prot · GR0945 · 2003-12-09 00:00:00 — Jag är övertygad om att en stor del av barnfamiljerna runtom i landet skulle känna sig ganska tveksamma inför vad en kursändring som en barnskola och synen på barnen skulle kunna innebära. 124 () replik: Vi har ett problem när det gäller förskollärare och också de val studenterna på lärarhögskolorna gör. Den nya lärarutbildningen ger dem möjlighet att senare välja vilken inriktning de ska ta. Det är många som börjar med tankarna på förskollärare men sedan väljer någonting annat. Det finns en fara att de unga nyexaminerade lärarna går till och gymnasiet och att få går till förskollärarverksamhet. Det vore intressant att veta vad statsrådet tänker göra åt detta. 125 Statsrådet () replik: När det gäller valet hos den enskilde studenten på lärarutbildningen är jag positivt inställd till den förändring som har gjorts. De som utbildas till lärare har bredare kompetens och har förutsättningar och möjligheter att jobba inom flera delar av utbildningsväsendet. Men det är klart att det finns problem i att valfriheten hos studenten är alltför stor i den meningen att högskolor och universitet, lärosätena, inte snävar in och examinerar i enlighet med vad det vid upprepade tillfällen har framkommit i regleringsbreven från regeringen. Man måste examinera lärare framför allt med inriktning mot förskola, förskoleklass och tidiga åldrar. Detta är ett bekymmer, och det fortsätter att påpekas. Men vi har högskolor och universitet som är självständiga och som styrs enligt regleringsbrev. Det här är något som ständigt följs upp. Vi har inte sett någon kull lämna den nya lärarutbildningen. Det handlar inte bara om var man vill arbeta utan det handlar också om hur barnkullarna kommer att se ut och var man kommer att arbeta i utbildningssystemet. Vi vet att barnkullarna i förskolan kommer att öka och att barnkullarna i de tidiga åren i kommer att minska. Kanske kommer det att innebära en viss förändring. Jag kan försäkra att vi funderar mycket på detta. Möjligheterna att utbilda sig till förskollärare behöver inte enbart handla om själva lärarutbildningen. Det kan också handla om som jag sade i mitt inledningsanförande möjligheterna att utbilda sig vidare från barnskötare till förskollärare, vilket man gör på många universitet. Där erbjuds distansutbildningar. , och är några exempel på högskolor som har kommit långt i det tänkandet. Möjligheterna för de 50 000 barnskötarna som finns i förskolan att utbilda sig för en bättre och mer enhetlig kompetens är också något man ska väga in när man talar om den samlade kompetensen i arbetslagen. 126 () replik: Tack för svaret. Här har vi antagligen helt olika uppfattningar om saker och ting. Min uppfattning är att den nya lärarutbildningen är alldeles för ostrukturerad. Det är därför som detta händer. Jag vill ställa en fråga till statsrådet som ansvarig för vuxenutbildningen. Det finns en grupp människor som jämt och ständigt faller mellan stolarna i vuxenutbildningen, nämligen mina akademiker från andra länder. Preparandkurser finns på få ställen. En grupp preparandstudenter var här och lyssnade på oss. De kom från . Men det finns bara som går till sådana kurser i och . Komvux och alla gymnasiala former av utbildning passar inte akademikerna. De behöver en helt annan sorts träning för att komma in i yrkeslivet i . I morse stod det en stor artikel om detta på DN-debatt. kommer ett stort program, . Vi uppskattar inte kunskap som kommer till . Vi tar inte vara på erfarenhet som kommer till . Vi omyndigförklarar, förödmjukar och förolämpar ständigt människor från andra kulturer. Jag kan berätta för statsrådet hur detta går till. Var finns det plats för invandrarnas egna arbetsgrupper och organisationer i dialogen om den ständiga sociala diskvalificeringen av akademiker från andra länder? 127 Statsrådet () replik: Jag instämmer i bilden av att många som kommer till med utländska examina inte får de jobb som de skulle ha rätt till utifrån de kunskaper de har. Till stor del vill jag ändå hävda att det handlar om den diskriminering som sker på den svenska arbetsmarknaden. ställer man orimliga krav, till exempel svenskakunskaper. Men möjligheterna att få sin utbildning inte validerad men översatt till svenska mått med hjälp är naturligtvis viktiga att utveckla. Där finns en bred kompetens. När det gäller möjligheten till preparandutbildning, att lära sig svenska, gå på sfi, i kombination med högskola, att inte börja från början, menar jag att de nya kursplanerna för sfi är ett steg på vägen, det vill säga att korta utbildningen och samordna med människor som inte kommer från samma länder men som har liknande skolbakgrund, framför allt dem med längre utbildning. Valideringsfrågan diskuterades här tidigare kort. Det är naturligtvis en fråga för alla vuxna människor som lever i som skaffar sig kunskaper på andra sätt, som inte kan visa upp papper och som inte har fått det formellt bekräftat. Det gäller inte minst den grupp som beskriver. Därmed vill jag inte säga att det bara handlar om invandrare med akademisk erfarenhet och bakgrund. Det handlar om människor som kanske också har yrkeserfarenhet och som över huvud taget har svårt att i det svenska systemet visa vad de egentligen kan. Detta är en viktig grupp, som det naturligtvis måste fortsätta jobbas med. Men jag tror att valideringsinstrumentet, den nya kursplanen i sfi och också en öppnare syn när det gäller högskolor som ska anta utifrån reell kunskap och reell kompetens är några möjligheter. 128 () replik: kommer min uppfostran att fira jättelika triumfer. Jag hade tänkt gå till angrepp mot eftersom de gjorde det mot . Men jag kommer inte att göra det. Jag börjar med två tips. Det första tipset gäller talet om det livslånga lärandet. Det är att lyfta fram det vi faktiskt skrev om när vi lade fram förskolereformen, att nu närmar sig förskolan den punkt vilken ingen ifrågasätter vad gäller , att den bland annat är kostnadsfri. Jag tror att vi ibland måste vända på perspektivet. Det är ett tips. Det andra tipset är att använda begreppet förskolereform. Detta är en reform som inte bara handlar om maxtaxa. Det handlar om en syn på det livslånga lärandet. Det var två tips. Över till frågan! Jag vill inte att det som tidigare ska framstå som att vi är rasande oense och att vi lyfter upp olika konflikter i kammaren. I utskottets text sägs: Det kan konstateras att andelen årsarbetare med pedagogisk utbildning minskar inom såväl förskolan som fritidshemmen men att den uppgår till ca 51 respektive . Vi har ett gemensamt problem här. Jag skulle vilja fråga: Hur ser statsrådet på frågan om att, för att höja kvaliteten inom förskolan, faktiskt ha målsättningen att öka andelen med högskoleutbildning? 129 Statsrådet () replik: Jag får tacka för tipsen även om jag i mitt anförande faktiskt talade om den avgiftsfria verksamhet som vi har i skolorna, att vi sällan ifrågasätter den och inför några avgifter för bättre kvalitet. Jag tycker att vi ska ha samma resonemang när det gäller förskolan. Personalförstärkningspengarna, som fördelas till landets kommuner för att användas i fritidshemmen, och gymnasieskolan, används inte i den utsträckning som man skulle önska när det gäller fritidshemmen. Jag hoppas och tror att de granskningar som har gjort är en väckarklocka inte minst för de kommunpolitiker som sitter och fattar beslut om vad pengarna ska användas till. Om vi dels säger att vi ska öronmärka bidraget och stödet till skolan och dessutom talar om exakt var stödet ska finnas, menar jag att det kanske finns väl lite frihet kvar för kommunerna att kunna se den verklighet de lever i. Jag hoppas och tror att de också ser den väckarklocka som har givit framför allt kommunerna. Sedan gäller det detta med välutbildad personal som jobbar med våra barn. För mig är det en självklarhet att vi ska ha välutbildad personal. Det är i det ljuset som man ska se just barnskötarutbildningen. När det gäller förskollärarutbildningen har jag inte mycket att tillägga jämfört med vad jag tidigare sade i mitt svar till . Det finns inga ambitioner att säga att vi ska ha en viss procentandel förskollärare, en viss procentandel barnskötare och en viss procentandel övrig personal. Detta är en fråga för arbetsgivaren och för kommunen. Men jag hör ju själv vid alla de resor som jag gör och på alla de förskolor jag besöker att det finns väldigt höga ambitioner från kommunpolitikernas sida om att öka andelen förskollärare. Det handlar naturligtvis också om hur man lockar framför allt unga människor att söka sig till förskolläraryrket. Det handlar inte om, tror jag, att man tycker att det är en dålig verksamhet. Men jag är väldigt övertygad om att ekonomi, status och många andra saker spelar roll i det val man gör när man får en allt bredare utbildning. 130 () replik: Barnskötarutbildningen tror jag att vi får anledning att återkomma till. Jag tänkte ge statsrådet en chans att filosofera lite grann utifrån den text som vi har i utskottsbetänkandet, som jag tror är avgörande nu när vi resonerar om hur vi tillsammans ska ta fram de resurser som ska hjälpa oss att infria det vi säger i vårt 121-punktsprogram, nämligen detta med 6 000 nya människor inom förskolan. Utskottet säger så här om något som vi har sagt tidigare, och här pratar vi alltså om specialdestinerade bidrag: Vidare utgick utskottet ifrån att regeringen i den fortsatta användningen tar intryck av de erfarenheter som vunnits på olika områden när det gäller planering och användning av sådana bidrag. Vi är båda två medvetna om att det finns en viss problematik som rör hur hårt man ska styra de specialdestinerade statsbidragen. Det finns en viss kritik mot dem. Vilket intryck har regeringen tagit, och vilket intryck tar regeringen, utifrån utskottets skrivning inför beredningen av de kommande satsningarna? 131 Statsrådet () replik: Jag vet inte om det gläder eller gör honom besviken när jag säger att jag redan har tänkt den tanken. Det där med 6 000 fler är ett vallöfte. Det är en del av överenskommelsen mellan Socialdemokraterna, . Det ska uppfyllas. Det är inte resurser som motsvarar 6 000 fler som används till vad som helst i kommunen. Däremot är det naturligtvis så att jag och många andra vore dumma om vi inte tog intryck av vad som har skett. Vi får återkomma till en diskussion när det gäller detaljutformningen av de nya resurserna, men 6 000 fler ska åstadkommas. Annars har vi ingen personalförstärkning. Annars har vi inte förutsättningar att skapa mindre barngrupper. Då är det helt annat stöd till kommunerna som vi talar om. Det är jag inte lika intresserad av. 132 (): Svensk utbildningspolitik sägs börja i förskolan. Om det skulle vara sant vet vi varför det går allt sämre för barnen och senare för den svenska skolan. Vi ser från regeringen en tunnare reformkatalog och att förskolan representerar ett för regeringen glömt område tillsammans med vuxenutbildning och skolbarnomsorg. Eufemism heter det när vi kallar någonting för något annat för att det ska låta finare än vad det egentligen är. Då blir sopbilsförare kallade för hygientekniker. Reformer inom skolans område är ett exempel på en sådan sak. Det kallas reform, men det uttrycker egentligen något helt annat. Reform står för en förändring som utvecklar. Det kan knappast kallas för förbättring eller utveckling när vi ser vad som händer för de små barnen i de fabriker som vi lite förskönande kallar förskolor. Vi moderater vill göra det bättre för barnen. Det är bra att vi har bytt namn från den tidigare benämningen till dagens förskolor. hette det barnomsorg. Omsorg i barnens intresse är nog inte vad det handlar om i svensk barnomsorg förlåt förskola. har allting ändrat form för dem som växer upp. var fritidshemmen en inrättning för de mindre skolbarnen som drevs av en egen pedagogik och som huserade under de kommunala socialförvaltningarna. skapades det som kom att heta samlad skoldag. Man skulle slå ihop fritis med skolan. Det var bra för de kommunala fastighetsförvaltarna och för räknenissarna. Lokalerna kunde slås samman och barnen fick låtsas som om de kom till fritis. De var ju fortfarande kvar i skolan, fast lite stökigare, så att det passade fritispedagogiken. Sedan kunde det städas till skoldagen, så att barnen kunde tro att de var i skolan i stället för på fritis. I själva verket visste alla, barnen, personalen och föräldrarna, att det bara var på låtsas. Reformer är inte reformer i socialdemokratins . De är någonting annat, någonting sämre. Vi moderater vill göra det bättre för barnen. Nästa stora reform som handlade om de små barnen var sexåringsskolan. Det skulle skapas en gemensam ingång till skolan. Sexåringarna skulle flyttas över till skolan från dagis, och förskoleklassen gjorde entré. Det var också en angelägen reform eftersom barnen kunde hanteras med ett mindre antal pedagoger per barngrupp. Och väl tillbaka på dagis kunde nästa konsekvens skönjas. De barngrupper som man hade kvar när sexåringarna försvann kunde göras lika stora. Då får man fler småttingar, som kräver mer tillsyn, på samma antal verksamma personer i förskolan. Det blir billigare på totalen, sämre för barnen. Fattas bara det stora slagskeppet i socialdemokratins fabriker maxtaxan och den allmänna förskolan. Maxtaxan uppfanns inför en valrörelse och handlade om att sänka kostnaderna för att ha barnen på dagis och fritis. Genom dess konstruktion tvingades kommunerna att acceptera dess existens. Med lockande statsbidrag och konkurrens om avgifter mellan kommunerna såg många kommuner sig tvungna att genomföra systemet med dess olyckliga effekter. Billigare dagis för dem som tjänar mest och gynnande av dem som vill ha barnen på dagis . Bra för alla, utom för barnen och för dem som arbetar på dagis. Egentligen är det bara bra för rika föräldrar som vill ha barnen längre på dagis. Vi moderater vill göra det bättre för barnen. Den allmänna förskolan var en ny reform. Gratis förskola för alla. ska även barnen som är hemma med en av föräldrarna kunna gå på dagis. Bra för alla, utom för barnen som får lida av ännu större barngrupper då alla de andra barnen redan är på dagis. Sämre för personalen som får ännu fler arbetsuppgifter när den redan är hårt pressad av alla reformer som gått ut över dem tidigare. kan vi höra larmsignaler från barnläkare som ser stress och utmattningssymtom hos femåringar och ibland även hos ännu yngre barn. Vi ser hur de som arbetar inom socialdemokratiska reformverkstäder sjukskrivs i allt högre tempo. Alla ser, utom den socialdemokratiska regeringen och dess stödpartier. Alla vet effekterna, och alla förstår konsekvenserna. Ändå händer det och framställs som utveckling. Om ingenting händer får vi väl se till att frågorna hanteras inom så att misslyckandets politikområden kan hanteras inom en och samma sektor. Socialdemokratiska regeringar har nog bara leende finansministrar eftersom den enda paradgrenen i socialdemokratiska mästerskap är skattehöjningar, och där är man tyvärr ledande i världen. Vi moderater vill i stället se en förskola som bygger på det som är bra för barnen. Det handlar om att öka valfriheten i stället för att minska den. Den allmänna förskolan och i synnerhet maxtaxan bygger på att alla familjer ska placera sina barn i kommunala inrättningar, i kommunala förskolor. Det bygger på att alternativen missgynnas och att familjernas egna val minskar. Vad händer med familjedaghemmen, de öppna förskolorna och de kooperativ som vuxit fram som undantag från den socialdemokratiska förskolenormen? Ju mer som regeringen belastar kommunernas ekonomi med sänkta avgifter och med styrande krav, desto svårare blir det att komma med alternativ som bygger på att föräldrar går ihop för att städa och laga mat gemensamt i kooperativ. Moroten som skulle gynna gemenskapsinitiativ hyvlas bort. Vi moderater tror att alla barn är olika och ska kunna växa upp på sina egna villkor där föräldrarna ges förtroendet att ansvara för barnens uppfostran. Det står i kontrast mot kollektiva lösningar, där föräldrar och barn antas vara likadana och utan ansvar. I är förskolan tyvärr av östtysk modell, där vi skapat kommunala trabantbilar som vi tvingar på alla föräldrar, barn och personal. Vi moderater vill göra det bättre för barnen. Alternativen till dagens förskola borde nämligen vara på barnens villkor och med erkännande av föräldrarnas ansvar och förmåga. Ingen reform har påverkat svensk skolutveckling så snabbt och genomgripande som rätten för föräldrar och barn att välja skola. Det är någonting som konstigt nog förvägras föräldrar i förskolans värld. Här gäller bara valfrihet om kommunen vill att det ska finnas valfrihet. Många åtgärder krävs för att ställa till rätta vad klåfingriga socialdemokratiska politiker har gjort inom familjepolitikens område, där förskolepolitiken spelar en stor och tyvärr ofta ledsam roll. Vi moderater vill befria förskolan från kommunpolitikers klåfingrighet till föräldrarnas fria val, från kommunalgrått till friare färger och från överutnyttjande och underprioritering till tydligare koppling mellan insats och nyttjande. sorterar bort, sade utbildningsministern för inte så länge sedan. Den som verkar behöva mest stöd, hjälp och särskilda insatser är utbildningsministern själv. Han verkar vara en minister med särskilda behov och den i utbildningssystemet som jag vill sortera bort. Vi moderater vill göra det bättre för barnen. 133 (): En hel del är redan sagt om förskolan i den här debatten. Det beror förstås på att vi som sitter här känner ett så stort engagemang för förskolan men också på att den svenska förskolan har genomgått och genomgår en hel del utveckling och utökning. blir det jämförelser igen för att vidga de svartmålande bilder som gav. Till skillnad från i börjar man först nu så sakteliga i många av våra europeiska grannländer att utveckla en förskoleverksamhet, till viss del med vår svenska förskola som modell. Först nu har man i flera av dessa länder förstått vilken oerhört stor betydelse en förskola av god kvalitet har för ett lands framtid, framför allt för barnens förutsättningar att utvecklas och växa och bidra till att höja landets samlade kunskap, men också för den vuxna befolkningens möjligheter att delta i arbetslivet och förbättra förutsättningarna för ett jämställt samhälle. Därför har EU-länderna satt upp ett gemensamt mål för utbyggnaden av förskolan. En tredjedel av etttre-åringarna och av trefem-åringarna ska ha tillgång till förskola. EU:s tillgänglighetsmål då det gäller de yngre barnen är för del redan uppfyllt, och vi ligger nära även med trefem-åringarna. Vi har valt att göra förskolan till en del av den generella välfärden, och i och med de senaste årens reformer ska ingen vara utestängd från den viktiga verksamhet som bedrivs där. Barn ska till exempel inte behöva få en sämre start på det livslånga lärandet bara för att det har fått ett syskon eller för att dess föräldrar är arbetslösa eller långtidssjukskrivna. Tvärtom är det kanske extra viktigt att man inte är utestängd från förskolan vid just dessa tillfällen. Åtminstone var det avgörande för min egen fyraåring att hon fick gå kvar i sin förskola och hålla liv i alla kompiskontakter när hon hade fått ett syskon. Tillgängligheten i förskolan har alltså ökat . 19 000 fler barn skrevs in . I min närmaste omgivning finns flera familjer vilkas barn har varit utestängda tidigare och som med glädje deltar i förskoleverksamheten. När föräldrar får välja, och höga avgifter inte sätter hinder, väljer de att ge sina barn den viktiga pedagogiska verksamhet som förskolan erbjuder. Den här ökningen har skett då barnkullarna i förskoleåldern har minskat, och det, vid sidan av de resurser som har tillskjutits, har gjort att man har kunnat behålla i princip samma personaltäthet som . Gruppernas storlek har inte ökat, inte heller har barnens närvarotider påverkats nämnvärt enligt uppföljning. Men en verksamhet som växer snabbt utsätts naturligtvis ändå för påfrestningar av olika slag, och i många kommuner finns en oro för kvaliteten i den växande förskolan. Den oron måste vi självklart ta på allvar. För att säkra kvaliteten i förskoleverksamheten och skolbarnomsorgen avsattes ½ miljard kronor i samband med maxtaxans genomförande. användes de pengarna till allra största del till personalförstärkningar. För att öka personaltätheten och kvaliteten ytterligare kommer mer resurser för att anställa mer personal att tillföras så snart ekonomin tillåter. Vi räknar med att det sker 2005. Barngruppernas storlek och personaltätheten är viktiga faktorer för just kvaliteten. Men diskussionen kring förskolans kvalitet får inte bara handla om resurser. Vi måste också sätta större fokus på innehållet i verksamheten. Den svenska förskolan har två lika viktiga uppdrag, omvårdnad och lärande. Det måste avspegla sig i allt från personalsammansättning till den dagliga verksamheten. För att understryka vikten av innehållet i förskoleverksamheten har förskolan haft en egen läroplan. Skyldighet att genomföra kvalitetsredovisningar för all förskoleverksamhet är på gång. ska också utfärda allmänna råd när det gäller kvaliteten i förskolan för att det inte ska bli radikalt olika villkor beroende på vilken kommun man bor i. Förutom dessa mer generella insatser görs också vissa riktade satsningar. Ett sådant mycket viktigt fokus har satts på jämställdhetsarbetet i förskolan. grundläggs en stor del av våra värderingar och föreställningar om vad som är manligt respektive kvinnligt, och vi upptäcker vilka beteenden som förväntas av oss beroende på vilket kön vi tillhör. I förskolans läroplan slås det fast att jämställdhet mellan könen är ett värde som ska hållas levande i arbetet med barnen. Ändå vet vi att pojkar och flickor bemöts olika av personalen. Vi vet också att arbetet med jämställdhet på många förskolor är lågt prioriterat. De flesta insatserna för att öka jämställdheten har riktats mot grund- och gymnasieskolan. Att börja tidigare, innan barnen börjar låsas fast i sina könsroller, måste vara mer effektivt. Utvecklingen där ska den jämställdhetsdelegation för förskolan som tidigare här nämnt om syssla med. Som förtroendevald har man förmånen att få göra en mängd besök på arbetsplatser av olika slag. Själv har jag varit ute en hel del. Många av de här besöken fyller mig med hopp för framtiden. Men mest framtidshopp får jag faktiskt när jag besöker förskolor. Svensk förskola präglas av mångfald i driftsform och pedagogik, och antalet nyetableringar och alternativa driftsformer ökar. Även om det på flera håll finns en oro för att inte riktigt räcka till i det så viktiga arbetet med att forma vår framtid jag tänker då på barnen tar den oron inte över den fantastiska kreativitet och det engagemang som finns bland både personal och barn i förskolan. Detta är en bra grund att stå på, och det här ska vi ta till vara och uppmuntra i det framtida kvalitetsarbetet. Jag yrkar bifall till utskottets förslag i betänkandet och avslag på samtliga motioner och reservationer. Föredrogs utbildningsutskottets betänkande 2003/04:UbU1 Utgiftsområde 16 Utbildning och universitetsforskning (prop. 2003/04:1 delvis och förs. 2002/03:RR15 delvis). Överläggningen var härmed avslutad. (Beslut fattades under 10 §.) 134 (): Jag börjar med att yrka bifall till reservation nr 10 från samt med att säga att vi för tids vinnande avstår från att yrka bifall till våra övriga reservationer, även om vi självfallet stöder samtliga. Den avgjort viktigaste satsningen är utbildningen. Den goda utbildningens främsta förutsättningar är i sin tur tillgången på resurser och upprätthållandet av en hög kvalitet. Dessa saker går hand i hand. Vi har här i kammaren i samband med det förra betänkandet diskuterat detta. En av de viktigaste frågorna är emellertid frågan om de villkor som gäller för de enskilda studenternas ekonomiska situation. Här kan vi identifiera ett antal stora problem. Vi moderater vill ha en samordning av studenternas ekonomiska och sociala situation under hela den samlade studietiden.