prot · GQ09117 · 2003-06-05 00:00:00 — Och denljusnande framtida vår, sjunger gymnasisterna.Och det är nog så för de allra flesta. Till skillnad från vad som gäller i stora delar avvärlden kan barn och ungdomar i vårt land se ljust påframtiden.Flera rapporter visar att ligger i topp närvi mäter barns välfärd. presenterades en storundersökning som visade att också tillhör debästa länderna att vara mamma - och kanske pappa -i.Det är ingen tillfällighet att just är ettbarnvänligt land. Lika rättigheter för alla barn oavsettföräldrars inkomst har varit en bärande tanke förfolkhemsbygget. Vi ska ha ett samhälle med en ut-vecklad välfärd för just alla barn, där alla barn skages goda uppväxtvillkor. Kopplingen är tydlig mellanvälstånd och förekomsten av våld. Därför utsättsockså barnen i för mindre fysiska övergreppän vad som är fallet i andra länder.I tar vi alla ett gemensamt ansvar för attvarje barn ska få den bästa uppväxten. Den gemen-samma sektorn är till många delar en gemensam inve-stering i barnens framtid, för deras trygghet och ut-veckling. Budgetar för stat, kommun och landsting äri mångt och mycket barnbudgetar. Därför ser vi soci-aldemokrater alla krav på en minskad offentlig sektorsom ett krav på ett minskat gemensamt stöd för barnoch unga.Varje del av den generella välfärden är ett stödoch komplement till föräldrarollen. Det börjar redanpå mödravårds- och barnavårdscentralerna och fort-sätter i det livslånga lärandet. Alla barnfamiljer fårbarnbidrag. Världens bästa föräldraförsäkring germammor och i allt större utsträckning också pappormöjlighet att vara hemma med barnen. Maxtaxan pådagis har givit lägre kostnader för förskolan och harförhindrat att barn stängs ute av ekonomiska skäl.Vi vet att den här modellen är det bästa sättet attockså förebygga att barn utsätts för våld och över-grepp. Genom att satsa sparar vi kostnader imorgon.Herr talman! En kvarts färd med pendeltåg här-ifrån ligger . Där har föräldrar till närmare30 barn nåtts av det chockerande beskedet att derasbarn har utsatts för sexuella övergrepp som finnsdokumenterade på Internet tillgängliga att beskådaöver hela världen.Det sker mitt i den svenska idyllen, mitt i det tillsynes trygga villaområdet. Alla föräldrar frågar signaturligtvis varför man inget anade. Alla letar efterförklaringar, tecken som kunde ha varnat. Hade vikunnat förhindra?Vi vet att bara en liten del av alla övergrepp motbarn anmäls, trots att av alla flickor och3 % av alla pojkar har utsatts för sexuella övergreppunder sin uppväxt enligt svenska studier. Förövarenär ofta en släkting eller bekant till familjen, men bar-nen berättar inte.På alla nivåer, inom , barnpsykiatrinoch rättsväsendet, behövs det mer resurser för attupptäcka och avslöja övergrepp och för att kunna geutsatta barn stöd. Ökade resurser kan vara fler vuxna,men det krävs också en ökad kompetens på området.Som det framhålls i betänkandet måste vi breddasamverkan än mer mellan alla dem som i sin profes-sion arbetar och kommer i kontakt med barn.I dagens lever många barn i familjer sominte själva klarar sin dagliga försörjning. avbarnen tvingas höra det eviga nejet när de ber omsaker som kostar pengar. De lever i familjer med låginkomststandard även då socialbidraget räknas in. Fördem handlar inte vardagen om skattesänkningar utansnarare om möjligheten till arbete, egen inkomst ochen social gemenskap.Herr talman! diskuterar vi regeringens för-slag till ökat skydd för utsatta barn. Vi slår fast attalla måste samarbeta för barns bästa inom social-tjänsten, förskolan, skolan samt hälso- och sjukvår-den. Vi stärker lagen som skulle kunna sammanfattasi orden: samverkan, bistånd, barnperspektiv, trygghetoch skydd.Men bara lagstiftning räcker inte. Lagen måsteockså tillämpas till skydd för barnen. Ett barn ska intebehöva känna sig hotat av en vuxen. Därför blir våldoch hot där barn är inblandade än allvarligare. Närbarnets behov av trygghet kränks av just den vuxnesom ska utgöra tryggheten måste straffet skärpas. Fåsaker upprör människor så kraftigt som när brott ochövergrepp mot barn resulterar i en påföljd långt underett allmänt rättsmedvetande. De lagar vi stiftar måstetillämpas och användas som ett redskap till skydd förde barn som utsätts för övergrepp.Vi får inte heller passivt skjuta ifrån oss vårt egetansvar. Vi som kallar oss vuxna måste också vara det.Naturligtvis har vi politiker ett ansvar för att lagstift-ningen ger rätt skydd och sätter korrekta gränser.Naturligtvis måste samhällets institutioner skyddamot övergreppen, men vi vuxna måste också ta vårtansvar i vardagen. Det handlar om att uppträda vuxet,moget och vara en förebild.Det handlar om att gå på föräldramötet, på ut-vecklingsamtalet eller reagera på gården när någothänder ett barn. Det handlar om att våga säga ifrånoch om att visa sig på stan som morsa eller farsa. Dethandlar om att ställa upp och våga vara vuxen.Historien lär oss också att vi kan påverka värde-ringar. Ett exempel är hur synen på aga har föränd-rats. 1965 ansåg över hälften av invånarna att det varhelt okej med fysisk bestraffning. När samma frågaställdes 1994 utgjorde anhängarna av aga endast11 %. I takt med ett vidgat barnperspektiv i hela sam-hället måste det vara vårt mål att den siffran blir noll.Herr talman! Jag är stolt över det engagerade ar-bete för barnets bästa som sker här i kammaren och iriksdagen som helhet. Vi har en gemensam ambitionöver partigränserna att göra till ett barnbrasamhälle. Vi är överens om behovet och vikten av attöka skyddet för barn. Men trots den enigheten finnsdet anledning att kort och avslutningsvis notera enviktig skillnad.Jag tillhör dem som motionerade om en utredningom barnmisshandel. Jag fick sedan delta i arbetet medkommittén - ett av förarbetena till dagens betänkan-de. Det var ett gediget arbete vi gjorde. Samsynenkring kommitténs förslag var också stor. Moderaternaavhöll sig från att föra fram förslag om skattesänk-ningar som en åtgärd mot övergrepp på barn. Dethade varit att gå lite väl långt på den vägen, menantydan finns ändå där.I sin reservation, såväl i utredningen som i betän-kandet, riktar nämligen kritik mot attkommittén ser välfärden som en grund för arbetet motövergrepp på barn. Det är en klassisk skillnad mellanpartierna. Vår bestämda uppfattning är att en stor delav arbetet för att skapa goda uppväxtvillkor för bar-nen sker genom att vi stärker, inte försämrar, dengemensamma sektorn och stödet till barnfamiljerna.Vi vill samarbeta för att göra begreppet barnfridtill verklighet i . Vi ska skydda barnen motexploatering, mot övergrepp och alla former av ut-satthet. Det kräver en politisk beslutsamhet och mo-det att våga vara vuxen.Jag yrkar bifall till förslaget i socialutskottets be-tänkandet och avslag på samtliga reservationer.Anf. 19 () replik:Herr talman! Det här är ett jätteviktigt område.Det finns en mängd saker i det här betänkandet somvi är överens om, och det är positivt och bra. I mittanförande ställde jag några frågor till statsrådet somjag inte fick svar på. Inget svar är i och för sig ocksåett svar.Det jag funderade över var att i propositionen avi-serar regeringen att den överväger ytterligare föränd-ringar i hälso- och sjukvårdslagstiftningen för atttydliggöra barnperspektivet. Min fråga till MargaretaIsraelsson blir om något sådant är på gång. När harman kommit fram till att det behöver göras mer på dethär området? Vi menar att det behöver hända sakerinom till exempel psykiatrin redan nu för att barn skabli tydligt sedda.Anf. 20 ()replik:Herr talman! Även om det är ett stort förtroendeatt få tala på regeringens vägnar, tror jag att jag passarnär det gäller vilka överväganden som regeringen gör.Det får den naturligtvis framföra själv.Men det är självfallet så att om vi ska fortsättaimplementeringen av finns detockså många saker att göra inom sjukvården. En delav de sakerna berörs både i Kommittén mot barn-misshandels betänkande och i vårt betänkande vadgäller samverkan inom olika områden. Det handlarockså om hur resurstilldelningen ser ut inom olikaområden och hur lagstiftningen ser ut.Anf. 21 () replik:Herr talman! Det här handlar inte enbart om sjuk-vården. Det handlar om barn till psykiskt sjuka, ut-vecklingsstörda, missbrukare och intagna inom kri-minalvården. Det är barn som är dubbelt utsatta. Detär lite sorgligt att det inte finns fler åtgärder på denhär punkten.Sedan tog jag också upp en fråga om begreppetnärstående. Där stannar man vid biologiska närståen-de och sambor. Man vågar inte vidga begreppet äventill dem som finns utanför den ringen av människor.De kan också ha ett väldigt nära förhållande till barnoch missbruka det förtroendet och den tilliten.Anf. 22 ()replik:Herr talman! Om man i sin yrkesutövning har ettansvar för barn har den lagstiftningen självfallet ock-så sin tillämpning. I de här fallen handlar det ofta omhur vi kan åtgärda grova övergrepp. De exempel vihar sett på misshandel av barn har varit i de närarelationerna. Det har varit i familjemiljöerna som devärsta våldsövergreppen har skett, och ibland har detockså slutat med döda barn. Det är den bristen pålagutrymme som den här straffskärpningsgrunden ärtill för att åtgärda.Anf. 23 ()replik:Herr talman! Jag träffade en väldigt trovärdig per-son . Han sade med stort allvaroch uppriktigt menat att han var övertygad om attBjörn inte slår sin fru. Jag tror att det ärsant. Men jag tycker fruktansvärt illa om den sortensretorik.Det är den sortens retorik vi hörde här i kammarennär sade att intehar föreslagit skattesänkning som åtgärd mot sexuellaövergrepp. Det är precis den sortens insinuation somjag trodde att vi inte skulle behöva höra i dennakammare i ett så här allvarligt ärende.För övrigt är jag också övertygad om att talman-nen inte slår sin fru.Margareta talade om de 30 barnen iHuddinge som vi nu vet har en förfärlig period bak-om sig. Det var naturligtvis ingen i somvisste vad som hände. Det var ingen som visste vilkabesök som gjordes eller vad som hände under träffar-na. Men vi vet att det finns andra tillfällen där perso-ner är belagda med besöksförbud därför att de inteklarar av att vara ensamma med barn.Varför, , är ni inte beredda attutvidga skyddet för dem? Se till att ändra lagstift-ningen så att det blir fängelsepåföljd och att man kangöra husrannsakan i de ärendena.Anf. 24 ()replik:Herr talman! Vi behöver inte gå till protokollet föratt se vad jag verkligen sade i debatten. Jag kan läsainnantill:Moderaterna riktar kritik mot att kommittén servälfärden som en grund för arbetet mot övergrepp.Det står också i reservationen.Moderaterna skriver: Enligt vår mening saknas ipropositionen ett tydligt ställningstagande från re-geringen att det är föräldrarna som är ytterst ansvari-ga. I debatten om att komma till rätta med barns ut-satthet måste man börja med den främsta orsaken tillutsattheten, nämligen den familjesituation som barnenlever i.Det är precis vad regeringen skriver.Den moderata kritiken är ju inte sakligt grundad,som att vi inte, precis som det står i ,skulle vara överens om att föräldrarna har ett ansvar,eller att samhället ska gå in när föräldrarnas ansvarsviktar. Det är vi ju alldeles överens om.Från moderat håll gör man markeringarsom att: Här ska vi inte prata om välfärden.I sin reservation antyder ocksåatt kommittén ändå har varit väldigt undflyende ochförsökt måla upp att välfärden har haft sin del motövergrepp.Vi vet att så är fallet.Det räcker inte att ropa på samhällets insatser ef-teråt eller när en man har belagts med besöksförbud.De allra flesta sexuella övergrepp i vårt land sker därdet finns en alldeles tjusig och fin fasad av en välmå-ende familj. Där finns det inga besöksförbud. Därfinns i många fall inga ekonomiska ruiner som gör attsamhället är inkopplat.Det handlar om att vi måste ha ett tätmaskigt nät ivälfärdssamhället så att vi kan upptäcka över-greppen.Anf. 25 ()replik:Herr talman! Med det sättet att resonera skulleman ju över huvud taget inte ha någon lag om besöks-förbud eftersom den då naturligtvis inte skulle göranågon som helst nytta.Jag tror att måste funderalite på vad som egentligen hände under ärendetsgång. Från moderat sida talade vi om problemen medatt besöksförbudslagen inte har påföljd fängelse ochatt man därmed inte kan göra husrannsakan när manmisstänker att det är något tok på gång i lägenheten.Utskottet lyssnade noga på den kritiken och defunderingarna och svarade att det är ett allvarligtproblem, men att man kan göra husrannsakan omman använder sig av alkohollagen. Man tänkte sig attdet är fall där det langas sprit och annat.Men det finns andra fall. Det finns män - kvinnorockså - som lockar till sig barn och ungdomar medannat än sprit. Man kan alltså inte göra husrannsakan.För mig är det viktigt att se till att det finns red-skap för polisen att göra ett ingripande. Det är tråkigtatt höra att inte tycker att red-skapet är viktigt.Anf. 26 ()replik:Herr talman! Jag tycker inte heller om att tillskri-vas vad jag tycker. Jag tycker inte att det är dåligtmed redskap. Jag tror tvärtom att vi behöver mångaredskap. Vad jag säger är att besöksförbudet nog inteär den grund vi har för att komma till rätta med detsom tog upp, nämligen de såkallade fula gubbarna - eller gummorna.Det finns säkert många insatser som vi behövertitta vidare på. Det vi lyfte fram med möjligheten attgå in om man misstänker alkohol var ett sätt attkomma till rätta med svåra miljöer.Problematiken med att barn som är ensamma sö-ker sig till personer som visar dem mycket tid ochintresse kanske inte står att finna i just detta. Detproblemet vill jag inte på något sätt säga att jag inteser. Men jag ser inte husrannsakan som en lösning pådet.Jag kan till och med se att man i vissa situationerkommer i väldigt svåra gränsdragningsfall om närman ska göra en husrannsakan och när man inte skagöra det.I synen kring hur ett barn har det och var ett barnbefinner sig ska vi vara försiktiga med vad vi tar tillsom skäl för att göra en husrannsakan.Avslutningsvis vill jag säga något som jag glömdeatt säga förut.Magdalena nämnde att barnen i Hud-dinge hade övergreppen bakom sig. Låt mig säga attså är det absolut inte. Jag tror att vi är helt överensom det, men jag vill understryka att det är nu närproblemet har kommit upp som deras helvetesresabörjar, när de ska börja behandla upplevelserna för-hoppningsvis med sina familjer som stöd.Anf. 27 () replik:Herr talman! Vi är ju eniga i utskottet om viktenav samverkan. Det är nu till och med lagstadgat attdet ska vara tvång. Det ska vara samverkan med olikainstanser i samhället som kommer i kontakt medbarn.Det fordrar att de parter som man ska samverkamed finns. Det är vanligt att barnutredningar fördröjsdärför att barn- och ungdomspsykiatrin inte kan svaraupp med sin medverkan. En vanlig konsekvens, för-utom försening, är att kommunen i slutändan tvingasköpa en psykologtjänst som skriver ett psykologutlå-tande.Det kostar extra. Det är precis som om inslag i dethär arbetet kostar.Konklusionen för majoritetens del är ju att det intebehövs någon ekonomisk återredovisning av detta.Förslagen ska genomföras ändå. Det ska ligga inomnormaltvånget för olika befattningshavare att skötauppdragen och lagförändringarna och samverkans-tvånget.Min bestämda uppfattning är att det här kommeratt kosta. Det är tämligen oundvikligt. Om man skage ett innehåll till samverkan måste en människasättas av att driva att arbetet verkligen genomförs.Om de motparter som inte finns ska tillskapaskommer det också att kosta någon slant.Frågan är aktuell igen, : Anser du påallvar att man kan göra detta utan att det kostar nå-got?Anf. 28 ()replik:Herr talman! Det är egentligen ingen ny företeelseatt olika myndigheter ska samverka. På de allra flestahåll i vårt land ser man behovet av attgöra en riktig utredning och få utlåtande från en psy-kolog eller höra andra myndigheter.Dessutom har man på många håll konstaterat attom man bygger upp nät för samverkan kan man före-bygga problemen på ett helt annat vis. Exemplen ärotaliga från både små och stora kommuner, frånkommundelar. I kommuner där man har god ekonomioch där man har svårare att få det att gå runt sökerman vägar både för att förbättra för barnen och för attfaktiskt finna bättre ekonomiska vägar till samverkan.När vi nu skriver fast detta är det naturligtvis ettsätt att dels stärka skyddet för barnet, att man görnätet kring barnet tätare, dels en väg att påvisa förkommuner att samverkan faktiskt är en väg att tastörre och bättre ansvar för barnen.Anf. 29 () replik:Herr talman! Jag tycker att det är klokt tal, Marga-reta, som du för fram här. Förebygga ger vinst. Sam-verkan ger också vinst, även i kronor uttalat ger detvinst. Jag kommer från en kommun som inte är ny-börjare på det området, alltså . har överhuvud taget gott rykte för sitt sociala arbete. Vi harett lokalt . Vi har en öppen drogmottagning somhar fått ett stort genomslag . Vi hargruppverksamhet för barn till missbrukande föräldrar,och vi har också tvärtom gruppverksamhet för föräld-rar med missbrukande barn.Det så att säga föder sig själv lite grann. Medsamverkan skapas också ny kreativitet. Nya gruppertillkommer som gör insatser som inte är offentligtlönefinansierade, vilket också är väldigt viktigt ochanknyter till ditt kloka tal om att de här ungarna ärallas ansvar. Vi har också en familjecentral som jagser en klar nytta av.Trots att vi efter senaste valet har en socialdemo-kratisk kommunstyrelseordförande och har genomförten skattehöjning klarar vi inte alltihop , utanväldigt mycket av det sociala arbetet är hotat av attdet faktiskt måste läggas ned. De som ska göra jobbetmåste ju ändå ha någon form av lön för jobbet.Frågan måste ändå upprepas: Känner du dig helttrygg med att kan klara av den häruppgiften utan att man redovisar kostnad?Sedan måste man också, det tycker jag är viktigt isammanhanget, tala i klartext. Om vi inte har pengar,hur ska vi prioritera så att målet att se barnen i tidändå nås?Anf. 30 ()replik:Herr talman! För mig är det viktigt att slå fast attjag naturligtvis är alldeles medveten om att den eko-nomiska situationen för flera kommuner är väldigtbesvärlig. Men det betyder inte att jag skriver underpå att det alltid är organisationen för att se till att barnhar det bra som ska betala de ekonomiska problemen.Det är väldigt ofta så när vi pratar om situationenatt det faller ut att pengarna räckte inte riktigt till dethär. Jag menar inte att det var vad som framfördes,men jag tycker att det är viktigt att understryka det.Det är mer ett tecken på en helhet.Det finns också skäl att se över i vilken form vihar möjlighet att stödja landets kommuner. Det kan-ske blir föremål för en större och annan diskussion.Men om igen vill jag säga att jag tycker att ex-emplen som gavs på en kommun där man har hittat enväg att samverka och hur det genererar också intressefrån fler att vara med visar på att samverkan i sig ärnågot positivt som också ger fler möjligheter. Menjag kan inte riktigt skriva under på att just därför organiserar denna samverkan eller säger att detmåste ligga ett ansvar på att se till attden kommer till stånd i sig medför fördyringar. Jagtycker att det är någonting som man måste se som enuppgift som man faktiskt indirekt har mensom vi nu skriver fast.Anf. 31 () replik:Herr talman! Två saker vill jag ta upp med Marga-reta. Den ena är den fråga jag inte fick svar på avMorgan . Jag vill höra din åsikt om detta.När en flicka kommer till och sägeratt hon lever under hot om våld från närstående harsocialsekreteraren jättesvårt att klara den situationenpå ett sådant sätt att man inte behöver starta en utred-ning och meddela vårdnadshavaren. Jag tycker att detskulle kunna finnas en sådan möjlighet. Jag undrarhur du ser på detta.Anf. 32 ()replik:Herr talman! Vi har försökt lyfta fram den härfrågan i betänkandet, också den väg som man nu går.Man får inleda ett samtal med den här personen föratt verkligen komma till klarhet om det är så att vibehöver gå in med en åtgärd.Det är klart att ska man på något sätt åtgärda kringett barn, vilket kan föranleda att man omhändertarbarnet, att man helt enkelt säger "du kan inte levalängre i ditt hem med dina föräldrar", är det naturligt-vis en oerhört viktig uppgift som inte bara kan kom-ma som ett brev på posten för föräldrarna. På någotsätt måste den frågan ställas mot den bakgrund somvi alla är överens om och som vi har lagstiftat om, attdet är föräldrarna som har det huvudsakliga ansvaret.Men vad jag tror är viktigt att ta med sig i det sam-manhanget, och som vi också har skrivit tydligt ibetänkandet, är att upplever man att situationen kringden här unga människan är sådan att bara det faktumatt man talar om detta för föräldrarna skulle kunnainnebära en fara eller en försvårad situation för denunga, ja, då måste man redan från början övervägaom det är ett omhändertagande man ska göra undertiden man utreder.Anf. 33 () replik:Herr talman! Jag tycker att det är en mycket storsak att omhänderta ett barn. Man kanske kunde ha envanlig långsam diskussion, men det kan man inte . Jag kan inte tycka att det skulle vara något somär svårt. Jag hoppas att du tar med dig det tillbaka tillstatsrådet.Sedan vill jag också säga en sak om utbildning.Du och jag har sagt att vi väntar och ser vad utred-ningen kommer fram till. Men vi skulle kunna titta påen hjärttransplantation. Det är ofta en man, ibland enkvinna, som ska göra den. Han har utbild-ning och erfarenheter. Han har en stab runt sig. Ska vigöra en psykologisk "transplantation", det vill säga taett barn från en mamma, en pappa eller en familj ochsätta det i en annan miljö är det oftast en ensam soci-alsekreterare som gör hela detta jättejobb. Sedan skaman också kolla att "transplantatet" tar sig. Det skaman göra . Egentligen ska man lyfta uppdet varje halvår för att se om det har tagit sig, och dåtar det sig absolut inte. Jag undrar hur du ser på densituationen. Här behövs ju utbildning på ett helt annatsätt och en annan erfarenhet.Anf. 34 ()replik:Herr talman! I den här frågan tror jag nästan attjag vågar tala för ministern också. Jag vet att det finnsen väldigt bred samsyn när det gäller den översynsom sker av socionomutbildningen. Den är oerhörtviktig att göra. Det handlar om utbildning, men dethandlar också om arbetssituationen.Vi talade förut om samverkansformer, men ocksånaturligtvis om hur man inom fördelarolika typer av uppdrag. Det kan vara svårt. Vi vet attdet har förekommit, och förekommer säkert än ,att ganska nyexaminerade hamnar med de tyngstaärendena. Så ska det inte vara.Jag ser faktiskt detta an med visst lugn, även omjag också kan känna att det hastar på. Men jag tyckeratt det är bra att vi får den här genomlysningen, utformar ett grundläggande förslag. Vi är helteniga om att när förslaget kommer måste det innebäraförstärkningar på det här området.Anf. 35 ():Herr talman! När man hör den senaste replikväx-lingen kan man inte låt bli att fundera över att det ärlite svårt med samordning och samverkan mellanolika socialdemokrater. kundeinte tala för regeringen och det var lite si och så. Detkanske ger en insikt i att det är svårt med samverkan.Man behöver många breda verktyg.I den här frågan finns ett stort engagemang. Kers-tin sade att det borde vara fullt i kamma-ren. Jag instämmer i det, men vi är ju många som harett engagemang och vi vill ju stärka skyddet för bar-nen.Men det måste mera till än vad regeringen harmäktat med. Regeringen vågar inte till fullo ställa uppför barnen. Inte ens förslagen i betänkandet frånBarnmisshandelskommittén, som flera av dagenstalare har tagit upp, har regeringen vågat ta i sin handi sin helhet. Låt mig ge tre exempel.Kommittén utarbetade ett förslag om ett riskbarn-centrum. Vad säger regeringen? Jo, att detta nu skautredas en gång till. Det kan nog vara bra.Det är jätteviktigt att följa upp anmälningsskyl-digheten. Det är viktigt att se varför man inte anmäleri den utsträckning som samhället borde göra.