prot · GQ0984 · 2003-04-03 00:00:00 — Ikombination med sänkta lönebidragsnivåer har dettainneburit att fler och fler människor har fått lämnaarbetslivet och blivit förtidspensionerade i stället.Även teknikutvecklingen, som i och för sig ärnödvändig och stöder verksamheternas utvecklingoch effektivisering, har en baksida. Den tenderar attöka andelen ensamarbete, rationalisera bort vissayrkeskategorier och stänga ute många människor.Samtidigt tillkommer nya yrkeskategorier, och nyaarbetsskador och arbetssjukdomar uppträder. Detgäller till exempel utbrändhet och elöverkänslighet.Även våld och hot har ökat på arbetsplatserna.Särskilt drabbade är återigen kvinnor som är anställdainom vård och omsorg, med även inom handeln ochservicenäringen där ökade öppettider och helgöppetär ett växande problem.Under den här perioden har arbetsmiljöarbetet, detsom skulle kunna motverka utvecklingen, tagit mångaoch stora steg tillbaka. Orsakerna är flera. Arbetsgi-varna har inte tagit sitt ansvar. Trots kraven i lagstift-ningen saknas ett systematiskt arbetsmiljöarbete påmånga arbetsplatser. Rehabiliteringsutredningar ochåtgärder för att hjälpa sjukskrivna tillbaka till arbetetgenomförs inte på det sätt som föreskrivs, och främ-jandelagen används över huvud taget inte. Det socialaansvaret har brustit.De fackliga organisationerna har inte heller för-mått ta sitt ansvar. Den fackliga bevakningen harvarit helt otillräcklig. Det beror bland annat på atttiotusentals skyddsombud har fått lämna arbetsplat-serna till följd av den ekonomiska krisen under 90-talet.Samtidigt har också vi i fattat en massapolitiska beslut som försämrat möjligheterna till ar-betsmiljöutbildning. Vi har skurit inom företagshäl-sovårdssektorn. Vi har minskat resurserna till Ar-betsmiljöinspektionen. Vi har också minskat resur-serna till den regionala skyddsombudsverksamheten.Ett hårdare arbetsklimat på arbetsmarknaden och iarbetslivet och en samtidig nedrustning av arbetsmil-jöarbetet har spelat en väsentlig roll för den snabbaökningen av den arbetsrelaterade ohälsan.Fru talman! Vi står tillsammans med Socialdemo-kraterna och bakom målet om att halverasjuktalen . Det blir ingen lätt uppgift.Det finns inga snabba enkla lösningar, utan det krävsen helhetssyn. Insatser måste göras i hela kedjan frånförebyggande via sjukskrivningsprocessen till rehabi-litering. Några steg har vi redan tagit, men mycketåterstår, framför allt på det förebyggande områdetsom nu måste prioriteras. Då handlar det framför alltom att återupprätta det lokala arbetsmiljöarbetet ochanpassa det till de nya riskfaktorerna i arbetslivet.Jag vill peka på några olika ben som en arbets-platsförankrad strategi för minskad ohälsa och ettuthålligt arbetsliv måste vila på.Jag menar att grunden för ett effektivt arbetsmil-jöarbete är AML och föreskrifter om systematisktarbetsmiljöarbete. Arbetsmarknadens parter har själv-fallet ett stort ansvar för att kraven i lagstiftningenska uppfyllas, men jag tror också att det kommer attkrävas skärpningar i lagstiftningen. För flytta frampositionerna i förhållande till dagens arbetsvillkor ochriskfaktorer krävs fler föreskrifter med fokus på derelevanta faktorerna i arbetslivet. Det kan handla omarbetsorganisation, bemanning, arbetsmiljöutbildningoch mycket mer. Vi behöver en AML som äger för-måga att ställa sig i vägen för effektiviseringar ochorganisationsförändringar som hotar arbetsmiljön ochriskerar personalens hälsa.Företagshälsovården är ett annat ben och en viktigstrategisk aktör lokalt. Vi vill att den blir en rättighetför alla arbetstagare. Inriktningen ska vara förebyg-gande och rehabiliterande, och det ska finnas kom-petens och metoder anpassade till riskfaktorerna idagens arbetsmiljöer. Vi vill att FHV:s roll stärks ochmenar att det krävs en mer oberoende ställning i för-hållande till arbetsgivarna. Finansieringen av före-tagshälsovården behöver därför ses över. Vi räknarmed att detta är en fråga som en kommande utredningkommer att hantera.Arbetsmiljöinspektionen är en annan betydelsefullaktör lokalt. Neddragningarna inom inspektionen harmedfört svåra resurs- och kompetensbrister som all-varligt har försvårat tillsynsarbetet och medfört bådekvalitetsförsämringar och legitimitetsproblem förinspektionen. Redan beslutade resurstillskott avhjäl-per bara de akuta bristerna och problemen. Långsik-tigt krävs ytterligare stora tillskott om inspektionenska få rimliga förutsättningar att klara sina uppgifter.Arbetsmiljöutbildningen är också central i enstrategi för bättre arbetsmiljö. Trots stödet från AMLär bristerna mycket stora. Även om det på mångaarbetsplatser görs hedervärda och aktningsvärda för-sök att klara utbildningssatsningarna är det inte ovan-ligt att både skyddsombud och chefer saknar all rele-vant utbildning. Jag menar att alla anställda borde harätt till en grundläggande utbildning. För chefer,skyddsombud och fackliga förtroendevalda borde detvara självklart med en arbetsmiljöutbildning i grun-den och en kontinuerlig vidareutbildning.Ett annat ben är att sjuka arbetsvillkor inte ska va-ra lönsamma. Ekonomiska drivkrafter som förmårmotivera arbetsgivare att utveckla arbetsmiljöarbetetoch ta ett större ansvar för att förebygga arbetsskadoroch sjukdomar hos sin anställda är därför helt nöd-vändiga.Fru talman! I det arbete för minskad ohälsa somjust har inletts mellan samarbetspartierna utgör de härfrågorna en viktig beståndsdel. Jag har ingen anled-ning att se annat än mycket optimistiskt på förutsätt-ningarna för att samarbetet på det här området skaleda till konkreta åtgärder som faktiskt minskar ohäl-san och som resulterar i ett effektivare förebyggandearbetsmiljöarbete.Det är i själva verket en förutsättning för att måleten halvering av sjuktalen ska uppnås till år 2008.Jag vill yrka bifall till reservation nr 7 som vi harlagt från . Vi ställer oss bakom betän-kandet i övrigt.Anf. 144 () re-plik:Fru talman! När man lyssnar på man en känsla av att arbetsmiljö är något ganskafyrkantigt. Bara vi lyckas med vårt systematiska ar-betsmiljöarbete kommer vi att nå vårt mål att halverasjukfrånvaron till 2008.Jag tror inte att det är så.Jag tror att man måste se hela livspusslet. Arbets-miljön är en del av detta. Men när vi vet att de of-fentligt anställda kvinnorna är de som har det sämstoch är mest sjuka, undrar jag: Vad är ert recept? Vadär ert svar till de offentligt anställda kvinnorna?Är det det systematiska arbetsmiljöarbetet? Jagtycker att det låter fyrkantigt. Jag tror att man måsteha ett mycket vidare perspektiv, speciellt när vi vet attdet är vi politiker som är arbetsgivare i den offentligasektorn.Jag skulle vilja höra utveckladetta litet mer.Anf. 145 () replik:Fru talman! Jag har aldrig påstått att all ohälsa ärarbetsrelaterad och har arbetsrelaterade orsaker. Detvore mig helt främmande.Vi påverkas naturligtvis av många olika faktorerbåde i arbetslivet och i samhällsutvecklingen. Det haratt göra med hur vi har det hemma och hur vi får ihopvårt livspussel, som du uttrycker det. Självklart är detså.Vi kommer inte ifrån - framför allt inte när vidiskuterar ett betänkande som har rubriken - de faktorer i arbetslivet som orsakarohälsa. Det är trots allt så att all seriös forskning pådet här området säger att åtminstone av denohälsa vi registrerar har sin orsak i arbetsplats-förhållanden.Arbetsplatsen är central också i ett annat avseen-de, nämligen den att människor alltid sjukskrivs frånen arbetsplats och ska bli friskförklarade tillbaka . Arbetsplatsen är central i ett vidareperspektiv.Därför är det befogat att prata om arbetslivet ocharbetslivets villkor när vi pratar ohälsa.Men jag är den förste att instämma i att det inte ärhela förklaringen.När det gäller kvinnor i offentlig sektor kan vikonstatera att sjuktalen är högre. Men de är inte såmycket högre som statistiken säger oss. Det somkännetecknar offentlig sektor är nämligen att dengenomsnittliga åldern bland de anställda är betydligthögre än i den privata sektorn. Med stigande ålderfinns ett samband med ohälsofaktorer. Därmed finnsdet en förklaring till att vi har högre sjuktal i offentligsektor - människor är äldre.Den främsta anledning till att sjuktalen avvikertror jag är det faktum att de som har att syssla med attta hand om andra människors omsorgsbehov har liditmycket svårt med nedskärningar och per-sonalminskning i offentlig sektor. De har fått slitahårt. Det är konsekvenserna av den utvecklingen viser i form av högre sjuktal.Anf. 146 ():Fru talman! Först vill jag yrka bifall till reserva-tion 2 under punkt 1. Jag står givetvis bakom övrigacenterreservationer också, men nöjer mig med attyrka bifall till denna.Verkligheten börjar komma ifatt regeringen, menfortfarande fattas det tydligen en bit. Vi har fortfaran-de inte fått någon proposition som tar fasta på åtgär-der mot den skenande ohälsan i arbetslivet. Man harhaft utredningar och trepartssamtal, oppositionen harkommit med förslag men regeringen sitter tyst ochstill. Det enda man har åstadkommit är ett förslag attlåta arbetsgivarna betala ännu mer för sjukskrivning-arna.Varför , och kommer det inte litet mer konkreta förslag?I betänkandet 2002/03:AU5 finns det många för-slag från oppositionen på hur man ska komma tillrätta med problem på arbetsmiljöområdet. Mycketfinns redan lagstiftat men dels kan besluten efterlevaspå ett bättre sätt, dels finns det en hel del fel som gåratt rätta till.Fru talman! För att komma till rätta med sjuk-skrivningarna men framför allt för att se till att stoppainflödet av nya krävs förbättringar av företagshälso-vården. Den behöver kvalitetssäkras och göras till-gänglig för alla arbetstagare. Arbetsgivarna behöverfå bättre insikt om vilken resurs som finns i en braföretagshälsovård och att den rätt utnyttjad kan sparastora pengar åt företaget om man på det sättet fårmedarbetare som mår bra och som inte behöver blisjukskrivna.Att göra företagshälsovården tillgänglig för allasom finns på arbetsmarknaden måste vara en viktigåtgärd som regeringen skulle kunna sätta in snabbt.Det är inte nödvändigt att ha fler utredningar. Mycketfinns redan färdigt.Centerpartiet anser att företagshälsovården är enav för många, särskilt mindre, företag förbisedd re-surs som behöver tas till vara på ett mycket bättresätt.I dagens arbetsliv med korta och osäkra anställ-ningsförhållanden riskerar de som har de här anställ-ningsförhållandena att drabbas av flera av varandraoberoende påfrestningar i arbetet. Dels innebär an-ställningsformen en form av otrygghet som kan varastressande, dels kan frånvaron av lämplig skyddsut-rustning eller bristfällig information om hur den skaanvändas leda till skador och överansträngning förden enskilde.Centerpartiet kräver därför att det ska göras ännutydligare för arbetsgivarna att de har ansvaret att setill att alla som finns på arbetsplatsen har de rättaförutsättningarna för att göra sitt jobb på ett säkertoch bra sätt.Fru talman! En fråga som också diskuterats i olikasammanhang är hur olika andningsskydd och annanskyddsutrustning testas. Det naturliga för min del äratt utrustningen testas i den miljö och under de övrigabelastningar de kommer att utsättas för när de tas ibruk. Så har inte alltid varit fallet och det finns riskför att arbetstagare tror att de har ett bättre skydd änvad de har i verkligheten.De här frågorna bör regeringen uppmärksammaoch berörda myndigheter bör ta ansvar för att desnarast blir åtgärdade.Mobbning kan man förledas tro är något som baraförekommer bland barn i skolan. Det är förfärligt attdet förekommer där, men tyvärr finns mobbning ävenbland vuxna. Bland elever i skolan försöker man i dagatt rätta till de här problemen. Man har inrättat mobb-ningsteam och kamratstödjare, mobbningsplaner ochsamtalsgrupper. Det är bra, och en del av problemenhar man kommit till rätta med.Tyvärr förekommer samma problem - och iblandännu värre - bland vuxna. Kränkningar både av ar-betskamrater och chefer är tyvärr inte helt ovanligt.Enligt mitt eget fackförbund blir av med-lemmarna utsatta för kränkande särbe-handling av sina arbetskamrater. Enligt HTF är kvin-norna värst utsatta- ofta beroende på hög arbetsbe-lastning och mycket stress på arbetsplatsen.Arbetstagarna känner inte heller att man kan på-verka sin situation, och det leder till olika former avnegativa beteenden.Olika grupper av funktionshindrade människorhar också behov av särskilda insatser på arbetsplat-sen.En grupp som kan ha svårt att hävda sig är de hör-selskadade. Det saknas kunskap om hur ljudmiljönska vara utformad för att förebygga skadorna menockså om hur man ska göra det möjligt för den somredan är hörselskadad att fungera så bra som möjligt ijobbet.För det mesta är det också så att det som är bra förmänniskor med funktionshinder även är bra för densom ännu inte har några besvär.Anf. 147 ():Fru talman! En av de viktigaste punkterna i dethär betänkandet är frågan om företagshälsovården. Enaktiv och offensiv företagshälsovård är viktig som enkomponent bland många för att åstadkomma en braarbetsmiljö. En del av den ökande ohälsan i samhälletgår att direkt relatera till arbetslivet, dock inte alladelar. Detta förhållande har diskuterats många gångerhär i kammaren, men det är nog bra att än en gångupprepa uppfattning här.Vår uppfattning är den att det ökande tempot isamhället är en av de stora orsakerna till den ökandeohälsan. Det är stressen och pressen genom helalivscykeln som gör att ohälsan har ökat så katastrofaltmycket. Det är också därför som har lagtfram förslaget om att vi ska ha ett friår, att man skakunna ta en paus i sitt yrkesliv för att kunna kommaned i tempo och göra något helt annat. Detta sker nusom ett försök i tolv kommuner och ska enligt enuppgörelse mellan Socialdemokraterna, ochMiljöpartiet genomföras i full skala i hela landet frånoch med den 1 januari 2005.En annan fråga som driver är en dag-lig arbetstidsförkortning. Också det är ett sätt attminska stressen och pressen i livet.När det gäller ohälsan i arbetslivet är enligt minmening de långsiktigt viktigaste frågorna rehabilite-ring och förebyggande åtgärder. Arbetet med att tafram långsiktiga strategier pågår, och som en grundkan nämnas slutrapporten från trepartssamtalen mel-lan regeringen och arbetsmarknadens parter, Ett ar-betsliv för alla. Vi håller givetvis inte med om allaslutsatserna i den, men det är viktigt att inse att det ärett långsiktigt arbete som håller på att processas.Det kommer också allteftersom förslag just frånSocialdemokraterna, iarbetet för att få ned ohälsan. Det är inget enkeltarbete. En del vill att vi ska spotta fram hundratalsförslag . Så enkelt är det givetvis inte utanvi måste hitta långsiktiga lösningar som är bra. För ettpar veckor sedan lade vi fram en samarbetsproposi-tion för som i ett första steg tog ställningtill sjukskrivningsprocesserna, som är en av kompo-nenterna i arbetet på att få ned ohälsotalen.När det gäller företagshälsovården vill jag ocksåpåminna om att Socialdemokraterna, ochMiljöpartiet i årets statsbudget satsat medel inom justdetta område. Till exempel har det lagts in 15 miljo-ner kronor till förstärkautbildningen av personalen i företagshälsovården. Iuppgörelsen omfattande 121 punkter mellan s, v ochmp har vi också fastställt som mål för att alla anställda ska ha rätt till företagshälso-vård av hög kvalitet. Detta arbete har påbörjats, ochjag antar att vi återkommer i frågan längre fram.Fru talman! Det finns dock två frågor som jag ochMiljöpartiet vill lyfta fram i detta arbete och där vianser att utskottsmajoriteten inte gör tillräckligt. Denförsta frågan gäller gränsvärden för buller i fab-riksmiljö. Dessa gränsvärden fastställdes på 50- och60-talen och är alldeles för generösa. Gränsenvid i fabriksmiljö medför på lång sikt en15-20 % ökad risk för att få hörselskador. Den rimli-ga nivån bör vara , vilket bland andra bul-lerexperten professor vid Chalmerstekniska högskola fört fram med stor tyngd. Hansäger också att gränsen i miljöer borde gå vidca i stället för dagens 55 decibel.Dagens samhälle är ju så förorenat med alltmerbuller och fler och fler människor mår så dåligt pågrund av bullret att gränsvärdena måste omvärderasoch att en hårdare bedömning behövs.I betänkandet förs nu fram att det finns ett nyttEU-direktiv angående buller. Där anges dock kravetligga på en högre nivå än den som är rekommenderadi . Tack och lov är detta direktiv ett så kallatminimidirektiv, vilket innebär att enskilda länder iEU kan gå före och införa strängare regler än de somEU nu fastställt. Från sida vill vi alltsåatt dagens nivå vid sänks till 70 vad gällerbuller i fabriksmiljö.Det är därför med stor besvikelse jag kan konsta-tera att bara ställer sig bakom en lägrenivå för buller i fabriksmiljö. Framför allt med adresstill samarbetspartierna Socialdemokraterna ochVänsterpartiet vill jag säga att man inte tar dennafråga på allvar utan väljer att gömma sig bakom EU-regler.Den andra viktiga fråga, fru talman, som jag villlyfta fram gäller gränsvärdena för elektromagnetiskafält. Två av de yrkesgrupper som utsätts förhälsorisker av att arbeta i elektromagnetiska fält ärspårvagnsförare och lokförare. Givetvis finns detmånga fler sådana yrkesgrupper. Den stående fråganär då om elektromagnetiska fält är skadliga för män-niskan. Detta råder det delade meningar om. En heldel forskning har utförts bland annatav . Docenten undersökt personalen bland annat vid Malmbananoch där funnit starka indikationer på kromosomska-dor och cancerrisker på grund av elektromagnetiskstrålning.Därför måste försiktighetsprincipen råda. Forsk-ningen på dessa fält bör ökas, och fler studier börgöras, så att inga yrkeskategorier blir utsatta för såstora risker som verkar vara för handen. Sverigehar inga gränsvärden för detta. är det förstaland som har en lag som förbjuder för hög strålningfrån elektromagnetiska fält. I har helt nyligenskadestånd utbetalats för sjukdom orsakad av elekt-romagnetisk strålning.Som jag nämnde tidigare är spårvagnsförare engrupp som utsätts för mycket stark strålning frånelektromagnetiska fält. Förhållandena är likartade förtågförare och tågpersonal. Jämför man värdena fördessa yrkesgrupper med avseende på elektromagne-tisk strålning med rekommenderade värden för bygg-nader som skolor, daghem och lekplatser finner manatt skillnaden är väsentlig. I de sistnämnda fallen ärpolicyn att de högsta värdena ska vara betydligt lägre.Frågan är då: Varför görs det en skillnad mellanolika yrkesgrupper när det gäller elektromagnetiskafält? tycker att försiktighetsprincipen börråda på detta område, att gränsvärden tas fram för allayrkesgrupper och att forskning om hälsoeffekter frånstarka elektromagnetiska fält måste öka.Mot bakgrund av detta yrkar jag bifall till reser-vationerna 4 och 6.Anf. 148 ():Fru talman! Vi debatterar nu betänkande AU5 ommotioner väckta under allmänna motionstiden vilkarör arbetsmiljön.All tillgänglig statistik visar att arbetsmiljönmåste vara en prioriterad fråga framöver. Statistikfrån LO som i sin tur bygger på Arbetsmiljöverketsunderlag visar att sjukdomar med sociala och organi-satoriska orsaker har ökat med sedanmitten av 90-talet. De utgör av kvinnors anmäl-da arbetssjukdomar. Nära två tredjedelar av dessa ärrelaterade till stress och hög arbetsbelastning.Arbetsskadorna är fortfarande fyra gånger så storainom LO-området som inom tjänstemannaområdet.Kvinnorna är kraftigt överrepresenterade bland delångtidssjukskrivna och stod för av de långa sjukfallen.Ohälsa är alltså i stor utsträckning en köns- ochklassfråga, som vi som vill se ett jämställt och rättvistsamhälle med kraft och engagemang måste jobbamed.Att ohälsoproblematiken enbart skulle vara ettproblem för den offentliga sektorn, vilket ofta slarvigtsagts i debatten, stämmer inte. Bland de långvarigtsjukskrivna i är privatanställda, ochi är privatanställda. De offentligt anställ-da är dock överrepresenterade bland de sjukskrivna ilandet som helhet, något som delvis kan förklaras avden demografiska strukturen i den här sektorn, vilketockså uppehöll sig vid.Men oavsett var vi bor i landet och oavsett vilkenarbetsgivare och vilket yrke vi har måste rätten till engod arbetsmiljö vara en självklarhet. Varje frånvarofrån arbete och produktion är, förutom en mänskligförlust, en förlust för samhället i stort. Det är genommänniskor i arbete vi kan bedriva välfärdspolitik, detär genom människor i arbete vi kan nå fler av vårajämställdhetsmål, och det är genom ett rikt och sti-mulerande arbetsliv som varje individ kan utvecklas.Visst finns det orsaker till den ökade ohälsan somkan sökas utanför arbetslivet. Men den kraftiga ök-ning som vi sett och de stora skillnaderna mellanarbetsplatser och geografiska regioner kan inte förkla-ras i orsaker utanför arbetslivet. Dessutom är det såatt hur vi har det på jobbet påverkar oss i väldigt storutsträckning i livet i övrigt.Sedan kammaren debatterade arbetsmiljöfrågorsenast har en hel del hänt. Regeringens satsning påprojekt för ökad hälsa inom offentlig verksamhet harfortsatt, och vid en stor nationell konferens den 24april kommer vi att få ta del av en del av de resulta-ten. Projekten ska också utvärderas av Vinnova.Sammanlagt handlar det om somhar satsats på 19 olika projekt över hela landet.30 miljoner för utbildning av skyddsombud harlett till att det arbetet har kommit i gång, liksom re-kryteringen av nya skyddsombud ute på arbetsplat-serna.En tredje satsning är den informationskampanj påvilken regeringen satsat 20 miljoner under förutsätt-ning att parterna också drar sitt strå till stacken.En fjärde åtgärd är 15 miljoner till utbildning avpersonal inom företagshälsovården.En proposition är framlagd om förbättradsjukskrivningsprocess. De i den propositionen före-slagna uppföljningssamtalen borde ha stor betydelseför lärandet om vad som är dåliga arbetsmiljöer ochvad som skapar ohälsa.Riksförsäkringsverkets och Arbetsmarknadsver-kets gemensamma projekt om arbetslivsinriktad reha-bilitering fortskrider. Ute på försäkringskassornaanställs fler försäkringsläkare, och utbildning i för-säkringsmedicin startas.Många åtgärder är igångsatta, men flera återstår.Dit hör regeringens aviserade översyn av företagshäl-sovården som en oerhört viktig resurs. Då är det an-geläget att vi ser företagshälsovårdens specifika rolloch hur den kan utvecklas såväl kvalitativt somkvantitativt.Regeringen kommer att beta av, ett efter ett, deförslag som lagts fram från trepartssamtalen i rap-porten Ett arbetsliv för alla. Vi ser fram emot samar-betet med och i detta ar-bete.Fru talman! Två viktiga förutsättningar för att ar-betsmiljöarbetet ska komma i fokus och ge resultat är:För det första: Insikten måste finnas om att allahar ett ansvar. Vi politiker har ett ansvar som lagstif-tare och anslagsgivare, och inte minst i kommuneroch landsting som arbetsgivare. Arbetsgivaren har ettklart lagstadgat ansvar för arbetsmiljön som förplikti-gar.De fackliga organisationerna har ett stort ansvaroch stora möjligheter att göra problem kända ochtydliga, att sprida kunskap om orsak och verkan ochinte minst att stimulera det förebyggande arbete somär så viktigt, som flera talare tagit upp tidigare. SomAnnelie Enochson sade: Som arbetskamrater blir vivarandras arbetsmiljö.För det andra: Alla parter måste ta till sig ny kun-skap om de nya osynliga arbetsmiljöriskerna. Det ärlättare att se om en maskin saknar bra skydd än att seatt en människa saknar arbetskamrater eller arbets-uppgifter. Det är lättare att se att belysningen är dåligän att se att på den här arbetsplatsen är såväl organi-sation som kommunikation bristfällig. Som människavet vi också hur mycket lättare det är att möta förstå-else för en värkande kropp än för en värkande själ.Vad säger man till doktorn om man inte själv kansätta ord på det man upplever och känner i form avvärk eller malande oro som övergår i ångest?