställt ämnesområde såtillvida inte inskränkningar fastställts redan vid beslutet om annexförslagets handläggning. Vid motpartens studiebesök var praxis att projektmyndigheten ansva- rade för säkerhetstjänsten.120 genomfördes en revidering och modernisering av denna sekretessöverenskommelse, efter ini- tiativ från amerikansk sida.121 4.3.3Operativa aspekter på det militärtekniska informationsutbytet 1989 Annexverksamheten började sakta byggas upp avtal och verksamheten var på många områden inledningsvis något be- gränsad i jämförelse med den senare utvecklingen . Armésidan var den av de svenska försvarsgrenarna som i början var den drivande kraften för informationsutbyte med amerikanerna, även om flygvapnet snabbt blev den försvarsgren som fick ut mest av samarbetet med . framfördes emellertid ett antal kritiska synpunkter av chefen för , konteramiralen . . I en lägesbedömning av annexsamarbetet utifrån de erfarenheter som erhållits under de knappa som informa- tionsutbytet pågått konstaterades att det var ett vitalt svenskt intresse att fick möjlighet att från utlandet (i detta fall 119Promemoria undertecknad av C Fst C-E och på uppdrag av ÖB, , Föreskrifter med anledning av Överenskommelsen mellan rörande teknisk information (Memorandum of Understanding) med fem stycken bilagor, dnr. H810; HP24/, doss. 121Det första sekretessavtalet skrevs under mellan DoD och Flyg- förvaltningen. Diskussioner rörande revidering av denna text se PM av , , Sekretesskyddssamarbete med , plus sju stycken bilagor, HP24/, doss. ) införskaffa sådan modern materiel som svårligen kunde framställas inom landet p.g.a. höga kostnader etc. Viktigt var också att erhålla sådana informationer som kunde ligga till grund för eventuella materielanskaffningar, licenstillverkning m.m. Annex- modellen i sig var dock inget odelat svenskt intresse, menade man, emedan flera skäl talade emot de speciella kontrakt som skapats på åtskilliga militära materielområden. Annexförfarandet hade stimulerat till en mängd förslag om nya samarbetsområden, så många att situationen hade varit svår att överblicka, menade . En påbjuden restriktivitet hade dock resulterat i att antalet förslag till nya annex drastiskt minskat och endast ut- gjordes av ett enda, ett starkt prioriterat och omfattande annex om flygplanssystemet 37, dvs. fanns tolv annex undertecknade123 medan det totala antalet annex (inklusive de olika förslag till annex som var under beredning) var 23 till antalet. Tillsammans med de ytterligare nio annex som flygförvaltningen nu tänkte föreslå de amerikanska myndigheterna skulle det totala antalet alltså kunna stiga till 32 stycken. På inrådan från ÖB hade samtliga berörda myndigheter inkommit med bedömningar av det utfall som varit på de olika samarbetsområdena. På armésidan hade utbytet mellan länderna tidigare skett på en ungefärlig 50 50 basis, men dessa uppgifter hade nu tvingats revideras i de senaste rappor- terna. På den sidan hade det varit mer givande än mot- tagande. Vad som främst hade förändrats var att informationsutbytet hamnat i förgrunden, snarare än annex relaterade till inköp av viktig militär materiel, utrustning och tjänster.124 Kommandoexpeditionens chef kunde vidare konstatera att även om det var viktigt för att erhålla modern krigsmateriel från så var frågan i vilken utsträckning och i vilken omfattning 122PM rörande annex-läget, från FKE/M, , HP24/, doss. Rörande armésidans aktiva deltagande i skapandet av avtal se samtal med , , Säkerhetspolitiska utredningens arkiv. 123Dessa tolv var som följer: 1) Elektromagnetiska vågors utbredning i atmosfären; 2) strids- fordonsutvecklingen; 3) motorer för militära fordon; 4) pansarvärnsammunition och skydd mot dessa; 5) luftvärnsmateriel för arméstridskrafter; 6) materiel för skydd mot kemisk, biologisk och radiologisk krigföring; 7) materiel för spaning och stridsfältsövervakning; 8) sambandsmateriel m.m.; 9) torpeder mot ubåtar och övervattensfartyg; 10) snabbgående motortorpedbåtar/motorkanonbåtar; 11) bränsleceller; samt 12) flygplanssystem 37. Av dessa var de åtta första på armésidan, de tre nästkommande på den sidan och den sistnämnda, mycket omfattande, på flygsidan. 124PM rörande annex-läget, författat av FKE/M, , HP24/, doss. annexverksamheten kunde tillåtas med hänsyn till den svenska alliansfriheten. Två faktorer var väsentliga i detta sammanhang, nämligen kontraktbundenheten mellan svenska och amerikanska myndigheter samt utlämnande av sekretessbelagda uppgifter inom det militära området, vilket tenderade att öka i och med att antalet annex blev allt större. Den omfattande annexverksamheten fick också till följd att den svenska försvarsmakten lämnade ut allt mer av sin faktiska militära standard i fråga om materiel, utveckling etc. Det täta kontaktutbytet med amerikanska företrädare tydde ju fak- tiskt på att man funnit mycket av intresse i vårt land. Kommando- expeditionen rekommenderade därför återhållsamhet rörande nya svenska initiativ till ytterligare annexområden. Svenska förslag skulle istället koncentreras kring det som ur krigsmaktens syn- punkt är särskilt betydelsefullt att erhålla just från . Denna återhållsamhet gällde även svensk acceptans av amerikanska förslag till nya annex. Amerikanska myndigheter hade ju avvisat svenska förslag och denna möjlighet stod också till buds, menade . Slutligen gjorde man bedömningen att också redan godkända och undertecknade annex skulle ses över och en värdering göras huruvida dessa annex var nödvändiga och om svenska intressen blivit tillgodosedda. Det borde även övervägas, menade chefen för , om inte mindre be- tydelsefulla annex skulle sägas upp.125 I en skrivelse från försvarsminister till över- befälhavaren bekräftades dessa tankegångar och var noga med att påpeka att annexsamarbetet i princip borde inriktas på och begränsas till sådant som med hänsyn till krigsmaktens effektivitet i stort är väsentligt att erhålla just från . Annex- verksamheten borde också fokuseras, menade försvarsministern, på sådana förvärv av militär utrustning, materiel eller tjänster som av- sågs överenskommelse mellan , snarare än på samarbetsområden som huvudsakligen innefattade informa- tionsutbyten utan direkt anknytning till eventuella materielinköp. gav därefter överbefälhavaren i uppdrag att göra en prioritering av de annex som föreslagits men ännu inte godkänts, samt också att färdigställa en prioritering av de redan godkända annexen. Denna prioritering skulle innehålla motiveringar, med hänsyn tagen till arten och omfattningen av hemliga uppgifter som från svensk sida förutsattes utlämnas inom ramen för vederbörande Avslutningsvis beslutades att förslagen som fanns hos Försvarsdepartementet skulle återremitteras till ÖB och att prioriteringarna genom ÖB:s försorg skulle redovisas före den 1 november.126 Detta principbeslut om en årlig prioritering av förslag till annex och en fokusering på materielsamarbeten snarare än rena infor- mationsutbyten, bidrog till att annexverksamheten stramades åt och att många nya förslag på samarbetsområden drogs tillbaka. Om det funnits tolv godkända annexområden men farhågor om att dessa skulle kunna öka till 32 stycken , blev utvecklingen i praktiken betydligt försiktigare och kunde antalet godkända annex räknas till 17 stycken under denna knappt sexåriga period. Inför statsminister privata besök till begärde in information från Försvars- staben angående det svensk-amerikanska militärtekniska informa- tionsutbytet. I ett antal promemorier sammanfattades dagsläget beträffande informationsutbytet. Promemorierna kompletterades slutligen med en informell redovisning för genom försvars- stabschefen försorg. Enligt de bifogade dokumen- ten fanns , nio arméannex, sex marinannex och två flygannex. Bland de förslagna annexen, men ännu inte godkända, fanns vidare två arméannex, ett marin- annex och två flygannex. Samarbetet bedömdes som värdefullt på flera områden inom armén, främst rörande stridsfordon, pansar- värnsvapen och ABC-skydd. På den sidan var aktiviteten begränsad med undantag för samarbetet avseende torpeder. Inom flyget var utbytet beträffande flygplan 37 omfattande och synnerligen givande medan samarbetet inom attackrobotområdet gav mindre resultat. Generellt gjordes bedömningen att samarbetet med amerikanerna tjänade svenska intressen och var värt att fortsätta.127 i samband med nedgraderingen av de svensk- amerikanska diplomatiska förbindelserna efter Palmes juluttalande fördes en del diskussioner rörande annexverksam- heten och det värde som det antogs ha för . 126Promemoria från och H. till ÖB, , till Memorandum of Understanding concerning Technical Information, dnr. H46, HP24/, doss. 127Promemoria från Politiska avdelningen vid , , Svensk- amerikanskt militärtekniskt informationsutbyte, plus flera bilagor, HP24/, doss. ringsmöte med representanter från FMV, Försvarsstaben, och medlemmar av studiegruppen för de svensk-amerikanska förbindel- serna under ambassadören , vid , konstaterade försvarssidans representanter att haft stor nytta av den information och de materielanskaffningar som vårt försvar erhållit genom arrangemanget med . Detta gällde även det omvända förhållandet. var en av de få länder i världen, menade man, som hade något att erbjuda stormakten på det militärtekniska området. FMV gjorde bedömningen att av den totala informationen i utbytet kom tillgodo medan resten gick till . Vidare konstaterades att de svenska materiel- anskaffningar som gjordes i utlandet (av den totala anskaffningen) till största delen skedde i och att landet var vår överlägset största leverantör av krigsmateriel.128 Den tekniska information samt de komponenter och färdiga utrustningar som erhållit genom samarbete med hade kunnat användas i vårt eget utvecklingsarbete och i våra egna försvarsprodukter. Man noterade att flygvapnet var den försvarsgren som tjänat mest på samarbetet. Utvecklingskostna- derna för hade kunnat bli tio gånger dyrare utan den amerikanska tekniska expertisen. Beträffande frågan om det svenska försvarets beroende av USA-samarbetet bedömdes att visserligen på kortare sikt var beroende av men att detta inte gällde på – en sådan situation skulle ju hamna i motsättning till den svenska neutralitetspolitiken. Om samarbetet med skulle avbrytas, menade försvarets representanter, var det möjligt för att få denna information och materielkom- ponenterna från andra utländska källor, men detta skulle ta , bli väsentligt mycket dyrare och troligen resultera i sämre kvalitet än i dag.129 En trend som verkade i riktning för ett fördjupat samarbete på det militärtekniska området var den ökade medvetenhet som fanns i det amerikanska försvarskomplexet om utvecklings- och materielkostnader samt ambitioner att för ame- rikansk del reducera dessa. En liknande tendens fanns inom den svenska försvarsmakten och här sammanföll de båda ländernas intressen på området. Samarbete med andra länder var för amerikanerna ett sätt att spara pengar. med sin, för ett litet 128Promemoria av , , Det militära samarbetet , HP24/, doss. land, synnerligen omfattande och moderna försvarsindustri med därtill hörande forskning, var en lämplig kandidat i sammanhanget. Detta gav fördelar för hos det amerikanska försvarsetablis- semanget trots den svenska kritiken om Vietnamengage- mang och verkade avhållande på tankar om eventuella sanktioner mot det militära samarbetet länderna emellan. Det amerikanska försvarsdepartementets forskningschef . besök i den 5 var viktigt i sammanhanget. Den ameri- kanska delegationen under ledning av ansåg efteråt att besöket hade varit lyckat och att det svenska försvaret gjort ett gott intryck. Man var imponerad av såväl bredden som djupet av svensk försvarsteknisk utveckling och tyckte att det var ofattbart att ett land med bara 8 miljoner invånare kunde utveckla en sådan kapacitet på så många områden. Besöket fick som konsekvens ett påtagligt ökat intresse från amerikansk sida för fortsatt utbyte av teknologi.130 lämnade försvarsavdelningen vid svenska ambassaden i årsredovisning avseende 1975 och kon- staterade rörande annexverksamheten att samtliga nio annex som svenska armén och US hade gemensamt varit mycket aktiva. Sju annexresor hade företagits från till och ca 3 4 från till . Dessa resor krävde i allmänhet speciella förberedelser. Den svenske biträdande armé- attachén hade haft regelbunden kontakt med ungefär 15 projekt- officerare vid de amerikanska myndigheterna. På flygsidan ansågs verksamheten inom samtliga annex också vara mycket aktiva och 16 resor företogs mellan och , medan endast fyra skedde från till . På samma sätt hade den biträdande flygattachén hade regelbunden kontakt med projektofficerarna inom de flygvapenrelaterade annexen. På den sidan hade vissa områden varit så gott som vilande medan andra var desto livligare. Som exempel på de mer aktiva områdena kunde nämnas annexet om motmedel, vilket upprättats . Inom ubåts- annexet hade pågått ett informationsutbyte, framför allt vad gällde uppgifter om dykeri, bärgning och rädd- ning. Utbytet inom robotannexet kunde också förväntas öka avsevärt. I samband med denna årliga genomgång beskrevs 130 Skrivelse från till Thunborg, , dnr. Hbr nr H 7; Skrivelse från till C Fst, , dnr. H 010, , Fst/Sekt 2, Serie F2:1, , 1971, vol. Se Anteckningar från samtal med Dr. , , HP24/, doss. attachéavdelningens roll i informationsutbytet med och där konstaterades att i denna verksamhet skedde utväxling av skriftlig och muntlig information inom annexen, och kontakten med de amerikanska projektofficeraren. Här slogs fast att annexverk- samheten utgjorde en mycket väsentlig del av försvarsavdel- ningens totala verksamhet och var den viktigaste delen av det militärtekniska utbytet.131 , i och med Carteradministrationens tillträde, vände den positiva trend som skapats , rörande tillgången för svensk del på amerikanska militär högteknologi. De amerikanska myndigheterna intog från och med en, principiellt sett, mer restriktiv hållning beträffande export av tek- nologi och tillstånd för licenstillverkning. Detta fick också viss effekt på annexsamarbetet. Inspirationen till denna nya mer restrik- tiva hållning stod att finna i den s.k. Bucyrapporten132, en ame- rikansk utredning om policy och åtgärder för att förhindra att högteknologi fördes ut till och andra politiskt tveksamma länder. Tankarna i denna rapport hade på initiativ från Carter-administrationen börjat att implementeras inom State och DoD. Ambitionen bakom den amerikanska rapporten var att söka bevara det amerikanska teknologiska försprånget beträffande forsk- ning, utveckling och produktion av taktiska och strategiska vapen. En konsekvens av detta blev att även Natoländer alltmer sällan fick tillgång till tekniskt underlag vid licenstillverkning av i tjänst varande materiel. De mest avancerade delarna utlämnades över- huvudtaget inte vilket även gällde information om materiel under utveckling. De amerikanska myndigheterna blev således allt mindre benägna att ge sina allierade och mot vänligt inställda stater, den modernaste krigsmaterielen utan föredrog att endast släppa äldre och mindre effektiv materiel och utrustning.133 Dessa ökade svårigheter för på materielsidan och tillhörande informa- 131Skrivelse från till C Fst/Att, , dnr. H 145 A, plus fyra bilagor, , Fst/Sekt 2, Serie F2:1, , 1976, vol. 132Bucy-rapporten gick formellt under namnet, An Analysis of Export Control of U.S. A DoD perspective. A report of Task Force. (Chairman .) On export of U.S. Office of the Director of , D.C. (4 February 1976). 133PM från generalmajor , , Kortfattad rapport från CHF resa till , 30, bilaga till Chiffertelegram från , , dnr. 82:B 602, HP24/, doss. Se även Rapport från tjänsteresa av Sven- och , , dnr. F:F H A7431:50/70, ibid. tionsutbyte skulle nå sin kulmen med Reagan- administrationen. Ett problem för svensk del var att Bucyrapporten sökte jämställa neutrala länder med kommunistiska länder, trots att man tidigare från amerikansk sida snarare hade jämställt , mer eller mindre, med Natoländerna. Man kunde dock från svensk sida konstatera att detta inte påverkade försvarshögkvarteret som vid svenskt högnivåbesök framhöll att liksom och inte skulle behandlas sämre än Natostaterna ifråga om tillgång till amerikansk teknologi. Detta bekräftades i de fall när svenska behov hade varit viktiga för den nordiska försvars- balansen, samt i de fall när det svenska försvaret hade något att själva bidraga med (militärtekniskt) som t.ex. i fallen med Draken- och Viggen-projekten. En praktisk konsekvens på flygsidan av denna hårdare linje från amerikanska sida var möjligheten att få tillgång till 9L och information därom. Roboten ansågs inte vara svår att få köpa för eftersom leverans var planerad först , men möjligheterna att tidigt få tillgång till data för en utvärdering av 9L i jämförelse med andra robotar (t.ex. Saabs projekt 72-12) var minimala. Anledningen till detta var att denna robot var tänkt att användas som Natos first line IR-robot och man ville därför inte att dess starka och svaga sidor skulle läcka ut.134 Under Carteradministrationen inträffar alltså ett intressant feno- men. som de svensk-amerikanska politiska relationerna blev allt bättre genom en växande samsyn i frågor som apartheidpolitik och mänskliga rättigheter, så blev hanteringen av materiel- och annexfrågor mer komplicerad, utan att dock konkret leda till restriktioner. Parallellt med detta börjar också företrädare för svenska myndigheter peka på materielinköpen och det militärtekniska informationsutbytet med även innebar att ett beroendeförhållande uppstod. Det konstaterades nu att avtalen gjorde det möjligt för att i praktiken lägga sitt veto mot varje svensk vapenexportaffär som innehöll amerikansk materiel eller militärteknisk information grundad på amerikansk teknologi, t.ex. Viggensystemet. En annan paradox i sammanhanget var att som man från svensk sida var mån om att få fortsatt tillgång till amerikansk teknologi på lika villkor som Natoländerna, befarade man att amerikanerna skulle säga så offentligt.135 Här spelade vissa neutralitetspolitiska överväganden in. Om man summerar den utveckling som skett inom annex- verksamheten sedan den påbörjades efter avtalets undertecknande kan man konstatera att det fanns tolv annex. Fram hade antalet utökats till 17, fördelade på nio arméannex, sex marinannex och två flygannex. En rask ökning skedde därefter fram till då det fanns 31 annex, fjorton på armé- sidan, tolv inom marinen och fem stycken inom flyget.136 Parallellt med denna kvantitativa ökning vad gäller antalet annex skedde även en intensifiering av samarbetet inom flera annex- områden men också en uppgradering av sekretessklassificeringen av den utbytta informationen. Detta var speciellt markant på den sidan, där svenskarna oftast delgivits informa- tion av tämligen ringa värde. En mer detaljerad genomgång av annexsamarbetet och dess utveckling inom de olika försvars- grenarna följer i avsnitt 7.1. Även med beaktande av några förseningar och komplikationer i det svensk-amerikanska försvarstekniska samarbetet till följd av Carteradministrationens (1977 1980) försök att begränsa sprid- ning av militärteknologi, utvecklades annexsamarbetet som fram- gått stadigt och väl . Emellertid drabba- des denna samverkan därefter av ett allvarligt bakslag orsakat av Datasaabaffären (se avsnitt 4.7) som kom att skapa betydande svårigheter de närmast följande åren. Problemen i samband med Datasaab berörde inledningsvis främst materielområdet på flygsidan, snarare än annexsamarbetet generellt eller övriga försvarsgrenar. På armésidan gjorde man bedömningen att relationerna med US var fortsatt goda, dock med vissa smärre undantag.