prot · GR0936 · 2003-11-26 00:00:00 — Hitintills har jag talat generellt om funktionshindrades rättigheter som mänskliga rättigheter. Jag vill nu lyfta fram några konkreta frågor ur betänkandet. Först vill jag säga att det är glädjande att vi i utskottet enats om ett uttalande angående personer i små och ovanliga handikappgrupper. lämnade till regeringen ett tillkännagivande som har att göra med en översyn av de funktionshindrades ekonomiska situation. Det är mycket angeläget att den nu aviserade undersökningen fullföljs och att regeringen återkommer. Enligt Kommittén Välfärdsboksluts delbetänkande Funktionshinder och välfärd har människor med funktionshinder större ekonomiska svårigheter än befolkningen i övrigt. Det verkar som om funktionshinder i sig medför ökade kostnader. I rapporten konstateras också att det kommunala stödet har minskat bland alla grupper av yngre och medelålders med funktionshinder. Vi antar också att kostnader för läkarvård, läkemedel, service samt mer indirekta kostnader påverkar funktionshindrades ekonomi negativt. Det är viktigt att funktionshindrades ekonomiska situation redovisas. I detta sammanhang kan jag inte låta bli att nämna att det finns skillnader bland grupper av funktionshindrade när vi talar om den ekonomiska situationen. Jag vill speciellt lyfta fram människor med utländsk bakgrund och funktionshinder. Enligt undersökningar är funktionshindrades förvärvsgrad betydligt lägre än bland dem som inte har funktionshinder, detta även med hänsyn taget till nedsättningar i arbetsförmåga. Jag vågar påstå att människor med funktionshinder och utländsk härkomst har ännu svårare att få arbete. Dessa människor känner sig dubbelt utsatta. Min förhoppning är att regeringen också undersöker närmare hur den ekonomiska situationen ser ut för människor med utländsk bakgrund och funktionshinder. har motionerat om att få till stånd en bred undersökning för att utreda våld som begås mot funktionshindrade kvinnor. Vi anser att det råder en stor tystnad kring våld och sexuella övergrepp mot funktionshindrade kvinnor. Frågan är i det närmaste tabubelagd. Det finns en norsk undersökning i vilken 22 funktionshindrade kvinnor har intervjuats om sina liv. Då har de berättat om sexövergrepp. Sex av kvinnorna hade varit utsatta för sexuella övergrepp och några för nästanvåldtäkter och otillbörlig beröring. Övergreppen utfördes av män som kvinnorna var beroende av. Våld mot kvinnor med funktionshinder måste synliggöras så att politiker, myndigheter, handikapprörelsen med flera ska kunna arbeta mot våldet. anser att en undersökning bör genomföras för att kartlägga våld och sexuella övergrepp mot funktionshindrade kvinnor. Huvudansvaret för en sådan undersökning bör läggas på ; representanter för handikapprörelsen, , kvinnojourerna och Rikskvinnocentrum vore självklara experter i en sådan utredning. Det finns sju motioner i betänkandet som tar upp frågor kring lex . Som bekant ger lex , § 71 a i socialtjänstlagen, personal som är verksam inom äldreomsorgen och arbetar med människor med olika funktionshinder skyldighet att anmäla allvarliga missförhållanden. Lagen om särskilt stöd, LSS, omfattas inte av lex . Det innebär att de som arbetar med de allra mest utsatta förståndshandikappade i gruppbostäder, korttidshem och daglig verksamhet inte har denna anmälningsplikt. Vissa kommuner tillämpar ändå lex för LSS-verksamhet. Det är bra. anser att lex borde föras in i LSS eller att § 71 a i socialtjänstlagen formuleras om. Regeringen säger att bestämmelsen om anmälningsplikt bereds . Vi anser att det är hög tid att lex också ska omfatta LSS-verksamhet. Vi kommer att bevaka frågan. Det är bra att uppföljningen av Nationella handlingsplanen för handikappolitiken Från patient till medborgare har gjorts och debatterats. är det viktigt att vi politiskt aktiva, myndigheter och organisationer, tar vårt ansvar och arbetar för att ska vara ett samhälle tillgängligt för alla och att handikappolitiken ska genomsyra alla samhällssektorer. Tiden går fort, och det finns mycket kvar att göra. 54 () replik: Jag blev lite nyfiken, och jag vill ha ett klarläggande av . sade i sitt anförande vackra ord om självbestämmande över sitt liv. Där är vi helt överens. Hur långt menar att hon kan gå? Menar att hon går på vår linje, det vill säga att låta pengarna gå direkt till de funktionshindrade och inte via kommunens stora säck med pengar? Det kallar jag att få makt över sitt liv. För att få verklig makt över sitt liv handlar det om att göra LSS till en statlig angelägenhet, så att de funktionshindrade slipper stå mellan två huvudmän. Kan tänka sig utreda möjligheten att återigen förstatliga LSS så att vi får en huvudman? Det skulle göra det mycket enklare för de funktionshindrade. 55 () replik: tar upp frågan om självbestämmande. Det är riktigt att jag tycker att det är viktigt för en människa att kunna bestämma över sitt liv. Men jag ser ingen koppling mellan självbestämmande och handikappengen, som förespråkar. försvarar den generella välfärden. De handikappade finns med som vilka medborgare som helst i kommunerna och i . Vi har ett välfärdssystem som ger stöd till personer som behöver stöd. 56 () replik: Här skulle vi behöva många minuter för att utveckla denna fråga. började med att säga att självbestämmandet för dessa personer är jätteviktigt. Jag frågade då om vi ska ge makten och självbestämmandet till dessa människor. Nej, svarade då . Hon anser att det är jätteviktigt med generella bidrag och stöd, det vill säga att pengarna skickas till kommunerna. Vad blir då kvar av de funktionshindrades självbestämmande och makt över sina liv? Jag väntar fortfarande på att ska förklara vad som menas med självbestämmande och makt för de funktionshindrade när hon säger att de är som vilka medborgare som helst. Men vi kan konstatera att det inte är så. De har vissa problem och hinder som vi ska försöka undanröja på deras väg till att bli som vilka medborgare som helst. Ge mig några förslag, , de behöver inte vara många, på hur vi ger makt och möjlighet för de funktionshindrade att kunna bli fullvärdiga medborgare. 57 () replik: Här skiljer sig våra ideologier åt. menar att köp av tjänster med hjälp av handikappeng ger självbestämmande. För är det viktigt att ha ett samhälle som garanterar att jag, oberoende av mitt funktionshinder eller oberoende av min ekonomiska situation, har garantier i samhället som ser till att jag också är deltagare i välfärdssystemet. 58 () replik: avslutade sitt anförande med att säga att mycket återstår att göra. Det var jag också inne på i mitt anförande. Jag berättade bland annat om att av alla statliga myndigheter inte ens har en handlingsplan för att göra lokaler, verksamheter och information tillgängliga. En av 14 så kallade sektorsmyndigheter har en egen handlingsplan. Jag citerade också , ordförande för , som sade i att efter beslutet om den nationella handlingsplanen återstår det mesta att göra. Om du ska vara mer precis i fråga om att mycket återstår att göra, vilken är din bedömning av vart vi är på väg vad gäller tillgänglighet, integration och normalisering till 2010? 59 () replik: Jag har också läst artikel. Det var intressant att läsa den. Jag blev också intresserad av vad frågade i sitt anförande om revidering av handlingsplan. Jag kände en viss uppgivenhet i anförande. Det känner inte jag. Jag tycker att det är viktigt att vi lyfter upp handikappfrågorna. Det har hänt mycket. Både och jag har en bakgrund i den kommunala verksamheten. Jag kan i alla fall berätta av mina erfarenheter att det har hänt otroligt mycket i min hemkommun när det gäller tillgänglighetsfrågor. Visst finns det mycket att göra. har vi haft , men vi ska inte ge upp handikappfrågorna bara för att året tar slut. Handikappfrågorna ska vi lyfta fram så länge att vi når upp till målen. Jag ger inte upp hoppet. Jag tror att vi kommer att nå målen till 2010. 60 () replik: Jag frågade vilken hennes bedömning var av nuläget. Hur mycket har vi gjort, och vilken trovärdighet finns för att vi har nått målen ? Det är gott och väl att vi inte känner uppgivenhet. Jag känner inte heller uppgivenhet, men man måste kritiskt granska vart vi är på väg. Har vi trovärdighet i det vi föreslår? Det är mycket trovärdighetskapital på spel för den majoritet som säger att vi ska nå ett antal mål 2010 när , ordförande för , starkt ifrågasätter att vi kommer att nå målen till 2010. När mycket trovärdighetskapital på detta sätt står på spel gäller det för en majoritet att välja att upprätthålla antingen ett sken av att vi når målen 2010 eller öppet och naket redovisar att vi av det eller det skälet måste prioritera, omändra, revidera och flytta fram målen. Kommer ni att välja eller kommer ni att upprätthålla ett sken av att allt nås till 2010 och att allt kommer att bli bra? Frågan är alltså: Vilket är ditt val efter din bedömning? Vad ska du välja, att upprätthålla ett sken av att ni kommer att ordna allting till 2010 eller att öppet redovisa att det blir de här bristerna och att ni var tvungna att göra den här revideringen? 61 () replik: Om jag ska välja mellan att upprätthålla ett sken och att öppet redovisa vilka mål vi kommer att nå till 2010 det kan jag inte göra. Men jag kan välja bort att upprätthålla ett sken det gör jag direkt. arbetar aktivt för att genomföra intentionerna i handikapplanen. Det är självklart att det finns kritik, och att den är befogad, för att vi inte har råd längre. Men det finns också goda krafter som arbetar för det. Jag tror att det är väldigt viktigt att flera sektorer i samhället, inte enbart sektorer som arbetar med handikappfrågor, lyfter upp till exempel handikapptillgänglighetsfrågor. Det är viktigt att kommunernas nämnder, kommunstyrelser och de myndigheter som inte arbetar med handikappfrågorna gör det. Det syns tydligt i den artikel som refererar till att myndigheter som inte har ansvar för handikappfrågorna ännu inte har tagit till sig tillgänglighetsfrågorna. Där drar jag paralleller med jämställdhetsfrågor och med barnfrågor. Det tar tid att få det här tänket. Men jag har inte gett upp hoppet. Det är inget sken upprätthåller, utan vi tror att det här är genomförbart. 62 (): Handikappade nonchaleras även jag har läst rubriken och artikeln i . Även jag har tagit del av ordföranden i Handikappförbundens synpunkter och reflexioner över senaste rapport. Även jag upprörs över de redovisningar som görs där, att av de statliga myndigheterna inte har någon handlingsplan för att göra lokaler, verksamhet och information tillgängliga för funktionshindrade statliga myndigheter som ytterst regeringen har möjlighet att påverka och styra. var tydlig: ska samhället vara tillgängligt för alla. Stora myndigheter med många besökare ska klara detta . Och dessutom var tydlig om att staten ska vara ett föredöme. Den oro som Handikappförbunden känner för myndigheternas passivitet är vi många som delar. Händer det inget snabbt är det skandal. Min fråga till , som får vara regeringens och riksdagsmajoritetens företrädare, är: Så här kan vi inte ha det vad ska vi göra? Vilka förslag lägger ni som majoritetsföreträdare fram för att vi inte ska stå i en skandalsituation 2005 i vissa delar och 2010 i andra delar? Det är ett krav att vi får ett besked i den här debatten. Människor med funktionshinder möter i varierande grad svårigheter vid sitt deltagande i samhällslivet. Dessa svårigheter kan reduceras genom att samhällets olika arenor anpassas efter funktionshindrades förutsättningar. Målet bör, enligt min och uppfattning, vara ett värdigt liv och ett fullgott medborgarskap åt alla samt ett samhälle som är tillgängligt för alla. Vi vill ytterligare i målbeskrivningen lyfta fram betydelsen av att individen har makten över sitt eget liv, vilket framgår av reservation nr 1. Vi vill från tillsammans med övriga borgerliga partier utreda ett system för individuellt utkrävbara sociala förmåner något av en svensk ADA-lagstiftning för att stärka den enskildes rättigheter. Här har vi enats i reservation nr 4. Människor med psykiskt eller dolt funktionshinder möts ofta med fördomar och har andra svårigheter som inte syns, men barriärerna kan vara lika stora som vid ett fysiskt funktionshinder. anser att regeringen ska ta fram en sammanhållen politik för människor med psykiska och dolda funktionshinder. Tyvärr har det kravet inte fått något gehör. vilket är upprörande framförs från funktionshindrade och anhöriga att det brister i bemötandet från myndighetsföreträdare. Tänk att det ska vara så svårt att leva efter bemöta andra som du själv vill bli bemött. Det krävs ytterligare insatser det är helt uppenbart! vill bland annat stärka förvaltningslagstiftningen. Vi anser att det behövs utbildnings- och attitydarbete inom myndigheterna i ännu större utsträckning. Vi ser värdet av samråd med handikapporganisationernas företrädare. Det behövs även enligt vår uppfattning lagåtgärder och andra åtgärder mot diskriminering. Vad skulle ni politiker tycka om ni själva inte kunde gå på toa på grund av att larm saknas? Hur kul är det att ha morsan med på disko? Ska vi behöva vänta på punktskriftsboken? Det är tre frågor från den mycket viktiga hearing som socialutskottet hade . Det var avslöjande frågor som ställdes från ungdomarna och som etsades fast hos mig. om barnens rättigheter och huvudprinciperna i LSS att få växa upp i hemmet, att hela familjen ska leva normalt, att förebygga och minska följderna av funktionshinder så långt det på något vis går måste leda till handling. Önskemål om och behov av skräddarsydda skollösningar kan dock vara rätt för till exempel elever med svåra funktionshinder. De statliga specialskolorna och bör därför även ha en viktig uppgift. Föräldrar till funktionshindrade barn och unga måste ges ökat stöd, avlastning/avlösning samt bättre ekonomisk kompensation än för de merkostnader funktionshindret medför. har beställt de här förslagen beträffande merkostnader för funktionshindrade och anhöriga. Men vi har inte fått några förslag. Det besked vi har fått är att SCB:s statistik ska kompletteras. Jag och säger: Låt oss börja med föräldrarna! Låt oss börja med barnen och de unga! Det kravet återfinns i reservation 34. För övrigt anser jag att vi ska ha råd till larm på toa, att man ska kunna åka färdtjänst till diskot och att vi ska ha råd med hjälpmedel och pedagogiskt material och att det ska kunna erhållas inom rimlig tid. För att sätta press på att hjälpmedel och för övrigt vårdinsatser ska erhållas i rimlig tid föreslår de fyra borgerliga partierna, även här gemensamt, en hjälpmedelsgaranti och en vårdgaranti. Assistansreformen har inneburit ökat självbestämmande och verklig livskvalitet för många människor det är ingen tvekan om det samt en större trygghet och framför allt avlastning för anhöriga. Vi vill värna och utveckla reformen. Det är bra med den parlamentariska översynen. Av reservation 36 framgår att vi vill att utredningen även ska utreda ett statligt kostnadsansvar. Dagens system är sårbart framför allt i mindre kommuner. Kommunerna kan i praktiken inte påverka besluten, inte heller finansieringsansvaret. Assistansreformen står och faller med tillgången på bra personliga assistenter. Och här har vi förslag från . Det är förslag som skulle underlätta rekryteringen av personliga assistenter, förslag som har debatterats i den här kammaren för inte så länge sedan, förslag som man har aviserat ska komma om åtgärder, men de lyser med sin frånvaro. Här kommer min andra, direkta, fråga till : När ser vi konkreta förslag för att underlätta rekrytering av personliga assistenter? De konkreta förslagen finns hos . , herr talman, vill jag säga att vi från tycker att det är jätteviktigt att vi får en annan tingens ordning när det gäller sysselsättning för psykiskt funktionshindrade. Vi anser att personkrets 3 även ska ha tillgång till daglig verksamhet. Jag yrkar bifall till reservationerna 1 och 36 men står självfallet bakom övriga reservationer där förekommer. 63 (): Ärade kamrater och åhörare, som går just nu! Det är, som sagt, det europeiska . Jag håller med om att det vore bra om vi hade fler sådana år, ända tills vi har nått dit vi ska. Det här håller kanske också på att bli ett tomtebloss, som jag brukar säga när jag pratar om barn och ungdomar. Det är som man bara pratar om det här. Sedan är det bortglömt dagen därpå. Det får inte bli så. Det finns en stor oro och rädsla bland handikapporganisationer . Det är rädsla för neddragningar. Man hör om listor på sjukhus. Man ska prioritera vissa sjukdomar och operationer och sortera bort annat. Då är det många funktionshindrade som tänker: Oj, ska de sortera bort mig också. Jag hör också viskningar om LSS: Vad ska vi göra med LSS? Det blir så dyrt. Det här har vi inte råd med. Vi behöver verkligen göra saker så att vi minskar den här oron och visar att vi menar allvar med vår politik. skrev en motion om den nationella handlingsplanen för handikappolitik. Det betydde inte att vi inte tyckte att planen var bra. Den var i varje fall inte direkt dålig. Den var ett steg på vägen, men vi ville visa brister och att vi hade andra förslag som skulle kunna vara till hjälp. Jag har också skrivit en motion med anledning av skrivelsen. Det brukar sägas att man inte ska göra det, för skrivelser är bara en berättelse om vad regeringen har gjort och vill göra. Men jag menar att berättelsen till en viss del var en skönmålning. Det saknades många konreta förslag. Därför valde jag att skriva en motion. Massor av utredningar är på gång, ibland sådana som gillar. Men allt sådant tar tid, . händer det saker. I motionen gav jag exempel på den ligger i där jag kommer ifrån. Den hänger mer eller mindre på gärdsgården. Det är en väldigt fin folkhögskola som utbildar teckenspråkslärare och teckenspråkstolkar. De vet inte riktigt hur de får vara kvar. De har en uppbyggd IT-, radio- och TV-verksamhet. Om man ska skära ned på sådant är det väldigt allvarligt och kortsiktigt. Jag gav också exempel som jag hade fått från IFA, intressegruppen för assistentberättigade. De menade att det, när man pratar om ökade möjligheter till assistans, ibland betyder precis tvärtom, att det är minskade möjligheter. vill jag framhålla barn och unga, som sig bör, och levnadsvillkor för olika grupper av barn och unga. Funktionshinder bland barn och unga ökar utsattheten, och besparingar och indragningar ökar klyftorna. Min mening, som jag har upprepat , är att en barnbilaga till budgetarna skulle kunna råda bot på det här. Då ser man väldigt tydligt vad varje besparing och åtgärd på alla områden betyder just för barn. hade jag en interpellationsdebatt med barn- och familjeministern, som glädjande nog sade att vi skulle få barnbilaga 2004. Jag tog fasta på det och vill verkligen kolla upp att det kommer att bli så. Många föräldrar upplever att de får strida sig blodiga för att få de rättigheter som deras barn har enligt lagen. sade redan i välfärdsbokslutet att människor alltmer hade tappat orken att slåss för sina och barnens rättigheter. Beträffande vårdnadsbidrag har jag ett litet förslag. Om man får ett barn som är funktionshindrat eller som blir det får man en chock. Man får massor av papper som man ska fylla i. Man kanske inte ens vet att man kan söka vårdnadsbidrag, och börjar man ana det blir det väldigt krångligt. Jag föreslår att det ska finnas något slags standarddiagnos, så att det blir lätt. Man får då ett vårdnadsbidrag, och man får viss ersättning. Sedan, när man har hämtat sig lite, kan man kanske ha ytterligare samtal med och fylla i mer papper så att det blir rätt. Då drabbas man inte av den här jättekrångliga labyrinten, som någon pratade om, redan från början. var jag med om något spännande. Då var det nämligen tillgänglighetsmarsch här i . Alla funktionshindrades organisationer var med. Vi tog upp halva bredd, och vi gick från runt och till . Det var en upplevelse, måste jag säga. Den förstärktes av att det hällregnade, inte riktigt men av och till. Alla ropade så här: Vad vill vi ha? Det var en upplevelse att känna att vi gick där och att alla bilar och bussar fick stanna. Alla fick stanna utom de handikappade som fick gå mitt i gatan. Jag tror att det var det som gjorde att de orkade, trots regnet och blötan. Den här promenaden var alltså , och det var ett jättelångt tåg. Det finns en diskrimineringskommitté som jobbar med det här. Det behövs diskrimineringslagar. Vi måste förmodligen komma därhän, och det måste också komma till sanktioner för att vi ska kunna nå målet. Jag tror inte att vi gör det till 2010 men kanske . Unga rörelsehindrade var glada ett litet tag över att de inte skulle behöva beställa färdtjänst i förväg utan taxi som alla andra. Men glädjen blev kort därför att skulle man höja priset, och så har man hotat med att synskadade inte skulle få ha med sig ledsagare i bilen. Men i utredningen om färdtjänsten sägs det nu att de får det. Det är bra. Men finns inte tillgängligheten är det diskriminering. Jag kan passa på att påminna om att vi inte kan ha någon riksdagsledamot som sitter i rullstol, för då kan vi inte vara här i kammaren. Det är väldigt allvarligt att vi har en sådan diskriminering till och med i . Jag har en reservation, 11, som handlar om hela resan det är punkt 12 i betänkandet. Namnet talar om vad det handlar om. Det handlar om att man ska kunna resa eller ta sig fram hela vägen. Jag tycker att man har glömt lite grann. Visserligen har kommunikationen blivit bättre, och vissa tågvagnar kan man åka med. Man kan få hjälp med rullstol på bussar, och bussarna kan sänkas och höjas. Det är jag väldigt glad för. Men man glömmer bort att det hänger ihop med andra funktioner. Jag träffade en flicka. var det så krångligt och besvärligt för henne, speciellt om vädret var dåligt, att hon inte kunde ta sig till skolan. Är man borta från skolan för kanske man till slut inte får fortsätta, och man mister bidrag och så vidare. Det ena hänger ihop med det andra. Apropå helhet och hur saker och ting hänger ihop har jag träffat en rörelsehindrad flicka. Hon har ett vanligt jobb och assistent. Hon vill så gärna ha lite förbättring av sin bostad. Då kan jag ha mycket mindre assistans, säger hon. Jag kanske inte behöver assistent alls. Hon får svaret från kommunen: Det är bättre att du har assistent. Vi gör inget åt bostaden. Jag menar att man behöver se helheten mera, vara lite mer flexibel och lyssna på den funktionshindrade. När det gäller tillgänglighet har jag råkat på ett bra arbete i . Där har jobbat hårt med att få parkeringsplatserna att användas endast av dem som ska ha parkeringsplatser för funktionshindrade. Det har inte hjälpt med små papper, lappar, foldrar eller reklam. Man har gått runt och pratat med bilägarna som står på parkeringsplatserna. Man har pratat med kommunfolk, poliser och alla. Med dialog har man fått bort alla som obehörigt står på sådana platser. Man har också jobbat mycket med att få bort stora, breda och höga skyltar som står utanför affärerna och som de synskadade går på. Man behöver inte sätta ut dem så långt ut i trottoaren. Man behöver inte heller ha brinnande marschaller ute på trottoarerna. Med en mängd sådana saker har man visat att samtal hjälper, att det hjälper med att aktivt föra dialog. Tillgänglighet och bemötande handlar det om. Det var fler än jag som var med på mötet med trafik- och polioskadade här i . Fyra satt i rullstol. En person berättade att det inte var alldeles roligt att komma hit till . De blev bemötta med orden: Oj, var ni så många som hade rullstol! Det skulle vi ha fått veta från början. Fyra personer är väl inte så himla många? Vi har väldigt mycket att lära. Det behövs kunskaper och inlevelse. Kanske vi alla som jobbar med de här sakerna skulle behöva träna och få vara i den här situationen, inte eller utan kanske mycket längre. Det kanske är det som behövs. Jag talade lite kort om labyrinter. Någon annan talade också om det. På möte i Handikappforum berättade en man i rullstol att han behövde en ny rullstol. Hans gamla var väldigt sliten, gick tungt och tokigt.