prot · GR0914 · 2003-10-16 00:00:00 — Jag tycker att det är jätteviktigt att man tillsätter resurser för detta, och det får man in pengar på genom ökad tillväxt. På det viset är det samma sak. Sedan kan jag inte gå in i några ärenden här, som du hänvisar till. Jag känner inte till dem. 252 () replik: Då förväntar jag mig att stöder när vi lägger liknande förslag som dem som hon själv tar upp här i talarsolen, som ska gynna tillväxten. När vi pratar om tillväxt måste jag ändå få ställa en fråga som kanske ligger lite utanför bostadspolitiken. Tror att det blir mer tillväxt i om vi skapar ett friår och om vi bara ska jobba ? Ni samarbetar ju ändå, och är beroende av, och , och de vill ju egentligen inte ha tillväxt. Hur ska det här gå ihop i slutändan? 253 () replik: I mitt anförande pratade jag kanske inte om bostadspolitik. Jag inriktade mig på roll som kommunminister. Jag tror ändå att människor som mår bra utför ett bra jobb. Vi har ett ökar ohälsotal i . Är det så att vissa företag kan jobba med friår eller kortare arbetstid tror jag att de företagen får ut mer. Det har många undersökningar visat i fråga om de företag som har varit så modiga att de har gått ifrån det gamla, konventionella sätt att tänka som vi har , att man ska jobba ett visst antal timmar och gärna lite längre, speciellt om man är man. Jag tror absolut att man får ut mer i företagen om personalen mår bra. 254 () replik: Jag tycker att det var ett mycket intressant inlägg, och jag håller med om mångt och mycket i det som du säger, . Ändå är min fråga: Hur ska vi lösa det här? Jag tror ju inte att det är möjligt att skjuta till mer resurser till rättssidan. Det kanske måste vara någon form av ökat ansvar från dem som överklagar. Jag har en direkt, konkret fråga, alternativt ett förslag. Inom knattefotbollen, våra femåringar som spelar fotboll, är det så att om de överklagar ett domslut så får laget betala . Då får man en tröskeleffekt. Är det så att man får rätt i sin överklagan får man tillbaka sina . Vore det en modell för att få bort, inom citationstecken, någon form av okynnesöverklaganden? 255 () replik: Nej, det tror jag inte. Jag tycker att alla människor ska ha möjlighet och rätt att överklaga och inte bara de som kanske har råd. Det ska inte vara så att man måste fundera på om man kan överklaga eftersom det är möjligt att man inte vinner. Däremot tycker jag att man kanske kan omfördela resurser. Jag tycker att man kan förstärka med lite mer resurser. Det absolut viktigaste är att man måste ha en förstainstans där man sållar bort sådana fall som det exempel som jag nämnde där man inte juridiskt sett har rätt att överklaga men där det ändå blir ett ärende som blir liggande och sedan måste behandlas och skickas tillbaka. Då har det gått många månader, halvår, år, och sedan överklagar man det igen. Det borde finnas något som sållar ut: Har man rätt att överklaga? Är man sakägare? Är det här skäligt? Då kan man snabbt hantera dem vidare som verkligen har skälig grund att överklaga. Och ska det också finnas kompetens och resurser. 256 () replik: När man tittar på kretsen som har rätt att överklaga är det precis som du säger. Det är sakägare och liknande. Det är människor som kanske har en fastighet som är taxerad till miljonbelopp. Ska man då inte ha råd att betala ? Är det rimligt att tillskjuta stora resurser för att kunna klara av okynnesöverklagandena? 257 () replik: Det finns ju människor som inte har fastigheter som är värda flera miljoner, och jag tycker kanske att vi ska behandla dem lika i det här fallet. Sedan är det ju så att man har stärkt den här demokratiska rätten, att man ska kunna överklaga. I och med att vi vågar mer och kan mer i landet överklagar vi också mer. Jag tycker att rätten är viktig. Sedan kan man diskutera det ur demokratisk synvinkel, där kanske en fabrik som vill bygga ut inte kan göra det för att en sommargäst som bor granne inte vill att man bygger ut fiskfabriken, exempelvis. De 50 som jobbar där blir av med jobben för att fabriken får flytta eller lägga ned. Är det demokrati? Ja, är det demokrati. Men på något sätt måste detta ändras så att det blir smidigare. 258 () replik: Jag tycker att verklighetsbeskrivning när det gäller det här förfarandet är ganska riktig. jobbar med att ta fram nya förslag. Det har ju förändrats något genom beslut . Ett intressant förslag som jag tycker att man ska jobba vidare med och jag hoppas att även jobbar vidare med det är tidslimiter. Staten sätter ju faktiskt tidslimiter för kommunen i plan- och bygglagstiftningen. Har man inte svarat på en bygglovsansökan har man i princip svarat ja. Så det är ju inte ett orimligt tänkande. Jag skulle vilja fråga vad har för uppfattning om sakägarkretsen. Är det rimligt att minska den? 259 () replik: Det finns länder som praktiserar tidslimiter, bland annat . Man sätter en tidsgräns, och har det inte hänt något innebär det att man accepterar det hela. Man måste nog sätta sådan press , tycker jag. Man kan diskutera förändringar av sakägarkretsen ska sommargäster som bor i en glesbygd kunna bromsa projekt för människor som ska bo och verka där året runt? vill sommargästerna inte att man till exempel bygger ut eller drar vatten och avlopp, medan de som bor där året runt har andra krav, och sommargästerna är starka. Det är klart att man kan diskutera sakägarkretsen, och jag tror att det är dags att göra det. 260 () replik: Jag hoppas bara att har sådant inflytande i sitt parti att hon kan påverka detta, så att vi som har tagit upp den här frågan kan få se ett resultat. 261 () replik: Jag hade hoppats att vår minister hade kunnat stanna till, tills hans ärenden var passerade, men han gick innan. Men jag ska göra vad jag kan för att påverka i frågan. Hälso- och sjukvård, sociala frågor och ohälsa 262 (): God afton i denna kammare! Jag ser hur regeringen genom sin politik och sina prioriteringar stänger ute alltfler människor från samhället. Det handlar om utsatta grupper och svaga grupper som inte så lätt kan göra sin röst hörd och alldeles särskilt om dem som inte har råd att köpa sig tjänster vid sidan om det ser vi att många gör , inte minst när det gäller sjukförsäkringar. Regeringens lösningar på de ständigt växande köerna inom sjukvården heter fler politiska nämnder och samverkan. Ingen vårdgaranti så långt ögat når! I stället ser vi hur man i till exempel stänger sjukhus och hur man överallt i landet stänger vårdcentraler och lägger ned BB. Historien upprepar sig när Socialdemokraterna kommer till makten. Regeringens lösning på brister inom äldreomsorgen är att säga: Det är kommunernas fel. Så skickar man ut länsstyrelserna att utdöma vite när kommunerna inte klarar att tillgodose äldres rätt till vård och omsorg. Men vad gör man med vitespengarna? Jo, dem stoppar man i egen ficka i stället för att ge dem till de äldre som behövde vård och omsorg. De äldre blir dubbelt lurade. Regeringens lösning på tandvården för äldre har bara skapat en stor förvirring, och ett nytt begrepp tandvårdsköer har uppstått. Sanningen är att tandvårdsreform utgör ett stort svart hål i statens budget. Regeringens lösning på de höga kostnaderna för att ge funktionshindrade rätt att kunna leva och verka som andra i samhället är att smeta ut pengarna på kommunerna. Denna lösning har av kommunerna nu protesterat emot. Jag har bland annat fått ett brev från kommun med en s-företrädare som heter . Han är inte ensam. av kommuner kritiserar det förslag om kostnadsutjämning för de funktionshindrade som har lagts fram. Det är viktiga frågor vi skulle kunna diskutera här i kammaren , fru talman, men inte en enda minister är närvarande. Vi har tre socialministrar. Vi behandlar frågor som rör alla tre ministrarna, och ingen är här! Låt mig säga att jag är upprörd. Vi har också sett hur ministrar har gått mitt under debatten och lämnat walk over. Det är faktiskt att visa alltför lite respekt för demokratin i denna kammare! Låt mig återgå till tandvården och högkostnadsskyddet för äldre, som infördes och som är på väg att fullständigt spåra ur. Äldre känner sig lurade. Högkostnadsskyddet håller inte vad det lovar. Patientens egna kostnader mångdubblas ofta. I det så kallade högkostnadsskyddet ingår inte grundarbete och material. Finstilt skulle man kunna kalla det när det var andra lösningar på försäkringsbreven. Det här har inte framgått. Socialdemokraterna har varit otydliga i sitt budskap. Det gör att många äldre känner sig vilseledda och lurade. I pressen kan vi ta del av många äldres insändare som beskriver vad man egentligen har fått betala för sin tandvård. Man berättar om köer och väntan på besked från . Dessutom räcker de budgeterade medlen inte till. tandvårdsreform är ett stort svart hål i statens budget. lämnas yngre med stora tandvårdsbehov helt utanför. har tagit ställning för en annan modell. För den som endast har mindre tandvårdsbehov är det rimligt, säger vi, att man tar bort subventioner . Däremot ska det bli ett än mer stärkt skydd för dem i alla åldrar som har stora behov, så att de inte ska behöva betala dessa höga kostnader. Det innebär att alla med stora tandvårdsbehov garanteras en rimlig kostnad för omfattande behandlingar, till skillnad från dagens system. Förslaget som utreddes vad gäller tandvårdsreformen handlade från början om personer . Jag vill passa på att påminna om vad som stod i utredningen om de väntade kostnaderna för denna reform. Man skrev: Utredningen har beräknat merutgiften för försäkringen till , varvid en viss konsumtionsökning medräknats. Det förslag som sedan kom i propositionen gällde också dem som var . I propositionen skrev man att man skulle få räkna upp kostnaderna lite grann eftersom man tar en åldersgrupp som är yngre. Då skulle det röra sig om , skrev man. Regeringens beräkning av kostnaderna för denna reform, för dem som är 65-plus, är katastrofal! Felräkningen är på ! Dessutom utestängs alla som är och som har stora tandvårdsbehov, som de nu dyrt får betala. Jag kanske börjar förstå, fru talman, varför ingen minister vågar vara närvarande i denna debatt här . 263 (): Jag är bekymrad över välfärden och jag är ännu mer bekymrad över den framtida välfärden då våra barn ska ta över i samhället inte minst med tanke på den demografiska problematik vi står inför och frånvaron av en nödvändig tillväxtpolitik, som är en förutsättning för välfärden. Jag har sett inifrån under och arbetat med tillsyn över . Som tjänsteman har jag upplevt att det inte är så lätt att få gehör för nya tankar i den här verksamheten. Många har erfarit att man inte blir profet i eget land. Den offentliga sektorn har ofta starka och rigida strukturer. Förändringar ses tyvärr ofta som försämringar och hot mot själva verksamheten och de anställda. Men när jag är politiker är jag närmast besjälad av tanken på att få missionera för en förändrad och bättre socialtjänst och tillsyn som är mer anpassad till dagens samhälle. Det är min förhoppning att fler än jag ska se det behovet. Åtskilliga problem som ältades inom ältas fortfarande. Man trampar vatten och kommer inte vidare. Det gäller till exempel stödet till barn som far illa, missbrukarvården och sekretessfrågorna. Behovet av samverkan har också diskuterats under alla år utan att sådan har kommit till stånd mer än i undantagsfall. Jag hade hoppats att i ekonomiskt kärva tider som skulle alla aktörer upptäcka att samarbete inte bara ger ekonomiska vinster utan också är en källa att ösa ur när det gäller kunskap, erfarenheter och idéer, som i sin tur leder till att man hittar nya vägar i det sociala arbetet. stiftar lagar, men med tillämpningen är det si och så. Och tyvärr har vi svårt att beordra samverkan och förändring. Min vision är en radikalt annorlunda socialtjänst. måste gå från det passiva omhändertagandet och i stället ta till vara den enskildes egen kraft och förmåga, som förvisso är olika. I framtidens socialtjänst vill jag också se att det finns många olika aktörer. Socialsekreterare ska kunna söka jobb hos flera arbetsgivare och kunna vara egna företagare. De ska kunna pröva olika arbetsmetoder och ges goda möjligheter till kompetensutveckling. Att bli socionom ska vara ett framtidsyrke med god status, fler karriärvägar och bättre löneutveckling. har utvärderat landets socionomutbildningar. Verket anser att ett gemensamt problem för dessa utbildningar är att de brister i verklighetsförankring och att kraven på studenterna och deras resultat är för låga. Socionomutbildningen ska hålla en sådan klass att socialarbetarna är väl rustade att möta verkligheten och de många svåra utmaningar som arbetet innebär. Det är också viktigt att de deltar i den socialpolitiska debatten, forskar och tar del av spännande forskningsrön. vet vi till exempel att anmälningsskyldigheten när det gäller barn som far illa aldrig har fungerat som lagstiftaren har avsett. Vi vet att barn inte får det stöd som de behöver om föräldrarna inte samtycker till det eller om förhållandena inte är så allvarliga att LVU är tillämplig. Vi vet att missbrukarvården har nedmonterats och att vi därmed också tappat kompetens inom området. Allt yngre missbrukare aktualiseras för vård enligt LVM. Och antalet övergivna ungdomar ökar i samhället liksom hemlösheten. Alla dessa problem kräver analyser, konstruktiva lösningar och kanske till och med förändringar i lagstiftningen. Dessutom borde det här ha gjorts av regeringen för länge sedan. Görs inte det är jag är säker på att vi går mot ett ännu hårdare, otryggare och omänskligare samhälle. En mycket aktuell fråga är situationen för personer med psykisk störning och missbrukare med dubbel diagnos. Det bekymrar mig att problemen måste bli så akuta och stora innan de når denna kammare. Jag är också oförstående inför detta. Det finns ju tillsynsmyndigheter vilkas uppdrag är att rapportera om tillståndet i olika verksamheter. De som arbetar i kommuner, landsting och så vidare har kunskaper om aktuella problem och kan också se tendenser som bör komma till tillsynsmyndigheternas kännedom. Därför måste det vara möjligt att lämna lägesrapporter på ett stadium än som varit fallet. skrev , professor i utvecklingspsykologi och pedagogik, en bok som heter skolan! Med den titeln avsåg han inte något terrordåd, utan han menade att vi måste ändra eller spränga våra föreställningar om skolan. En skola som slår ut så många elever måste lida av ett konstruktionsfel. Han ansåg att det måste finnas strukturella problem bakom det faktum att skolan inte fungerar utmanande och stimulerande för alla elever. Mitt anförande har inte handlat om skolan utan om . Mitt budskap är: är det att spränga , det vill säga att förändra strukturerna i grunden. Det måste vara ett konstruktionsfel när människor som befinner sig på livets skuggsida inte får den hjälp de behöver. 264 (): Jag måste hålla med om att det är under all kritik att statsministern inte kan garantera att någon minister är här när det handlar om ett departement som har tre ministrar. Förra mandatperioden skrev en representant från varje parti ett brev till statsministern och underkände socialministerns bristande närvaro i kammaren. Men det räckte inte. Vi får väl se vad vi ska hitta på . Det är faktiskt inte för min skull eller för skull som ministern ska vara här utan faktiskt därför att detta är det viktigaste området för alla oss människor. Man ska komma ihåg att i varenda opinionsundersökning ligger sjukvårdsfrågorna överst på människors prioriteringslistor, numera också på de unga människornas prioriteringslistor. Det är mycket bra. Men jag tycker också att detta borde avspegla sig i regeringen. ska jag faktiskt inte hålla något regelrätt sjukvårdspolitiskt anförande. Jag tänkte vara språkrör inte för eftersom jag inte är det för de människor som inte själva kan tala för sig. Det är nämligen dessa människor som är mest beroende av de politiska beslut som vi fattar i denna kammare. Min företrädare här i talarstolen talade om människorna i . Det är ett mycket viktigt område. Jag vill här bara på nytt lyfta fram tre grupper som enligt mitt sätt att se är bortglömda. Jag tänker på de hemlösa och varför de är hemlösa. Vad har man gjort åt det? Jag tänker på dem som är missbrukare och som kanske inte har något nätverk kvar i sitt vardagsliv. Och jag tänker naturligtvis på de psykiskt sjuka. Inga av dem står med plakat utanför eller utanför och demonstrerar. Men de är våra medmänniskor, och de är människor som faktiskt har rätt att få vård och hjälp. Det är mycket som debatteras under den allmänpolitiska debatten i den här kammaren. Allt kommer inte att beröra oss individuellt. Men den fråga som jag nu ska ta upp berör oss alla, och det är vården i livets slutskede. Vi vet att vi alla kommer att dö . Vi vet att det är så oerhört viktigt att vi i slipper att ha onödig smärta, att vi får hjälp med de behov som vi har och att vi får trygghet och omsorg. Jag kan inte hjälpa att jag är beklämd och bekymrad över att det betänkande som jag var med och tog fram när Kommittén om vård i livets slutskede lade fram sitt slutbetänkande fortfarande ligger i en byrålåda på , trots att man har tre ministrar och mängder av människor runtomkring sig. Kan det vara så att trots att vi fick beröm för våra förslag var de inte så viktiga att de kunde mynna ut i en proposition, eller varför ligger de fortfarande och skvalpar? Det fanns en rad konkreta, kloka och bra förslag som vi var överens om i utredningen. Men inte ens ett sådant förslag har vi sett. Trots det vet vi att kammaren 1997 tog ett beslut. Det gör att vård i livets slutskede ingår i prioriteringsgrupp 1 när vi ska prioritera. Vi vet att det saknas kunskap, och vi vet att det saknas forskning. Vi trodde att de verktyg som vi gav socialministern och regeringen skulle användas och föras ut i landet tyvärr inte! Inte heller lär jag få något svar om när vi får se en proposition. Men jag vill påtala att det är hög tid att ta tag i de här frågorna. Senast fick jag bevis på att det är en oerhört stor brist på kunskap ute i landet när det gäller vård i livets slutskede. De flesta av oss har någon i vår närhet som har vandrat denna smärtsamma väg. Men låt oss , fru talman min tid i varje fall här i talarstolen är snart slut säga: Låt oss tillsammans prioritera! Låt oss sätta fokus på de frågor som är allra viktigast för människor som inte kan tala för sig! Hur vi behandlar dem som inte själva kan tala för sig bevisar nämligen vårt samhälles civilstånd. 265 (): politik för ett hälsosamt tar sin utgångspunkt i individens egen kraft och förmåga till ansvarstagande samt i de sociala gemenskapernas betydelse för människors välbefinnande. Ett samhälle där vi har stora möjligheter att påverka vår livssituation och där en solidariskt finansierad välfärd ger trygghet har bästa förutsättningarna att vara ett hälsosamt samhälle. Människans egetansvar måste betonas, och samhället ska ge oss förutsättningar att ta det, ge människor makt över sin vardag. Hälso- och sjukvårdspolitiken ska i första hand vara förebyggande och hälsofrämjande och inte enbart bota i efterhand. Folkhälsobeslutet måste nu leda till konkret handling. Det är landsting, kommuner, föreningslivet och enskilda i samverkan som ska göra det! Vi i har kritiserat att folkvalda i och folk i föreningslivet inte tillräckligt involveras. Resultat kräver ju engagemang från många! är Nationella ledningsgruppen för folkhälsoarbetet utsedd med en minister som ordförande samt med statssekreterare, statliga myndighetschefer och landstings- och kommunförbundsrepresentanter. Men var finns folkrörelserna? Var finns föreningslivet? Var finns det civila samhället? Tyvärr får jag säga att det blev precis som vi sade. Det civila samhället, föreningslivet och engagemanget är en oundgänglig kraft i kampen för en bättre folkhälsa. Att till exempel få bukt med den mycket oroande ökningen av alkoholkonsumtionen inte minst bland våra ungdomar är något som inte löses av statliga centralbyråkrater som sammanträder i slutna rum. Larmrapporterna avlöser nu varandra om den ekonomiska situationen i landsting eller regioner och kommuner. Sjukvårdshuvudmännen redovisar en resursbrist . Kännbara besparingar och ofta centraliseringar liksom avgifts- och skattehöjningar aviseras. Statsministern pratar löst i termer av att landstingen kanske ska skrotas, för de klarar inte sin uppgift som om staten skulle vara en bättre huvudman! Tänk om statsministern i stället gav landsting eller regioner och kommuner förutsättningar att klara sina uppgifter! Vad vi behöver är ökad tillväxt och ökade skatteintäkter. Det får vi genom arbete och företagande. Vi behöver en politik som breddar skattebasen. Vi måste våga prioritera, precis som gjorde när vi flyttade försvarsmiljarderna till vården och omsorgen. Vi behöver nytänkande och strukturgrepp. En bättre samordning av IT kan spara miljarder åt sjukvården och förbättra service och vård. Läkemedelsåtgärder kan också spara miljarder, som vårdkvaliteten förbättras. En öppnare attityd till mångfald i driftsformer ökar valfriheten och stimulerar effektiviteten. Passiva försäkringspengar ska självfallet användas till att korta vårdköer och rehabilitera. Läkare och övrig vårdpersonal ska användas till att vårda och bota patienter, inte till att administrera för att nu ta några exempel. Ohälsan med mycket höga sjuktal och förtidspensioneringar som följd är fullständigt oacceptabelt för den enskildes skull och omöjliggör nödvändiga reformer. föreslår ett 15-punktsprogram för att förbättra människors hälsa ett program som bland annat innehåller en samordnad arbetslivförsäkring, en kraftfull finansiell samordning, en vård- och rehabiliteringsgaranti och tre extra rehabiliteringsmiljarder, varav är direkt riktade till psykiatrin. har också presenterat ett förslag till en sjuklönereform som borde ersätta den tredje sjuklöneveckan. Tusentals psykiskt sjuka och alkohol- och drogberoende lever i en oacceptabel materiell och psykisk misär och får inte den hjälp de behöver. anser att det behövs ytterligare satsningar på psykiatrin men också konkreta åtgärder mot hemlösheten, en sammanhållen elevhälsa och mobilisering mot ett tilltagande alkohol- och drogbruk. Och, fru talman, allt hänger ihop; vi har alla ett ansvar för att klara utmaningarna! 266 (): Ansvarig näringsminister svarade förra på en fråga att man inte ville konkurrensutsätta Apoteksbolaget av folkhälsoskäl. Regeringens synsätt har tydligen nu utvecklats ännu mer, till att värna folkhälsan genom att minska tillgängligheten för varor. Apotekens tillgänglighet begränsades då ca 100 apotek var stängda. Dessutom begränsade ca 200 apotek sina öppettider. blev det likadant med sommarstängda apotek och begränsningar i öppethållandet. kom det också signaler om en sämre lönsamhet med kommande personalreduceringar som följd. Detta föranledde mig att fråga socialminister om han avsåg att vidta åtgärder så att exempelvis receptfria läkemedel skulle kunna försäljas i dagligvaruhandeln, som sker i . Detta har nämligen visat sig öka tillgängligheten högst påtagligt. Svaret blev: Nej, jag avser inte att vidta några åtgärder för att bryta upp det existerande detaljhandelsmonopolet för läkemedel. Anledningen är att monopolet tjänat och fortsätter att tjäna oss väl. Jaha, om det nu är så att upplever att apoteksmonopolet fungerar och tjänar oss väl med sina stängda apotek, inskränkta öppettider och kommande personalreduceringar, då har vi en väldigt olika syn på hur hela befolkningen får en god tillgång till läkemedel. Hade socialminister varit här hade jag frågat honom: Hur kan svårigheter att kunna inhandla sin medicin vara bra? Hur tjänar detta oss bra? Nya och bättre läkemedel ger människor ett bättre liv och frigör resurser från sjukhusen, medan det statliga apoteksmonopolet ger en dålig tillgänglighet och höga priser. medger i svaret att det finns risker med monopolet: Kostnaderna kan bli höga och effektiviteten låg. Detta, herr talman, ingav mig vissa förhoppningar till insikt, men sedan läste jag vidare: Men så har det inte blivit i .