prot · GQ09117 · 2003-06-05 00:00:00 — Därvågar regeringen inte gå så långt som kommitténföreslår.I fråga om dödsfallsutredningar har kommitténnoga gått igenom ett jättedigert material, och reger-ingen och Socialdemokraterna har haft mer än ett årpå sig att gå igenom remisser men man orkar intelängre än att låta utreda detta på nytt. Regeringen harinte ens låtit sätta i gång en försöksverksamhet utanhar överlåtit åt någon annan att titta och åter kommaigen.Detta är inte tillfyllest. Detta är inte att våga skär-pa skyddet för barnen.I går kväll diskuterade vi här i kammaren till över11 propositionen Ytterligare åtgärder för att motver-ka våld i nära relationer. Att den debatten var i gåroch den här debatten är är ett tydligt exempel påatt regeringen inte har en helhetssyn i denna fråga.Om man hade haft det hade man lagt samman propo-sitionerna för att stärka situationen för både familjeroch barn. Vid våld i nära relationer är i de allra flestafallen barn med.Vi diskuterade länge och väl i går ett förslag frånregeringen, och som vi i oppositionen har krävt imånga år, att kunna utfärda besöksförbud i det egnahemmet. Det är jättebra, men regeringen har intetänkt igenom frågan. Regeringen ger en massa öpp-ningar som kan visa sig vara fällor. Det gäller framförallt att vederbörande som får besöksförbud inte blirfråntagen nycklarna. Den som har besöksförbud kankomma och gå som han gitter - det är ofta en man.Det finns en stor brist i det lagförslaget. Vi pratar om barn. Regeringen har inte tagit in barnper-spektivet i detta förslag till besöksförbud i det egnahemmet. Vi från oppositionens sida kräver att vifaktiskt i lagstiftningen ska skriva in att om det finnsbarn är det ett starkt skäl att införa besöksförbud.Christian Diesen är en duktig professor i rättsve-tenskap. Det är säkert inte rätt uttryck, men ni vetvem jag menar. Han har ställt frågan om barnen kanfå rätt i dagens rättssystem. Han ger svaret: Nej, detkan de tyvärr inte. Vi måste ändra på detta. Tyvärrger inte regeringens proposition och det här betän-kandet något annat svar än nej. Det blir ingen skill-nad. Jag ska ta upp några exempel.Utsatta barn har fortfarande ett stort ansvar ibrottmålsprocessen, och det är ett ansvar de inte kanta. Vi vet att , kanske färre, av antaletanmälningar av övergrepp mot barn går vidare tillåtal. av anmälningarna läggs ned. Det är inteacceptabelt i en rättsstat. Vi vet att de polisutredning-arna är de allra svåraste att utföra inom polisen. Trotsdet låter inte regeringen sända ut en stark signal omatt man inom varje polismyndighet ska inrätta såkallade familjevåldsenheter för att stärka skyddet förbarnen och stärka skyddet för utsatta kvinnor.Justitieminister stod sent i gårkväll i kammaren och talade om hur bra det var inomen polismyndighet. Vad han inte sade var att det är enpolismyndighet där det finns en familjevåldsenhet. Ja,där fungerar det, och därför är det viktigt att allapolismyndigheter får sådana enheter.I betänkandet tas frågan om målsägande i familje-våldsfall upp. Regeringen vågar inte ens titta närmarepå frågan. Man tycker bara att det är dumt att barnenfaktiskt ska bli uppmärksammade i familjevåldssitua-tioner och få en egen status juridiskt sett. Det är ynk-ligt.Jag ska också ta upp domstolarnas behandling avbarn. Där har vi krävt att man ska se över hur barnenbehandlas i domstolarna. Barnmisshandelskommitténgjorde inte detta. Jag satt också i kommittén. att vi skulle gå till regeringen och begäratilläggsdirektiv. har regeringen tillsatt envårdnadsutredning som ska titta över hur barnenbehandlas i vårdnadsprocesser i domstolarna. Men fortfarande vet vi inte hur barnen behandlasi brottmålsprocesser. Jag behöver inte nämna alla defall som har upprört folkopinionen de senaste veckor-na om hur domstolarna dömer. Borde det inte varadags, statsrådet , att påbörja en översyn avhur barn behandlas i domstolarna?Jag har ett exempel. ECPAT bjöd för sedantill en jättestor internationell kongress. ECPAT bjödin 101 domare för att diskutera sexuella övergrepp påbarn och sexhandel. Hur många kom? Dethär visar att denna fråga måste ses över.Jag ska sluta här, herr talman, men det här är enfråga som engagerar! Barns ansvar för att stärka detegna skyddet är alldeles för stort i dagens samhälle.De kan inte ta det ansvaret. Vi måste göra mer för attstärka skyddet för barnen.Anf. 36 Statsrådet () replik:Herr talman! diskuterade i går kvällmed justitieministern en lång rad av de frågor somCecilia tar upp. Jag ska inte gå in i denrena justitiedebatten. Men jag vill peka på en sak somjag inte hann med i mitt inledningsanförande, nämli-gen att när vi går fram med straffskärpningsgrundensäger vi att domstolarna ska se strängare på dessa fallän tidigare. Det är en tydlig signal både från regering-ens sida och från när ställer sigbakom förslaget. Det är en tydlig signal till domsto-larna att domstolarna ska se strängare på dessa fall.Det här får en del sidoeffekter. En sådan sidoef-fekt är fall där barnet i sig inte är utsatt för våldet mendär barnet bevittnar våld i hemmet - i allmänhet attmannen slår kvinnan. Också i det fallet är straff-skärpningsgrunden tillämplig. Det perspektivet harinte riktigt hunnit komma fram i debatten. Dessutomhar justitieutskottet gjort ett förtydligande i sin inlagatill socialutskottet, nämligen att kretsen kan varavidare än så. Det är inte bara fråga om när mannenslår kvinnan inför barnets ögon utan också när man-nen slår grannen - en tredje person är inblandad. Dåkan straffskärpningsgrunden också vara tillämplig.Hela syftet med straffskärpningsgrunden är justatt domstolarna ska se strängare på detta än de hargjort tidigare. Sedan håller jag med när hon påpekar att det förmodligen behövsmycket mer utbildning och arbete inom domstolsvä-sendet, åklagarväsendet, när det gäller de här frågornaoch när det gäller barnperspektivet i rättsväsendet.Men jag vill nog ändå överlåta huvuddelen av dendebatten till justitieministern.Anf. 37 ()replik:Herr talman! Jag håller inte med statsrådet över huvud taget. Jag hade önskat att vi hadediskuterat de här frågorna i går sammanhållet och inteatt det blir barn och nära relationer iannat sammanhang. Det var ju det jag sade i mittanförande, att det inte blir en helhet. Regeringen harinte det helhetsperspektiv som faktiskt krävs i det häreftersom man lägger en sak som man diskuterar isocialutskottet och lägger en annan del i justitieut-skottet. har ju yttrat sig över denproposition som vi diskuterar.Hårdare straff, säger statsrådet. talar om skärpta straff. Ja, vi har krävt skärptastraff. Den straffskärpningsgrund som ligger påförslag kommer, säger alla initierade, inte att göranågonting till. Vad som behövs är en skarpare signaleftersom det redan finns straffskärpningsgrunder irättegångsbalken som säger precis samma sak.Det här kommer inte att förbättra.Om och statsrådet menadeallvar, herr talman, skulle man höja minimistraffet förgrov misshandel från ett till . För om det ärnågonting som domare gör är det att läsa lagboken.Om vi skriver in att det ska vara höjda minimistraff,då efterlever man det. Det vill dock inte statsrådetJohansson - eller justitieministern för den delen.Skulle kunna svara på frågan omdet här med översyn i brottmålsprocesser? Haltar detinte lite att regeringen gärna ser över vårdnadsproces-sen i domstol men inte brottmålsprocessen?Anf. 38 Statsrådet () replik:Herr talman! är det inte regeringen som be-stämmer debattordning, när riksdagenväljer att lägga sina debatter. Vi kommer hit för attförsvara våra propositioner och också delta i debatten.Justitieministern var här i går. Jag är här . Detskulle vara förmätet av oss att ta något ansvar när detgäller hur debattordningen blir, vilka dagar och så.Det kan vi inte. Det är inte vår roll att göra det.Sedan tror jag faktiskt att un-derskattar betydelse. När nuställer sig bakom straffskärpningsgrunden, där riks-dagen ger en väldigt tydlig signal om att den anser attdomstolarna ska se strängt på den här typen av brott,är det självklart så att det också kommer att få ge-nomslag när det gäller domstolarnas straffmätning.Det är ju faktiskt som är lagstiftare i vårtland.Cecilia säger att vi inte skulle ha gåttden här vägen. Vi skulle ha gått en annan väg i stället,via minimistraff. Det kan man naturligtvis diskutera,vilka vägar man skulle ha gått. Det här är den vägsom både vi och, får jag efter rådfrågning också säga,Lagrådet har sett som den mest lämpliga ur juridisksynvinkel. Därför är det också den vi väljer att gåfram med.Jag tycker att man ska vara tydlig i att när välriksdagen fattar det här beslutet kommer det att havikt. Om man, som , uttalar sig omatt det här inte har någon som helst betydelse under-gräver man faktiskt de riksdagsbeslut som fattas i denhär kammaren. Det tycker jag inte är bra - särskiltinte i en sådan här fråga.Sammantaget tror jag att när vi nu genomför dettaär det en väldigt tydlig markering av att landets riks-dag och regering ställer sig bakom en ordning där vitotalt sett lyfter fram vikten av de här brotten och attvi inte tolererar och accepterar den här typen av våldinom familjen. Det är en väldigt viktig signal attskicka om nolltolerans i fråga om våld mot barn.Anf. 39 ()replik:Herr talman! Nej, tack och lov är det inte så attregeringen bestämmer debattordningen i kammaren,även om man kanske skulle vilja det. Men regeringenlägger faktiskt fram propositioner. Det är beroende påhur man lägger fram propositioner som dessa sedankommer att behandlas i . Om man läggerihop en massa saker och lägger två ärenden som hörihop i olika propositioner, då blir det på detta sätt. Ioch för sig hade vi från kammarens sida kunnat hasammansatta utskott. Det hade varit jättebra, tyckerjag. Då hade både statsrådet och statsrådetBodström kunnat vara här i kammaren - eller . Så det håller inte riktigt.Men till frågorna, som är så viktiga för barnen.Det handlar om straffskärpningsgrunden, och detgäller också barn som bevittnar våld, säger statsrådet.Men det är ju inte så. Vi vet ju av forskningen att deinte bevittnar våldet. De är i våldets centrum. Deförsöker dra den ena från den andra. De försökerstoppa, försöker mildra. Det är en direkt inblandning.Det är därför vi säger att barnet är en målsägande ijuridisk mening, och bör så vara, när det är våld ifamiljen mellan två makar. Varför vill inte regeringenoch Socialdemokraterna uppgradera barnets roll ifamiljevåldssituationen?Sedan var det en annan fråga som gäller döds-fallsutredningar. Statsrådet tog upp att han hade fåttinspiration från . Men i har man dödsor-saksutredningar och dödsfallsutredningar. Flera re-missinstanser har faktiskt sagt att det måste till rätts-medicinsk expertis, och mörkertalet bland oklaradödsfall är väldigt stort när det gäller dödsfall pågrund av dödligt våld. Varför vill man inte ta medrättsmedicinsk expertis?Anf. 40 TALMANNEN:Jag vill göra den kommentaren att det faktiskt ärtill talmannen som sådana här önskemål om debatt-ordning ska riktas. Det är jag som är ansvarig för attsätta upp ärenden på föredragningslistan. Det är ut-skotten hjärtligt välkomna att komma med förslagom.Anf. 41 ():Herr talman! Jag blev väldigt glad när statsrådetMorgan började sitt anförande medatt säga att barn har rätt till kärlek och trygghet oav-sett ursprung. Det håller jag med om. Men det gällerinte alla barn i vårt land. De asylsökande barnen,både de som kommer tillsammans med sina föräldraroch de som kommer ensamma, utan någon vuxenmed sig, har inte den rätten.De här barnen är verkligen utsatta. Det är barnsom bär med sig traumatiska upplevelser som de intefår tillräcklig möjlighet att bearbeta. I asylprocessenska hänsyn tas till barnets bästa enligt portalparagra-fen i utlänningslagen. har också skrivit underbarnkonventionen, som många andra har pratat om idag.Rädda Barnen har tagit fram en rapport somhandlar om barns egna asylskäl. Där framkommer attdet finns stora brister när det gäller att höra barnenoch ta hänsyn till deras skäl. Det är bra att satsat på utbildning förpersonal som ska höra barn och att personalen fåttkunskap om . Det sägs i alla fall så,och det var på tiden.Tyvärr finns det många barn som har varit iSverige . Således har deras ärenden intehandlagts med denna nya insikt. Många barn som mårdåligt på grund av de upplevelser de har haft tidigaremår ännu sämre efter att familjen nåtts av ett avvis-ningsbeslut. Många mår så dåligt att de har tvingatssöka upp psykiatrisk vård.Att barn som mår så dåligt ska tvingas lämna lan-det till en osäker framtid stämmer inte alls överensmed att ta hänsyn till barnets bästa. Det är inte hellerbarnets bästa att avvisa trillingartill en osäker framtid. Visst är det bra att en översynav utlänningslagen har påbörjats genom en parla-mentarisk utredning. Förhoppningsvis kan vi i fram-tiden få en bättre asylprocess där barnens bästa ocksåsätts i främsta rummet.Men något måste göras nu för de barn som finns ivårt land . De hjälps inte av att man i betänkan-det gör hänvisningar till att det är utredningar som ärpå gång. De måste också få den rätt till kärlek ochtrygghet som statsrådet talade om.Herr talman! En grupp som är särskilt utsatt är deensamkommande flyktingbarnen. Dessa barn behöverextra stöd och tillsyn. Tyvärr har regeringen hittillsinte klarat av att reda ut vem som ska ta ansvaret föratt ta emot dem och se till att de får ett värdigt motta-gande. Det har gått ochMigrationsverket lade fram ett förslag om hur motta-gande av de asylsökande barnen skulle gå till. Detgick ut på att man skulle koncentrera mottagandet till15 kommuner för att man skulle kunna skaffa sigspecialkompetens för att kunna ta emot de här barneni de kommunerna.Kommunförbundet andra myn-digheter och experter tyckte att förslaget var bra. Detvar med barnets bästa i fokus. Enligt uppgift pågickdiskussioner mellan ochMigrationsverket om hur kostnaderna skulle fördelas.Och enligt uppgift som jag har fått från Kommunför-bundet lämnades ett förslag på en uppskattad kostnad,men fick inget svar förrän statsrå-det talade om i radio att det var fördyrt, och några regelrätta förhandlingar hade inteförekommit.Men ska tillsätta en interde-partemental utredning med företrädare för Justitiede-partementet, , och . Regeringen skaalltså utreda utredningen.Tidsplanen för arbetet är att arbetet ska bedrivasmed inriktning mot ett ikraftträdande den 1 januari2005, alltså om . Det har redan gåttett år sedan man kom med förslaget om hur manskulle ta hand om de ensamkommande flyktingbar-nen, så jag anser inte att det som man säger i det härbetänkandet gäller, att socialutskottet förutsätter attregeringen återkommer enligtriksdagens tidigare beslut om ansvar för de ensam-kommande barnen.Herr talman! Det är häpnadsväckande att det fårgå till på det här sättet. Det gäller unga människorsom är oerhört utsatta. Förmodligen har de ocksåstarka skäl till att vara här. Vem här inne skulleskicka i väg sin dotter eller son till ett främmandeland utan att det verkligen fanns skäl? De har varitmed om saker som barn inte borde få vara med om.Då är det vår skyldighet att se till att de får ett värdigtmottagande.Dessutom sade statsrådet i en in-terpellationsdebatt att det inte skullegälla 15 kommuner utan alla kommuner. ställde sig mycket frågande till detta när jagpratade med dem. Anledningen till att det skulle vara15 kommuner var att de kommunerna verkligenskulle kunna skaffa sig den kompetens som behövsför att ta hand om de här utsatta barnen. Man är ocksåfrågande inför det förslag om ersättning för utred-ningskostnader som regeringen har och som det ocksåhänvisas till i det här betänkandet.Jag måste väl säga i ärlighetens namn att en ut-redning om god man för ensamkommande flykting-barn har presenterats, men i övrigt har myck-et lite hänt på för att förbättra situationenför ensamkommande flyktingbarn. Man skulle kunnasäga att man är tillbaka på ruta noll. Och det är be-kymmersamt att ett förslag som berörda parter varöverens om skulle kunna fungera inte genomförs utanbara grävs ned i en ytterligare utredning på Reger-ingskansliet.Herr talman! Asylsökande barn, antingen de harkommit hit ensamma eller tillsammans med sinaföräldrar, är oerhört utsatta. Det är dags att Sverigebörjar leva upp till . Det kan intebara hålla på att utredas och utredas. Vi måste börjata hänsyn till alla barn som far illa, oavsett varde kommer ifrån.Vart har de vackra orden om barnets bästa tagitvägen när vi avvisar fyramånaders trillingar tillsam-mans med två syskon till ett land som föräldrarna inteens har satt sin fot i? Vart tar de vackra orden vägennär vi gräver ned ett bra förslag om hur ensamkom-mande flyktingbarn ska kunna tas emot i en ny utred-ning som tar ? Vart harde vackra orden tagit vägen när lilla , som variti , kanske inte får börja iden svenska klass som hon så längtansfullt poängteratatt hon skulle börja i ?Jag vill rikta en liten uppmaning till statsrådetMorgan att läsa upp de här raderna ävenför sina kamrater i regeringen om att alla barn har rätttill kärlek och trygghet, oavsett var de kommer ifrån.Anf. 42 ():Herr talman! Jag tänker koncentrera mitt anföran-de på anmälningsskyldigheten och lyfta fram aspektersom inte riktigt kommer fram i betänkandet. Jag tardå ett avstamp i verkligheten.I har många barn bättre levnadsvill-kor och en bättre fysisk hälsa än barn i många andraländer. Men finns också många barn som befin-ner sig i utsatta situationer. Det är barn till missbruka-re, till psykiskt sjuka och till föräldrar med bristandeförmåga. Det är barn som utsätts för misshandel ochsexuella övergrepp, barn som bevittnar våld i hemmeteller befinner sig i vårdnadstvister. Det är övergivnabarn, barn som inte får sina grundläggande behovtillgodosedda när det gäller mat, kläder, sömn, regler,normer och omsorg. Vi får heller inte glömma dekanske mest utsatta, asylbarnen. Om vi räknar ihop dehär ser vi att dessa barn är ganska många.Av betänkandet framgår det bland annat att an-mälningsskyldigheten i socialtjänstlagen ska förstär-kas. Det görs hänvisningar i annan lagstiftning omden här skyldigheten, och det blir krav på samarbete.Allt det här är alldeles utmärkt, men om barn som farilla ska få det stöd som de behöver är det tillämpning-en av lagen och det praktiska arbetet som är avgöran-de och inte välformulerade lagtexter.Jag har själv arbetat inom som soci-alsekreterare och socialkonsulent . Minerfarenhet är att personal som arbetar med barn aldrighar fullgjort anmälningsskyldigheten i den utsträck-ning som lagstiftaren har ansett och avsett. Så har detvarit . Vi har också sett studier på senaretid som visar detta.Det finns flera orsaker till att personal som arbetarmed barn inte gör anmälan till . Det ärfortfarande ett stort steg för många att ta kontakt medsocialtjänsten. betraktas fortfarande,efter , som en repressiv och stämplandemyndighet.Rädsla hos personal är en annan orsak som jag villlyfta fram. Det är rädsla för obehag, våld och trakas-serier från berörda familjer. Det är rädsla för att manhar för lite på fötterna, att man har sett och hört fel.Det är rädsla för att föräldrarna till exempel ska tabarnet från dagis, så att barnet blir ännu mer oskyd-dat. Även socialsekreterarna kan känna rädsla i kon-takten med vissa familjer, och det i sig är också etthinder för att ge barn stöd.Personal inom olika verksamheter är ofta kritiskatill att de inte får veta vad som händer när en anmälanhar gjorts. De ser inget resultat och får ingen feed-back på grund av rådande sekretessbestämmelser.En del personal har också egna problem i familjeneller i föräldraskapet som väcker ångest. Man kansketänker: Ska jag anmäla som har problem själv? Detfinns inga perfekta föräldrar och familjer, som jag serdet. Personal inom skola, socialtjänst och andra verk-samheter har ibland också svåra problem.Ytterligare en förklaring till att barn som far illainte får erforderlig hjälp är kunskapsbrist, bristanderutiner, revirtänkande, samarbetssvårigheter och bristpå respekt för varandras olika kompetens. I hela mittyrkesverksamma liv har det pratats om samverkan.Denna tycks dock aldrig komma till skott mer än iundantagsfall.Själva ordet anmälan är avskräckande. Jag tyckeratt begreppet huvudsakligen ska användas i ärendensom rör reella brott mot barn som misshandel, sexu-ella övergrepp och könsstympning. I andra fall kandet vara mer konstruktivt om tillsam-mans med andra verksamheter hittar former för sam-verkan där föräldrarna är delaktiga och känner tillit.Samtycke bryter ju också sekretessen.Socialtjänsten bör också få verktyg att faktisktkunna hjälpa barn som behöver stöd. får barningen hjälp om föräldrarna inte vill samarbeta ellerom LVU inte är tillämplig. Det innebär, precis somkritikerna säger, att en anmälan inte leder till någon-ting. När inleder en utredning och villtala enskilt med ett barn måste föräldrarna vidtalas.Barnkonventionen och socialtjänstlagen säger att barnhar rätt att komma till tals. I har vi en mycketstark föräldrarätt som sätter hinder i vägen när detgäller utredande och när det gäller insatser i familjerför att täcka barns behov.Herr talman! vill jag säga att om vi menarallvar med och allt tal om barnsbästa räcker det inte med förändringar i lagtexten. Vimåste analysera anmälningsskyldigheten och varförden aldrig har fungerat. Socionomutbildningens kva-litet måste höjas för att socialarbetarna ska kunnaklara det svåraste av arbeten: att hjälpa utsatta barn.Vi måste se över sekretessbestämmelserna så atttystnaden inte medför att barn inte får hjälp. Attity-derna till måste en gång för alla föränd-ras, liksom metoder och förhållningssätt i det praktis-ka arbetet. Om så inte sker konstaterar jag: Det finnsutsatta barn, men vem bryr sig? Eller som vi säger iTimrå som jag kommer ifrån: Det är mycket prat ochlite hockey.Jag ställer mig bakom detta betänkande i huvud-sak, liksom reservationer.Anf. 43 ():Herr talman! Barn är inget bihang till vuxenvärl-den. De utgör ungefär en femtedel av vår befolkningoch är vår framtid. Vi vuxna har ett särskilt ansvargentemot barnen eftersom de inte kan tala för sigsjälva och göra sina röster hörda i vuxenvärlden. Deförslag till ändringar som leder till ett förstärkt barn-perspektiv i lagstiftningen är efterlängtade, men detfinns mer att kämpa för.Jag vill till betänkandedebatten tillföra de svårig-heter som uppkommer i situationer då barn utsätts förbrottsliga handlingar. Barn är en grupp brottsoffermed särskilda behov. Rättssystemet är i grundenanpassat till vuxna, och barn far illa irättsliga utredningar och förhandlingar.Som sagts läggs utredningar där barn äroffer alltför ofta ned. Detta beror till stor del på be-vismässiga svårigheter. Barn har inte vuxnas kom-munikationsförmåga. Det är dock inte bara att ryckapå axlarna och säga jaha. Vi vuxna är skyldiga att läraoss tolka barnens språk och försöka få barn att med-dela sig. Okunskap får inte vara anledning eller ursäkttill att barns rättigheter åsidosätts.Med detta vill jag upprepa kravet om att personersom kommer i kontakt med barn under den rättsligaprocessen ska ha särskild barnkompetens.Det är också viktigt att tiden mellan anmälan ochdom inte är för lång. är satt som maxtidför utredningar, och detta lyckas långt ifrån alltid.Enbart vid i låg ijanuari nästan 2 000 ärenden där barn är brottsofferoch väntade på beslut. Över 400 ärenden var . Det betyder 400 barn somväntat för . I ca 380 fall hade anmälningarnahunnit bli upp till . Att anställa fler poliser skullekunna göra situationen betydligt bättre, både för bar-nen och för de poliser som aldrig lyckas nå målet på grund av överbelastning.Som jag inledningsvis sade far många barn illavid rättsprocesser. Ett självklart mål som vi bordekunna ställa upp och nå är att alla barn ska befinnasig i ett bättre läge när en rättsprocess är avslutad ännär den inleds, detta oavsett rättsligt utfall. För attuppnå detta krävs ökad kompetens, ökade resurseroch genomtänkta prioriteringar.Jag vill också kort nämna barns situation vidvårdnadstvister.