frs · GQ121311 · 2003-08-28 00:00:00 — Svar på fråga 2002/03:1311 om värvning till andra länder har frågat försvarsminister vilka åtgärder hon är beredd att vidta för att skapa ökad klarhet när det gäller den svenska synen på värvning av soldater till andra länder. Arbetet inom regeringen är så fördelat att det är jag som ska svara på frågan. Av 19 kap. 12§ följer att det är straffbart att utan regeringens tillstånd värva folk i till främmande makts krigstjänst. Värvningsförbudet gäller rekrytering av såväl personer som har ideella skäl som så kallade legosoldater. För bestämmelsernas tillämplighet krävs att det är fråga om värvning av fler än någon enstaka individ, men det spelar ingen roll om det är till en internationell väpnad konflikt eller till ett inbördeskrig. Paragrafen, som återfinns i kapitlet om brott mot rikets säkerhet, tog ursprungligen sikte på att "bevara tillgången på krigsdugligt manskap inom riket", men torde numera främst vara motiverad av intresset att undvika utrikespolitiska förvecklingar. Det är däremot inte straffbart för enskilda att lämna landet för att delta i en annan stats försvarsmakt. Detta gäller oberoende av den enskildes bevekelsegrunder. Det är ju till och med så att det kan finnas en skyldighet att delta i försvaret av det land man väljer att bosätta sig i. I gäller i detta hänseende totalförsvarsplikt för alla som är bosatta i landet och en skyldighet att fullgöra värnplikt för svenska män. Inom FN utarbetades en konvention som behandlar bland annat användandet av legosoldater. Konventionen har dock inte trätt i kraft och det är med tanke på innehållet i konventionen osäkert om den kommer att göra det. Detta innebär dock inte att det saknas begränsningar när det gäller deltagande i väpnade konflikter. Folkrätten ställer inom ramen för den internationella humanitära rätten upp en rad regler för hur krigföring får ske, inte minst för att skydda civilbefolkningen. Grova överträdelser av dessa regler är enligt svensk rätt straffsanktionerade genom folkrättsbrottet i 22kap. Sådana brott är enligt svensk rätt föremål för universell jurisdiktion, det vill säga de kan lagföras i även om gärningen har begåtts utomlands. Den internationella utvecklingen på området har koncentrerats bland annat på åtgärder som innebär att överträdelser av den humanitära rätten i ökad utsträckning kan beivras. Exempel på detta är inrättandet av tribunaler som hanterar vissa brott begångna i och i samt den i . har varit mycket aktivt i detta arbete som syftar till att stärka respekten för mänskliga rättigheter och den humanitära rätten i väpnade konflikter. Frågor som rör internationella brott och svensk jurisdiktion behandlas utförligt i Internationella straffrättsutredningens betänkande (SOU 2002:98) som bereds inom . Utredningen föreslår en ny lag om internationella brott som tar upp folkmord, brott mot mänskligheten och krigsförbrytelser. Svensk domstol ska enligt förslaget, på motsvarande sätt som alltså gäller för bland annat folkrättsbrott, vara behörig att döma för dessa brott oberoende av var eller av vem som de har begåtts. Enligt förslaget ska vidare dessa brott vara undantagna reglerna om preskription. Det är främst genom sådan lagstiftning som man kan komma till rätta med de problem som har anknytning till värvning av soldater till andra länder.