prot · GQ09111 · 2003-05-26 00:00:00 — När jag har talat om en målsättning är detjust det här området, att alla delar av sjukvården skakunna leva upp till 0-7-90-regeln. Vårdgaranti ärnågonting annat. Vårdgaranti är nämligen en garantiatt om inte mitt eget sjukhus eller mitt eget landstingkan erbjuda vård enligt denna regel, ska jag ha rätt attpå bekostnad få gå någon annanstans.Det är det som är vårdgarantin. Jag har aldrig talatom att vårdgaranti ska vara en målsättning. Vårdga-ranti ska införas. Att hela den svenska sjukvården, däralla sjukhus ska kunna leva upp till 0-7-90-regeln,kommer förmodligen att ta ytterligare tid i anspråk.Vårdgarantin innebär ju att om jag inte får den härvården levererad av mitt sjukhus eller mitt landsting,ska jag ha möjlighet att välja någonting annat. Vi hartagit det första steget. Vi har ett fritt nationellt vårdvalsedan den 1 januari.Nästa steg är att också komma överens om vilkaskyldigheter landstingen och sjukvårdshuvudmänneni övrigt har att aktivt informera om detta. Vi måstefrån statens sida komma överens med landstingen omdetta innan vi tar nästa steg. Här har landstingen olikauppfattningar och olika ambitioner. Det gäller attsamordna detta, så att vi kan få det att fungera lika-dant på alla ställen.Jag är övertygad om att vi kan komma överensmed landstingen om detta. Vi får diskutera förutsätt-ningarna för det, men vi kommer att ha en vårdgarantisom fungerar inom en inte alltför avlägsen framtid.Jag kan inte ange exakt datum eftersom det förutsätterförhandlingar och överenskommelser med landsting-en, men att vi kommer att ha det är jagalldeles övertygad om.Anf. 96 (m):Fru talman! Rörande, sade socialministern. Dåkan jag ju påminna om att det gigantiska underskotteti till allra största delenberodde på den stora skatteutjämningspott som manvar tvungen att bidra till. Jag vet att socialdemokra-terna i ledning redan har varit hosfinansministern och bett om att få hjälp med att klaradetta. Den diskussionen tror jag alltså att socialmi-nistern inte kommer så särskilt lång med.Dessutom vet vi bland annat vad gäller ,som jag kommer ifrån, att vård kostar pengar,särskilt i ett inledande skede när man har långa vård-köer. Därför vill vi anslå pengar för att man ska kun-na komma i fatt med eftersläpningen. Den debattentar jag alltså mycket gärna, socialministern.För att få vård krävs dock inte bara pengar.Det behövs också personal. Det sade socialministernockså på konferens. Hur tänkte mandå när man skulle ro i land den nationella handlings-planen för utveckling av hälso- och sjukvården? Härfanns en chans att verkligen komma åt otidsenligahierarkier och att stärka personalen och lagsamarbe-tet, men ingenting av detta var vägledande när manutarbetade handlingsplanen. Den innebar bara ettframflyttande i organisationen av tidigare arbetssättoch normer. Det var inte någonting som skulle habidragit till att man skulle arbeta effektivare och kun-de erbjuda bättre vård i tid.Jag anser att socialministern inte tog chansen närdet gällde den nationella handlingsplanen. Yrkesrol-lerna förblev bara vid det gamla, och inte heller till-gängligheten har förbättrats nämnvärt, trots mycketpengar och nedlagt försvar.Dessutom ser vi ett missnöje bland primär-vårdens personal, såväl hos distriktssköterskor somhos distriktsläkare. Drygt hälften tycker att det i dagfungerar mycket eller lite sämre än vad det gjorde , detta enligt Fammis egen enkät. Ändåvar det just dessa två personalgrupper som leddearbetet inför genomförandet av handlingsplanen.Dessutom beskriver Fammis i samma enkät attpersonal som är privatanställd trivs och mår bättre.Diskussionen handlade när handlingsplanen antogsom bevarande av gammalt. Det skulle i stället habehövt föras in nytt blod. Man skulle ha behövt se tillpersonalens kompetens, vilja och förmåga och vågatha modet att göra någonting annat.I dag ser vi också effekten av den bristande till-gängligheten och avsaknaden av nytänkande ochmodernisering. Tillgängligheten har inte ökat. Pati-entens ställning har inte förbättrats, och personalenmår, som Fammi säger, verkligen inte bra.Jag har en fråga till socialministern. Socialminis-tern var initiativtagare och drivkraft i den här natio-nella handlingsplanen. När vi nu ser att personaleninte mår bra och att det inte har blivit någon störreframgång - det finns ju många som redan nu har gjortutvärderingar och inte ger speciellt högt betyg: Vadkommer socialministern att göra för att nu äntligen taett steg tillbaka och våga genomföra något nytt? Mankanske inte behöver ta något steg tillbaka, men medtanke på handlingsplanen bör man inte fortsätta påden utstakade vägen utan göra ett halvt stopp ochsedan i stället försöka gå personalen till mötes, tro pådem och se att de faktiskt kan göra en stor insats föratt öka tillgängligheten.Anf. 97 ():Fru talman! har naturligtvis rätt i attgrundförutsättningen för det mesta är en sund eko-nomi. Annars blir det svårigheter på alla plan och ialla sammanhang. Till den problematiska beskrivninghan gör här för landstingen hör naturligtvis sådantsom att när den borgerliga majoriteten tog överStockholms läns landsting förelåg redan ett miljard-underskott.Dalarna, som jag kommer ifrån, har pres-terat ett mycket obehagligt underskott och har enfortsatt utförsbacke, trots så att säga rätt majoritet, urLars synvinkel. Man fruktar -340 miljoneri sitt resultat . Naturligtvis är detta för-ödande för möjligheterna att bedriva en god hälso-och sjukvård , om det här bara fortsätter.Jag instämmer naturligtvis också i definitionernaav vad vi vill med vårdgarantin, 0-7-90-regeln, detvill säga att den ska omfatta hela apparaten och intebara ett antal utvalda diagnoser. Den borde ocksåomfatta, skulle jag vilja säga, hela tänket, det vill sägaatt det verkligen är fråga om en serviceorganisation,en apparat som faktiskt helt och fullt är till för pati-enten och inte för någon annan. Jag instämmer ocksåi vårdgarantins innehåll. Det handlar om att om intevi själva skulle kunna erbjuda vård inom stipuleradetider så ska det vara fritt att inhämta den eller få dennågon annanstans. Ett antal socialdemokratiskalandsting har ju nu sällat sig till den gemensammadefinitionen.Det är alltså inte oss ni har som motståndare, LarsEngqvist, utan det är ju faktiskt den inre apparatensom nu har kommit fram till ett allmänt accepterandeav att man vill göra det här tillsammans. Man skakämpa och göra vad man kan för att genomföra detta.Den uttalade rätten, alltså synen på att patientenhar rätten att få vård, är ju någonting som man kanundra över: Varför ska vi ha den synen? Jag tycker attdet är viktigt att vi också där kommer fram till engemensam motivbild för att vara delaktiga tillsam-mans i den här kampen. Det handlar om att vidmakt-hålla förtroendet för vården hos gemene man. Vi vetatt färre faktiskt litar på den så kallade allemansrättentill sjukvården . Vi har ett växande misstroendebakom att alltfler privata försäkringar tecknas. Folklitar inte riktigt på att systemet kommer att hålla dendag de själva behöver vård. Därför är vårdgarantinväldigt viktig. Det finns en stark uppmaning frånmedborgarna också via sina folkvalda till vårdensutförare, och kraven ska också vara högt uppställda.Hälso- och sjukvårdslagen slår inte uttryckligenfast att vården ska ges . Det borde den enligt vårmening göra. undvek i sitt inlägg denfrågan, som jag ställde i mitt första inlägg. Jag ställerden därför igen: Anser du att det också behövs enlagstiftning som följer upp vårdgarantin för att ge denordentligt med skelett och styrka?Vårdgarantin ger mer för den som behöver den, ärjag övertygad om. Generellt sett underlättar det enklok och god prioritering, alltså att mer resurser styrstill den här sektorn av samhället, och andra sektorerav samhället får mindre. Systemet driver fram enprioritering av hälso- och sjukvården framför andrasektorer.Allt detta tycker jag är betydelsefullt som motivför att driva den här frågan. Det är också betydelse-fullt tror jag, som var inne på, för att viska kunna nedbringa sjukskrivningskostnaderna pånågot sätt. Hur ska det gå till? Ja, bland annat genomatt vi ger järnet i den här frågan!Men vilka motiv ligger egentligen bakom för attni har kommit in på samma spår, , ochhur blir det med lagstiftningen och med ekonomin?Anf. 98 BO ():Fru talman! Jag talade i mitt inlägg om att det påvårdområdet handlade om åtta och ett halvt förloradeår med Socialdemokraterna. Det finns många flerområden där det har varit förlorade år, men det finnsväl kanske något enstaka där det också har fungerat.Men vad gäller vården är det ju väldigt tydligt, ochjag kunde inte i statsrådets svar utröna att han hade enannan uppfattning än jag. Det som hade hänt under dehär åtta och ett halvt åren var inte mycket att kommamed, uppenbarligen.Jag avrundade med en enda fråga. Den var enkel,och den borde gå att besvara: Kommer köerna tillvården - det år som statsrådet talar om - attvara lika korta som 1993-1994, alltså när Socialde-mokraterna tog över makten? Jag förstår mycket välatt statsrådet inte vill svara på detta, men får hanen extra chans att göra det i sitt nästa inlägg, och jaghoppas att han tar den.Det är på något vis märkligt att man på tre bor-gerliga år i regeringsställning och under ekonomiskkris, den värsta vi har haft på två generationer, lyckaskomma ned i de kortaste vårdköer som vi någonsinhar haft, och sedan på åtta och ett halvt socialdemo-kratiska år lyckas man inte med det. När man lyssnarpå statsrådet skulle det i bästa fall kanske kunna gå . Det är något fundamentalt kons-tigt i att man har så lite självförtroende från Social-demokraternas sida. kan man ju säga att de häråren ger underlag till att man inte har så stor anled-ning till att ha självförtroende på den här punkten.Statsrådet har ju också försökt tala illa lite grannom den gamla vårdgarantin och säga att den bararörde några diagnoser. Sanningen är att den rörde tolvdiagnoser som tillsammans svarade för mer än hälftenav alla operationer i vårt land. Det vore väl bra omstatsrådet såg till att det fungerade i stället för att årefter år tala om att det plöts-ligt ska gälla allting. Nej, det här är ett av de stora ochallvarliga misslyckanden som har ägt rum de senasteåtta-tio åren. Det är oerhört tragiskt för de människorsom har drabbats, det är tragiskt för statskassan ochdet finns ingen ursäkt för det som ni har låtit pågå.Anf. 99 Socialminister ():Fru talman! För alla dem som arbetar inom vårdenoch för alla patienter i svensk sjukvård är den absolutviktigaste frågan att man blir behandlad. Jag skullevilja utmana på att redovisa följande:Om vi hade fryst svensk sjukvård sådan som den varnär lämnade sjukvården, hur mångahundra tusen människor hade fått avstå från starrope-rationer? Hur många hade fått avstå från att få en nyhöftled?Jag säger detta därför att det som har hänt medsvensk sjukvård är att den gör så oerhört mycket mer.Den gjorde väl ungefär 40 000 starroperationer underBo Könbergs tid som ansvarig. gjordes detväl 75 000. Det här ökar alltså. Svensk sjukvård harförmodligen ur den synpunkten aldrig varit bättre,och det är viktigt att påpeka detta. Det tycker jag kan vara stolt över som ansvarig minister.Jag vill bara ta ytterligare några siffror för att pekapå vad det faktiskt är vi talar om. När Landstingsför-bundet redovisade en analys över tillgänglig-heten i svensk sjukvård kunde man konstatera attsvensk sjukvård gör mer . Det sker25 miljoner läkarbesök . 1 ½ miljon människorfår vård på sjukhus. 1 miljon opereras i öppenvård.Ungefär 750 000 opereras i sluten vård. Åtta av tiopatienter vänder sig till en vårdcentral. Det är ganskabra, därför att det betyder att vi nu har fått människoratt i första hand vända sig till primärvården när maninte tror att man behöver vårdas på sjukhus. Nio avtio som behöver akut vård får träffa sin läkare ome-delbart, det vill säga , den tiondedagen efter. Vi har alltså en mycket hög tillgänglighetnär det gäller allvarliga bekymmer. När det gäller deicke akuta behoven får , , träffa sinläkare inom , och får vänta upp , det vill säga en månad.Vi har tillgänglighetsproblem, och det är dem viska diskutera och göra någonting åt, men vi ska integlömma bort att svensk sjukvård faktiskt gör väldigtmycket, mer . Det betyder att bilden avatt tillgängligheten skulle försämras är felaktig. Bil-den av att förtroendet för svensk sjukvård skulleminska är också felaktig. I själva verket är det så attförtroendet för svensk sjukvård är mycket starkt. Detberor på vilka delar av sjukvården vi talar om, men vihar allmänt sett hos svenska folket ett mycket stortförtroende för svensk sjukvård.Det vi diskuterar är frågan om vilka allmännaregler vi ska ha när det gäller medborgarnas krav påsjukvården, och vi är överens om att det vi har valt attbeskriva som 0-7-90-regeln ska gälla. Detta är egent-ligen en ganska lång väntetid. Om man ska vänta i 90dagar betyder det faktiskt att man väntar i tre måna-der för att få behandling. Men vi har sagt att man skaacceptera detta som en allmän regel inom vilken allaprioriteringar i övrigt ska göras. Det kommer att ta etttag innan vi kommer dit.Jag är övertygad om att en vårdgaranti, som gälleralla diagnoser, kan vara ytterligare en kraft för attstimulera förändringarna. Den ska genomföras i för-sta hand genom en överenskommelse med sjukvårds-huvudmännen. De ska känna att de kan genomföraden. De ska få stöd för att leva upp till de krav somställs.Jag vill undvika att vi går lagstiftningsvägen innanvi har prövat möjligheten att göra en överenskommel-se. Jag är optimistisk på den punkten. Jag tror att vikommer att få en överenskommelse om en vårdga-ranti som säger att om man inte kan få behandlinginom ramarna ska man ha rätt att, med sitt egetlandsting som stöd, välja behandling hos någon an-nan. Då får vi den drivkraft som behövs för att vi skafå hela vården att leva upp till 0-7-90-regeln. På denpunkten är vi överens.Vi får väl träffas igen , , ochse hur det har gått med köerna. Jag är övertygad omatt vi kommer att få uppleva en kraftig minskning avväntetiderna men framför allt att svensk sjukvårdkommer att göra ännu mer än vad vi gör i år.Anf. 100 (m):Fru talman! Jag ska bara anknyta kort till det soci-alministern avslutade med, att det skulle innebära ger stöd och hjälp åt landstingen om man driverigenom en vårdgaranti. Jag trodde att vi skulle krävaatt de skulle ge stöd och hjälp åt patienterna. Det blirlite fel fokus.Jag har i mitt inlägg tagit upp att det behövs peng-ar till vård och för att ge vård . Det behövs enmodern organisation som är annorlunda uppbyggd änden som finns . Det behövs också personal somkan ta emot patienten och ge vård och behandling.Jag tänker då på den motion som jag skrev och fick bifall till i kammaren. Riksda-gen uppdrog då åt regeringen att komma tillbaka medett förslag som innebar att man tog bort 67-årsgränsenför läkare, sjukgymnaster, tandläkare och tandhygie-nister. Det handlade också om möjligheten att över-låta etablering och att kunna fortsätta som läkare.Nu har det kommit ett förslag. Vi ska behandladet här i kammaren . Socialministern ochregeringen säger i det förslaget , alltså ytterligareen ny åldersdiskriminerande faktor. Man har redantagit bort 67-årsgränsen. Det kan vi diskutera en an-nan gång. Vad socialministern och regeringen inte harföreslagit är att man ska ta bort 67-årsgränsen förläkare och sjukgymnaster. Det har inte heller kommitnågot förslag om möjligheten att överta en ersätt-ningsetablering, att en läkare som har byggt upp sinverksamhet ska kunna få avyttra den precis som vil-ken företagare som helst.När kommer förslaget om att ta bort 67-årsgränsen, socialministern? Observera att riksdageninte sade att gränsen skulle vara , utan att manskulle ta bort 67-årsgränsen helt och hållet. Närkommer det förslaget för läkare och sjukgymnaster?Anf. 101 ():Fru talman! berättar att sjukvårdengör mycket mer och menar att man ska kommaihåg det. Det är helt rätt. Åtagandet är mycket större.Men därmed följer också en betydligt större press pålandstingen i dessa tider, när regeringen vägrar attprioritera sjukvårdssektorn ordentligt.Landstingsförbundets ekonomer berättar att detfordras en ökning med 16 miljarder i statsbidrag till2005 för att realt nå samma nivå som 1992. Densjukvårdsprioriteringen har vi inte sett än från Social-demokraterna. Trots allt tal om så kallad satsning blirdet i stället mindre pengar till landstingen.En så bekymmersam situation för landstingenbetyder naturligtvis ökade svårigheter att genomföravårdgarantin. Men det minskar inte angelägenheten iatt söka genomdriva en nationell vårdgaranti. Krist-demokraterna har anvisat en prioritering och ekono-miska medel för att komma närmare att vi lyckas änvad Socialdemokraterna har gjort.Lars har svarat att han tänker genomföraen nationell vårdgaranti, men han säger ingenting omfinansieringen. Han vill undvika lagstiftning. I ställetvill han fortsätta att tala med landstingen. Vi kommeratt följa de samtalen mycket noga och se vad mankommer fram till och också frågan om när det blirnågonting realt av de här utfästelserna.Lars avslutar sitt interpellationssvar med"den utökade vårdgarantin ska kunna införas i avseddtid, det vill säga tidigast ". Betyder det 2004 eller kanske rentav tillvalrörelsen ?Anf. 102 Socialminister ():Fru talman! Vi var överens med Landstingsför-bundet om att den utökade vårdgarantin ska införas2004. Sedan var frågan om det ska tolkas som att denska införas eller . Då var viöverens om att vi skriver "tidigast ", heltenkelt för att vi ska ha det här året för att förhandlaom från vilket datum den ska gälla. Märkvärdigare änså är det inte. Det är ganska rimligt att man från sjuk-vårdshuvudmännens sida, , villha diskussioner om från vilket tillfälle den införs. Omman nu vill ta vårdgarantin på allvar måste man vetavad det är som gäller, vilka krav vi ställer på lands-tingen och vad man ska leverera i form av stöd tillpatienter som inte får vård i rätt tid.Vi håller på med de diskussionerna nu och skakunna redovisa från vilken tidpunkt den införs. Detvar också det vi sade i valrörelsen. Jag vill påpeka attdet var genom motioner till Landstingsförbundetskongress som diskussionen om förändringar skeddenär det gäller socialdemokratins hållning. De somsitter för Socialdemokraterna i Landstingsförbundetsstyrelse biföll faktiskt en folkpartimotion. Det varelite överraskande. Våra sjukvårdspolitiker hade tidi-gare varit tveksamma, beroende på att man inte tyckteatt det fanns grund för den. biföll man motionen.Det var efter det vi sade att vi från regeringens sidaockså skulle möta detta ställningstagande från ennästan enig landstingsvärld om att vi ska göra någon-ting med vårdgarantin. Det var inte, som det iblandskildras, det omvända, att det kom en signal frånRegeringskansliet om att man skulle byta uppfattning.Det var faktiskt socialdemokratiska landstingspoliti-ker som bestämde sig vid förra årets kongress för attstödja en folkpartimotion. Jag tycker att det var ettklokt beslut.Jag vill också ta upp finansieringen. Visst krävsdet resurser. Men det är inte alldeles enkelt att avgörahur pass stor resursfrågan är i förhållande till annatsom rör sjukvården. Det arbete som redovisasruntom i landstingen pekar också på att man kankomma väldigt långt med att minska väntetider ochköer genom att helt enkelt ändra förhållningssätt ochsättet att arbeta. Det redovisas på stora konferens om tillgänglighet en rad exempelpå hur man har arbetat ned köerna genom att ändraarbetssätt.Regeringen har sett till att landstingen från nästaår får mer än ur statskassan försatsningar på handlingsplaner om tillgänglighet. Detär ganska mycket pengar. Om det behövs mer pengarför att förverkliga vårdgarantin är svårt att säga. Vivill diskutera vad som krävs för att vi ska kunnagenomföra vårdgarantin.Överläggningen var härmed avslutad.18 § Svar på interpellation 2002/03:402 omriktlinjer för likvärdig äldreomsorgAnf. 103 Socialminister ():Fru talman! har frågatmig dels om jag ämnar vidta åtgärder för att införanationella riktlinjer för bedömning av äldres vård-och omsorgsbehov, dels vilka åtgärder jag ämnarvidta för att också äldre med omsorgsbehov självklartska kunna flytta över kommungränsen.Jag håller med om attdet finns alltför liten forskning om äldre och att detfinns behov av mer kunskap inom området. Det finnsbehov av långsiktig kunskapsuppbyggnad när detgäller teorier, metoder och tillämpning, där bistånds-bedömningen är ett angeläget område. Därför harregeringen avsatt medel för att öka omfattningen avforskning inom äldreområdet. Två nationella forsk-ningsinstitut har inrättats med uppgift att bedrivaforskning och forskarutbildning samt svara för upp-byggnaden av nätverk mellan forskare. Fyra huvud-män har byggt upp longitudinella områdesdatabaserinom äldreområdet för att få fortlöpande och kvalifi-cerad uppföljning av verksamheten inom vården ochomsorgen om äldre. Femton regionala forsknings-och utvecklingscentrum har tilldelats stimulansbidragför kompetensutveckling inom äldreområdet. Attbygga upp regionala forsknings- och utvecklingscent-ra är en långsiktig process och resultat av forskningenkan väntas fram i tiden.För att höja kompetensen för bland annat bi-ståndsbedömare har regeringen avsatt stimulansbi-drag för fortbildningsinsatser. be-dömning är att fortbildningssatsningen gett godaresultat och erfarenheter.Varje kommun har kostnadsansvar för sina äldreinnevånare, och det är en angelägenhet för inflytt-ningskommunen att bedöma behovet av särskilt bo-ende. Att kvaliteten i omsorgen om äldre varierar ärjag medveten om och här kommer det an dels påSocialstyrelsens normerande roll, dels på länsstyrel-sernas tillsyn att tillse att äldre får likvärdig vård ochomsorg oavsett var i landet man bor. Nationella rikt-linjer för att bedöma vård- och omsorgsbehov kanvara en metod för att komma till rätta med olikheter-na. Först måste vi dock få mer kunskap om hur detser ut i landet och vad olikheterna består i. Här spelarforskningen en viktig roll.Äldreomsorgen är en samhällelig angelägenhetoch ska vara ett kommunalt ansvar. Regeringen harnyligen tillsatt en kommitté som ska genomföra enöversyn av vård och omsorg för äldre drygt tio årefter Ädelreformen. Utredaren ska bland annat analy-sera och överväga hur vården och omsorgen kanorganiseras på bästa sätt för att säkerställa en högkvalitet, tillgänglighet och kontinuitet samt trygghetoch inflytande för de äldre själva, med beaktande avsåväl sociala som medicinska behov samt se överansvarsfördelningen mellan stat, kommun och lands-ting.När det gäller äldres rätt att flytta har jag tidigaresvarat på en interpellation av . Som jag sade då har följtupp effekterna av äldres och sjukas rätt att flytta tillannan kommun . Socialstyrelsenshuvudintryck efter den senaste uppföljningen är attdet endast är ett 30-tal kommuner som har haft svårtatt leva upp till lagstiftningens intentioner. Det ärfrämst kranskommuner i storstadsregionerna som fåttmånga ansökningar som har sådana svårigheter ihuvudsak beroende på bristen på särskilda boenden.Huvuddelen av landets kommuner har inte haft någrastörre besvär med att upplåta platser i särskilda boen-den för det lilla antal personer det rör sig om somansökt om och fått bifall till flyttning.Socialstyrelsens uppfattning är att tillämpningenav socialtjänstlagens paragraf om rätten att flyttafungerar väl i de flesta kommuner.Ett problem är det stora antalet ej verkställda be-slut som i huvudsak handlar om bristen på särskildaboendeformer. Regeringen har gett Socialsty-relsen och i uppdrag att i samverkan se överoch analysera skäl och orsaker till att äldre och per-soner med funktionshinder i vissa fall inte erbjuds enplats inom de särskilda boendeformerna trots att dehar ett konstaterat behov av sådant boende.Vilka åtgärder som är lämpliga för att komma tillrätta med problemet med underlåtenhet hos kommu-ner och landsting att verkställa sina egna gynnandebeslut bereds inom Regeringskansliet.Anf. 104 (m):Fru talman!