frs · GR12277 · 2003-11-19 00:00:00 — Svar på fråga 2003/04:277 om oseriösa näringsidkare och konsumentskydd har frågat mig vilka åtgärder jag avser att vidta för att regeln om operatörers skyldighet att erbjuda spärrar mot vissa typer av utgående samtal eller nummer också i realiteten skyddar alla konsumenter. ifrågasätter på vilket sätt den nya lagen (2003:389) om elektronisk kommunikation innebär en förbättring för konsumenterna då operatörer som inte definieras som dominerande inte skulle kunna åläggas denna konsumentskyddande åtgärd. Jag delar syn om vikten av att lagstiftningen, och i synnerhet konsumentskyddet, håller jämna steg med den tekniska utvecklingen i samhället. Såsom själv påpekar, medger den nya lagen om elektronisk kommunikation att skyldigheten att tillhandahålla spärrar begränsas till den aktör som särskilt utpekas att tillhandahålla den samhällsomfattande tjänsten telefoni till en fast anslutningspunkt. Låt mig dock klargöra att det inte finns något stöd i lagen för att begränsa skyldigheten att tillhandahålla samhällsomfattande tjänster till endast operatörer med betydande marknadsinflytande. Enligt den nya lagen ska den som är lämplig kunna förpliktas att tillhandahålla sådan tjänst. Att den aktör som utses till att tillhandahålla samhällsomfattande tjänster även ska kunna utpekas att tillhandahålla en möjlighet till avgiftsfri samtalsspärr följer av EG-direktivet om samhällsomfattande tjänster. Såsom anges i propositionen Lag om elektronisk kommunikation, m.m. (prop. 2002/03:110) valde regeringen att inte föreslå att denna skyldighet skulle utvidgas till att gälla samtliga operatörer, då betalsamtal @ vilket bör vara den typ av samtal för vilken en möjlighet att införa en spärr vore värdefullast för abonnenterna @ inte omfattas av förvalsmöjligheten. Detta innebär att en abonnent hos en annan operatör än Sonera inte skulle kunna spärra betalsamtal genom sin förvalsoperatör, utan ändå vara tvungen att vända sig till Sonera för detta ändamål. godtog regeringens förslag. kommer dock betalsamtal att kunna omfattas av förvalsmöjligheten och möjligheten att tillhandahålla samtalsspärrar bör då kunna utgöra en konkurrensfaktor för operatörerna. Detta bör kunna föranleda övriga operatörer till att överväga att erbjuda en motsvarande tjänst. Om en sådan utveckling uteblir kan det finnas skäl att återkomma till frågan om en generell skyldighet att tillhandahålla möjlighet till samtalsspärr. I ljuset av den allvarliga situationen rörande så kallade modemkidnappningar valde regeringen att i sitt förslag till lag introducera en skyldighet att tillhandahålla en kreditspärr trots att detta inte föreskrivs i de underliggande EG-direktiven. valde i enlighet med regeringens förslag att inte göra denna skyldighet generell eftersom förvalsoperatörer i flera fall utgörs av små aktörer för vilka en skyldighet att tillhandahålla en kreditgräns skulle kunna vara oproportionerligt betungande. Vidare valde regeringen att inte föreslå sådana bestämmelser för tillhandahållande av mobil kommunikation eftersom mobilanvändare redan erbjuds motsvarande skydd genom att välja kontantkort. Genom att förplikta den operatör som tillhandahåller den samhällsomfattande tjänsten telefoni till fast nätanslutningspunkt garanteras abonnenterna ett skydd i form av kreditgräns hos åtminstone en operatör. Även på detta område kan dock konkurrerande operatörer förväntas överväga att införa kreditgränser för att kunna konkurrera om de kunder som önskar sådana tjänster. Låt mig avslutningsvis konstatera att de spärrskyldigheter som införts i den nya lagen om elektronisk kommunikation utgör ett förbättrat konsumentskydd jämfört med tidigare gällande telelag (1993:597) där de saknade motsvarighet.