prot · GR0951 · 2003-12-17 00:00:00 — Men vi har en gemensam budgetöverenskommelse med Socialdemokraterna som inte kan brytas, och av naturliga skäl kunde vi alltså inte komma ända fram. och jag har därför skrivit ett särskilt yttrande där vi uttrycker vad vi känner och tycker. Jag vill härmed yrka bifall till förslaget i betänkandet. 39 (fp): Jag vill börja med att yrka bifall till med fleras reservation i detta ärende. Jag har under min korta tid i en månad blivit kontaktad i just det här ärendet. Många människor är mycket oroade, och därför läser jag med intresse att de borgerliga partierna är eniga i frågan. Det gäller även och Vänstern, som vi hört från talarstolen, men de lämnar i stället ett särskilt yttrande med hänsyn till samarbetet med Socialdemokraterna. Det är sorgligt att vi inte kan enas i frågan så att lagen ska kunna gälla retroaktivt från eller åtminstone . Alla talar om humanitära skäl. Tänk då på att det just nu ligger människor på sitt yttersta, och ifall de dör på rätt sida om eller inte kan få oerhörda konsekvenser. Jag skulle därför vilja vädja till Socialdemokraterna att ändra sig i denna fråga och låta humanitära och etiska skäl gå före de administrativa och byråkratiska skälen. Det skulle vara en gest mot dessa oroade människor. Jag skulle dessutom vara tacksam över att en gång i kammaren få uppleva en ändring då vore nämligen alla partier eniga. Som det sagts handlar detta om felräkningspengar, men det har stor betydelse för dem det drabbar. Det är naturligtvis alltid svårt att välja ett datum, men i det här fallet är faktiskt alla partier utom Socialdemokraterna eniga. 40 (): De skenande marknadsvärdena och därmed taxeringsvärdena på fastigheter har fått orimliga konsekvenser på skattesidan. Den skatt som lite i smyg drabbat svenska folket hårdast är arvsskatten. Människor med relativt låga inkomster har vid sin närståendes död tvingats sälja sin bostad för att betala skatt. I storstadsområdena är det inte ovanligt att arvsskatten mellan makar och sambor ökat med mellan 500 och 1 för den gemensamma bostaden. Att en person som förlorat sin livskamrat dessutom på grund av arvsskatten tvingas från den gemensamma bostaden är djupt orättfärdigt och omänskligt. I den statliga föreslog att arvsskatten för makar och sambor skulle slopas. Detta blev sent omsider även Socialdemokraternas linje, och är vi där. Det är bra att regeringen också valt att följa förslaget och föreslå detta i budgetpropositionen . Till denna skattesänkning har avsatts. Ändå begår regeringen ett allvarligt och för mig obegripligt misstag. Misstaget är sättet man genomför reformen på. Regeringen har nämligen aviserat att avskaffandet ska gälla från . dör ungefär 300 svenskar. Hur många av dem som tvingas lämna sitt boende på grund av arvsskatten finns det inga undersökningar om. Men det räcker med en enda för att övergreppet ska vara ett faktum. Regeringen har skapat en orimlig situation för många människor. Grundavdraget, som varit oförändrat , är på , vilket inte är mycket. Sköra människor som förlorat eller förlorar sin livskamrat får alltså en förfärlig julklapp av statsmakterna. Hur är detta möjligt? Hur tänker Socialdemokraterna och ? Är det meningen att sjuka ska göra allt för att förlänga livet över ? Vilken ångest skapar inte detta! motiverar regeringen sitt förslag i propositionen om slopad beskattning av arv till make och sambo med att det inte är rimligt att den efterlevande måste sälja sin bostad för att kunna betala arvsskatten. Flera remissinstanser till förslag anför att slopandet borde gälla retroaktivt från . Det har också varit vår linje i utredningen. I lagförslaget erkänner också regeringen att en sådan ordning skulle tillgodose ett av syftena med förslaget, nämligen att mildra effekten av de kraftigt höjda taxeringsvärdena. Sedan hävdar regeringen att det torde i och för sig inte föreligga några hinder mot att ge dem retroaktiv tillämpning. Regeringen säger i och för sig. Här handlar det om medborgare som utsätts för sitt livs kris, och regeringen hävdar att det inte föreligger särskilda skäl i detta fall. Vad är då särskilda skäl? När skulle de föreligga? Om humanitära skäl inte är särskilda skäl, vad är det då? I samma budgetproposition för föreslår regeringen med stöd i regeringsformen en skattelagstiftning rörande statlig skatt som ska gälla retroaktivt från för att förhindra skatteplanering. Retroaktivitet går tydligen bra när pengarna ska in men inte för skattelättnader. Något förbud åt det hållet finns uppenbarligen inte. År 20032006 budgeterar man med att låna till statens löpande utgifter. Att man i detta inte kan skapa ett utrymme på för att slopa arvsskatten mellan makarna retroaktivt är inte trovärdigt. I en interpellationsdebatt mellan min kollega och fick vi ett beklämmande besked. Svaret var nej därför att en sådan skattelättnad för inte är finansierad. Vad har vi regeringen till, och vad är regeringen till för? Vi har krävt en mänsklig hantering av detta . När så regeringen står vid vägs ändå har mage att nu kräva en finansiering av oss. Nej, den socialdemokratiska regeringen är en överhet som tänker och agerar von oben. Det statsfinansiella tycks vara det överordnade. har man haft flera möjligheter att göra detta, och det gör man inte. Jag vill vädja till och att hålla med oss i den frågan. Jag yrkar bifall till den reservation som ligger. 41 (): har jag hämtat andan efter en våldsam språngmarsch. lade som har sagts tidigare här fram ett förslag om att den orättfärdiga, orimliga och konfiskatoriska arvsskatten skulle tas bort . Signalerna från regeringen, eller kanske bristen på signaler, bidrog till att de flesta, jag tror alla, som kan tänkas beröras av skatten på goda grunder trodde att den skulle försvinna . Det kom inte något förslag från regeringen . I samband med budgetpropositionen avslöjade regeringen planerna på att senarelägga ikraftträdandet till . Det har talats om vem som kan känna sig lurad här. Det är just dessa människor som drog en lättnadens suck i början på det här året och som senare efter återigen fick en blytung klump av oro i magen som känner sig lurade, och det på mycket goda grunder. Det har sagts tidigare av socialdemokratiska företrädare när det gäller borttagandet att det bara rör sig där vi skiljer oss åt i partierna. Men dessa månader är viktiga för oerhört många människor. Vi har också hört och säga: Vi är överens med de borgerliga partierna att skatten ska tas bort . Men av hänsyn till samarbetet med Socialdemokraterna kan vi inte biträda förslaget. Jag tycker att det är märkligt. Det är ingen stor fråga budgetmässigt. Men det är en stor fråga för väldigt många människor. Det är inte för sent att ändra den inställningen. Snälla, gör det! Föredrogs skatteutskottets betänkande 2003/04:SkU7 Slopad beskattning av arv till make och sambo (prop. 2003/04:15). Överläggningen var härmed avslutad. (Beslut fattades under 17 §.) 10 § Lättnader i 3:12-reglerna och i arvs- och gåvoskattereglerna vid generationsskiften i företag, m.m. 42 (): Många har synpunkter på de så kallade 3:12-reglerna. Men jag är övertygad om att det inte är lika många som vet vad de egentligen står för. För att inte omotiverade fördelar ska kunna uppnås genom styrning av sättet för vinstöverföring från bolag till ägarna eller genom transaktioner med bolaget har särskilda regler för beskattning av så kallade fåmansföretag och deras delägare successivt införts i lagstiftningen. Det har skett alltifrån den första lagen om ersättningsskatt 1933, vars syfte i första hand var att förhindra att fåmansbolag utnyttjades för att uppnå skatteförmåner. Den lagstiftningen har följts av ett antal olika tillkommande skattelagar med i huvudsak samma syfte fram till det vi kallar 3:12-reglerna. Vi kan nu konstatera att en del av 3:12-reglerna krånglade till det även för stora grupper av seriösa företagare som aldrig haft för avsikt att smita undan sitt ansvar att betala en skatt som var rättvis. Regeringen och riksdagsmajoriteten har avsikten att i ett antal steg se över reglerna och göra de förändringar som anses nödvändiga för att de inte ska hindra ett effektivt företagande. En del förändringar är redan gjorda. kommer ytterligare ett antal förslag på förändringar. Samtliga partier är nog överens om att förändringar bör göras. Det som är partiskiljande är hur långt och hur fort man ska gå fram. Argumenten för det ena eller det andra kommer säkert att framgå av dagens debatt. 43 (): En politisk debatt om 3:12-reglerna tilldrar sig inte så stort intresse. Jag tror inte att någon av oss som befinner sig här kommer att bli inbjuden till någon TV-soffa. Det är kanske tur för tittarna. Det här är ingen kioskvältarfråga. Den är teknisk och svår att förstå även på ett teoretiskt plan. I praktiken är det än värre. Det kan vilken revisor som helst vittna om. är det synd. 3:12-reglerna är i själva verket ett slags ödesfråga för . 3:12-reglerna är ett samlingsnamn för beskattningen av fåmansbolag, det vill säga regler för mindre och medelstora företag och hur de ska beskattas. De är centrala för företagsamheten. Stränga regler gör företagande mindre lönsamt. Då får vi färre företag, mindre tillväxt, sämre sysselsättning och lägre välfärd, det vill säga allt det som kännetecknas av. Generösa regler ger det omvända. Fler väljer att bli företagare. Vi får fler företag, företag som växer snabbare, ökad sysselsättning och i förlängningen en snabbare tillväxt. Jag ska ge lite historik. 3:12-reglerna tillkom i samband med skatteomläggningen 1990. Syftet med dessa 3:12-regler är att ange hur överskottet som uppstår i ett företag ska fördelas mellan inkomst av tjänst och inkomst av kapital. Reglerna gjordes medvetet restriktiva. Man ville den vägen förhindra att inkomster av tjänst skulle omvandlas till lägre beskattad inkomst av kapital. Man gjorde så trots att man var medveten om att detta skulle innebära en betydande nackdel för vanliga företag. I den utredning som tillsattes diskuterades alternativa modeller. Men dessa avfärdades med att de var för komplicerade och skulle innebära för långtgående ingrepp. Därför avvisades de med bestämdhet. Reglerna är restriktiva. Det innebär att bara en liten del av företagets intäkter kan beskattas såsom inkomst av kapital. I princip utgör kapitalinkomsten de tillskjutna , som är vanligt för merparten av företag, multiplicerat med en klyvningsränta. Räknat på situationen som den var tidigare skulle det ta innan företag skulle kunna fördubbla sitt egna kapital genom att man lät hela denna kapitalinkomst stanna kvar i företaget. Den omständigheten att man valde den här restriktiva modellen är intressant. Man gjorde alltså så trots att man visste att detta skulle vara till nackdel för vanliga företagare. Vad är det för någonting som inryms i beskattningen av fåmansbolag som gör att man agerar på det här sättet? Vad är det för slags politiska dimensioner som uppenbarligen är väl förborgade för den vanliga allmänheten? Eller är det här bara ett uttryck för vanlig svensk avundsjuka? Man klarar helt enkelt inte av ett skattesystem som gör att personer som väljer att verka som företagare kan skapa sig en ekonomiskt sett bättre tillvaro än om man valt att vara anställd. Vi moderater har länge pekat på behovet av lägre skatt och enklare regler för företagare. Vi har gjort det därför att vi tror att det kommer att skapa ett bättre näringslivsklimat och i förlängningen en snabbare tillväxt. De förslag som framförs i propositionen menar vi är långt ifrån tillräckliga. De är i själva verket så marginella att de knappast syns. Vi förordar i stället en avveckling av 3:12-reglerna. Vi gör detta av en rad olika skäl. Vi menar att företag som driver fåmansbolag verkar inom ramen för en struktur som är oerhört diskriminerande på en rad olika områden. En fåmansföretagare omfattas inte av en rad förmåner som tillkommer anställda, och man vill ju skattemässigt jämställa dessa. Enligt den utredning som ligger som grund för propositionen omfattas en fåmansföretagare inte av lagen om anställningsskydd, arbetstidslagen, semesterlagen och lagen om lönegaranti. En fåmansföretagare kan inte heller räkna med full ersättning från det sociala transfereringssystemet i samband med arbetslöshet och sjukdom. I själva verket är det grundtänkande som bygger på att en fåmansföretagare ska jämställas med en anställd fullständigt befängt. En fåmansföretagare är aldrig en anställd. En fåmansföretagare har inget anställningskontrakt. Det finns ingen som garanterar inkomsten för en fåmansföretagare. En person som driver ett fåmansbolag utsätter sig vidare för risker som vida överstiger de risker som en anställd är utsatt för. Den första risk man kan peka på är konkursrisken. En person som driver ett fåmansbolag kan råka ut för en konkurs. De regler som gäller för ett publikt aktiebolag med ett begränsat ansvar gäller inte för fåmansföretag, inte för att aktiebolagslagen säger någonting annorlunda utan därför att banker och andra kreditgivare regelmässigt kräver in borgen från en fåmansföretagare. När då en företagare går i konkurs kan han alltså inte befrias från sina skulder. Skuldsaneringslagen, som gäller icke-näringsidkare, omfattar alltså inte en som är näringsidkare. Endast döden kan befria en företagare från sina skulder. En företagare satsar ju också ett eget kapital i sin verksamhet. är ett minimikapital. Detta kapital kan gå förlorat i samband med en konkurs. En företagare bygger också upp en kompetens som är speciell och har ett värde i det företag som personen driver, men denna kompetens är ofta inte alls av samma värde om den skulle användas i något annat sammanhang, i något annat företag. Företagarens kompetens är alltså villkorad av att företaget går bra. Går det inte bra blir kompetensen mindre värdefull. Detta gäller inte för en anställd. Vidare varierar ju inkomsten för en näringsidkare. En näringsidkare har ju ett slags residualkontrakt med sitt företag. Han får ta det som blir över när alla andra har fått sitt. är det mycket, ibland är det lite. En sådan inkomstfluktuation upplever inte en anställd, utan han kan förutse sin tillvaro framöver med hjälp av den inkomst som han får. Slutligen kan man säga att en näringsidkare dessutom har ett betydande ansvar för sina anställda, inte minst genom den ersättning som en företagare ska betala till sina anställda i samband med sjukfrånvaro. De risker som är förknippade med denna kostnad för sjukfrånvaron kan inte näringsidkaren själv överblicka. En anställd kan bryta benet i korpfotboll likaväl som han kan drabbas av en besvärande sjukdom. De skatteregler som gäller för ett fåmansföretag är i flera avseenden diskriminerande i förhållande till de skatteregler som gäller för större företag, det vill säga de publika aktiebolagen. De är diskriminerande dels därför att de publika företagen har en större möjlighet att omfördela sina inkomster med de olika inkomstslagen, dels därför att framför allt de globala företagen också kan verka på den internationella arenan och komma i åtnjutande av en fördelaktigare skattestruktur. Av dessa skäl menar vi att 3:12-reglerna är obsoleta. De är i själva verket ett stort hinder för alla dem som vill verka som företagare. Avvecklas inte dessa diskriminerande regler är det svårt att tänka sig att vi i ska få den ekonomiska tillväxt som till och med Socialdemokraterna eftersträvar och som kommer till uttryck i den tillväxtkongress som man har beslutat ska ske . De problem som detta skulle innebära genom att orättmätiga fördelar skulle kunna uppstå för personer som sätter sig på bolag menar vi är kraftigt överskattade. Vad är det för fel med att personer som verkar i företag får en gynnsammare skattebelastning mot bakgrund av de risker de tar? Dessutom vore det kanske en stor fördel mot bakgrund av den dynamik som krävs i samhället för att fler personer ska välja att verka som företagare i stället för att vara anställda. För tids vinnande nöjer jag mig med att yrka bifall till reservation 1, men jag ställer mig givetvis bakom alla de moderata reservationerna. 44 (): Äntligen får vi debattera fåmansbolagsbeskattningen. är det ju inte så att jag längtar efter att diskutera snårig företagarskattelagstiftning, men jag vet att fåmansbolagsskatten är en fråga som engagerar företagare. Just därför är det viktigt att vi diskuterar den frågan här i . Låt mig först få säga att tyvärr får de småföretagare som hade förväntat sig att vi här skulle klubba igenom en skattelättnad känna sig lika snopna som kejsare ni vet han som väntade på nya kläder. Det bidde först en väst och en byxa. Sedan bidde det en vante, sedan bidde det en tumme och bidde det ingenting. Det förslag som ligger på vårt bord innebär att regeringen höjer klyvningsräntan för fåmansbolagen. På vanlig svenska innebär det att den andel av fåmansbolagens inkomster som beskattas som inkomst av kapital höjs . Vid en första anblick kan detta låta som en lösning som skulle kunna förbättra för de allra flesta företag, men så är inte fallet. Det är nämligen så att de enda småföretagare som kommer att ha någon glädje av de här lättnaderna är en liten minoritet som har inkomster som ligger över gränsen för statlig skatt och som redan har maximalt avdrag för de utdelningarna. De företag som inte kan utnyttja den här höjda klyvningsräntan, det vill säga de allra flesta företagen, kan i stället spara den här utdelningen till dess att företaget avyttras genom att företagaren på så sätt kan minska den del av reavinsten som ska tas upp till beskattning av tjänst. har räknat på detta. De har kommit underfund med att den fullständiga effekten av det som vi beslutar om inte kommer att uppnås förrän jag är , det vill säga . Men det gläder väl i och för sig som har problem med att få budgeten att gå ihop, eftersom den konkreta förändring som föreslås knappt ger någon skattesänkning för fåmansbolagen. I slutändan innebär det inte heller att kostnaderna för staten blir särskilt stora. Det hjälps inte att i högtidliga sammanhang talar om tillväxt och äter mazariner med svenskt näringsliv. Det är inte lösningen för att få fart på . Det som krävs är konkreta åtgärder för att förbättra för företagsamheten, och en sådan åtgärd är att göra någonting reellt åt fåmansbolagsbeskattningen. Smakar det så kostar det, brukar man säga, och så är det faktiskt. Från sida vill vi att det ska bli avsevärt lättare att starta och driva företag i . En drivkraft för att starta upp företag och driva företag är faktiskt att man tjänar pengar. Men vem vill bli företagsledare och företagare i ett land där det är finare att vinna pengar på än att driva ett framgångsrikt företag? Nej, herr talman, om vi ska få fart på tillväxten i det här landet krävs det att vi vågar genomföra reella förbättringar för företagarna. Från sida vill vi därför ta bort hela det krångliga 3:12-regelverket i dess nuvarande form. Vi vill förenkla skattereglerna och sänka skatten för fåmansbolag , inte . Då kan det vara alldeles . 1,3 miljarder är avsatta i budget . vet vi att den inte gick igenom, men det finns ändå ett tydligt budskap till företagare. Med i hade småföretagare sluppit krånglet med de ovissa 3:12-reglerna och dessutom fått sänkt skatt. Det förtjänar småföretagare. Det här betänkandet handlar också om generationsskiften i företag. Vi vet att 4 av 10 företagare är . Vi vet också att en väldigt stor del av är familjeföretag, närmare 19 av 20 företag. Många av de här familjeföretagen byter ägare . Ett företag går exempelvis från en far till en dotter. Det är bra att generationsskiften nu underlättas med det förslag som ligger, men från sida hade vi önskat att förslaget hade gått längre, så att planerade generationsskiften hade gått betydligt smidigare än vad som föreslås. Jag står givetvis bakom samtliga reservationer, men för tids vill jag yrka bifall bara till reservation 2. 45 () replik: Jag har en väldigt kort fråga till . Vi är helt eniga i vår syn på att någonting måste göras för att underlätta för småföretagen, och vi tycker att detta är väldigt viktigt för att ska kunna bli en framgångsrik nation präglad av välfärd. Vi i kräver att 3:12-reglerna ska tas bort. Mot detta kan ställas att förordar ett slags normallönemodell. Den är krånglig, men framför allt innebär den att man delegerar till någon politiker, någon beslutsfattare, någon myndighet att bestämma vad som är en normallön. Vi tycker att det är otillfredsställande att någon annan ska fatta beslut om detta. Min fråga till är: Varför gör man från sida inte gemensam sak med och säger att det där med att bestämma en normallön och vad som ska beskattas som inkomst av tjänst kan man överlåta till näringsidkaren själv? 46 () replik: Ja, man kan säga att normallönemodellen är krånglig, men i ljuset av de nuvarande 3:12-reglerna vill jag ändå påstå att det inte är särskilt krångligt för småföretagarna om man har definierat vad som är en normal lön och den beskattas som lön och resten beskattas som inkomst av kapital. Från sida har vi sagt att vi tycker att det är viktigt att vi har kvar ett visst regelverk, att en viss definierad del av det som en företagare tjänar faktiskt ska beskattas som inkomst av tjänst. Men det förvånar mig inte att vill gå steget längre. är ju det mest skattesänkarvänliga partiet i den här . 47 () replik: Ja, vi vill alltid vara steget före. Vi trivs väldigt bra i den rollen, kan jag säga. Men det är lite grann av allvar i detta också. En normallönemodell diskuterades ju i utredningen, och man avfärdade den med att säga: Detta är krångligt. Normallönen varierar också från bransch till bransch på ett ganska tydligt sätt. Jag tycker att det i grunden finns någonting osunt i att någon annan ska bestämma vad som är normallönen för mig, som näringsidkare. Jag tycker att näringsidkaren kan besluta detta själv. Vi ska inte tro att en näringsidkare därmed skulle välja att undandra sig all inkomst av tjänst, därför att en näringsidkare vet precis som alla andra att det finns vissa förmåner. Tar man inte upp någonting av sitt resultat som inkomst av tjänst kommer man därmed inte att kunna ta del av en rad förmåner, som till exempel pension och annat i transfereringssystemet. Jag tror att en näringsidkare är kompetent nog att klara den här bedömningen på egen hand. 48 () replik: Jag tror också att en näringsidkare är kompetent nog att klara av att se vad som borde beskattas som inkomst av tjänst. Men vi tycker ändå från sida att det kan vara vettigt att ha ett visst system, så att det inte är någon företagare som faller igenom det finmaskiga nätet och inte kommer att ta upp en del av sin inkomst som inkomst av tjänst. Vi får väl se efter valet . Vi kanske får förhandla om den här frågan, . 49 (): Inledningsvis skulle jag vilja tipsa om att det allra bästa sättet att hamna i en TV-soffa är att säga att man inte är intresserad. Sedan ska jag gå över till ärendet. hade jag önskat att vi hade kunnat debattera hur 2004 på bästa sätt skulle kunna användas för att dämpa fåmansbolagsreglerna. Det var nämligen det som lovade i sin regeringsförklaring . blev det inte så, och vi vet att det finns en diskrepans mellan vad man lovar och vad man de facto presenterar för kammaren. 1 miljard blev 30 miljoner 2005. En varaktig effekt har uppgetts, men den har också kritiserats. I alla händelser blev det inte någon miljard. Socialdemokraterna och deras stödpartier bemödar sig inte heller i utskottet med att försöka försvara fåmansbolagsreglerna. Åtminstone två borgerliga partier har förordat en normallönemodell, som vi hörde debatteras . Det främsta argumentet mot detta gäller svårigheten att definiera en normallön. Det främsta skälet är alltså inte principiellt, ideologiskt eller politiskt. Det är fråga om en praktisk svårighet. Jag är helt säker på att denna svårighet hade gått att lösa om man önskade detta. Sedan kommer skäl i betänkandet som tydligen är underordnade den praktiska svårigheten. Utskottsmajoriteten anser att normallönemodellen skulle skapa fördelningspolitiska problem.