prot · GR0943 · 2003-12-05 00:00:00 — Genom att i samverkan bygga upp en struktur av anpassade funktioner, såsom rehabiliteringsteam, skapar man förutsättningar för tidiga utredningar och rehabiliteringsåtgärder. Vidare utgör kontakten med arbetsplatsen en viktig komponent. Här fyller avstämningsmöten en viktig funktion. Genom gemensamma möten där den enskilde, , den ansvarige läkaren, arbetsgivaren och företagshälsovården deltar skapas förutsättningar att klarlägga det medicinska tillståndet, arbetsförmågan samt behovet av och möjligheterna till rehabilitering. Det är viktigt att framhålla behovet av fortsatt forskning och utveckling, bland annat med avseende på hur man ställer diagnoser. I SBU:s kunskapssammanställning Ont i ryggen, ont i nacken som kom framhålls att många studier har visat att behandlarens engagemang och förmåga att lyssna till patienten, inte enbart avseende smärtan och dess lokalisation utan också avseende smärtans konsekvenser och hur den hanteras, är av avgörande betydelse för en god diagnostik. I interpellationen lyfts det faktum fram att flertalet av dem som drabbas av whiplash-skador är kvinnor. Jag vill i detta sammanhang klargöra att de generella kunskaper vi har om kvinnors och mäns skilda förutsättningar visar att särskild vikt måste läggas vid jämställdhetsperspektivet för att målet om att hela befolkningen ska ha tillgång till en god hälso- och sjukvård på lika villkor ska kunna uppnås. Jag kommer därför att noggrant följa uppdrag att i samverkan med sjukvårdshuvudmännen och berörda myndigheter analysera och redovisa könsskillnader inom hälso- och sjukvården och verksamhetsområden och att de åtgärder som kan bli aktuella genomförs. Sammanfattningsvis kan konstateras att landstingens ansvar för medicinsk rehabilitering och behovet av samverkan har tydliggjorts och att regeringen, i olika sammanhang, har markerat vikten av en väl fungerande rehabilitering. Med utgångspunkt från detta förutsätter jag att landstingen nu aktivt arbetar vidare med denna mycket viktiga fråga med inriktningen att skapa förutsättningar för en individuellt utformad rehabilitering. Jag avser att följa detta arbete med stort intresse. 62 (): Tack för svaret, socialministern! Jag tänker ändå upprepa frågeställningen i min interpellation. är det bråttom, socialministern, verkligen bråttom. Vi har i ca 70 000 personer som är whiplash-skadade. Ett flertal av dem är kvinnor. Det beror på att vi är lite svagare i nackmuskulaturen bland annat. Vi får skador genom trafikolyckor och dessvärre även genom våldshandlingar. Oavsett om det är män eller kvinnor som inte sällan oförskyllt drabbas av de här smärtsamma skadorna krävs det omedelbara insatser som leder till hjälp för de skadade. Jag har varit i kontakt med flera av dessa offer. Och jag måste säga att jag har blivit djupt berörd av deras livsöden. Närmaste kontakten jag har haft är med i . Det är också därför jag har betecknat min interpellation som lex . Hon får vara ett ansikte för alla de andra. Det är inte bara hon som har drabbats utan som jag sade är det närmare 70 000. Det är väldigt viktigt att de här människorna verkligen ses. Det är ju så att de inte har rätt till rehabilitering. Det är där som jag tycker att knutpunkten ligger. Man har alltså bara en möjlighet, man har ingen rätt. Jag tycker att det är oerhört viktigt att vi får en rättighetslagstiftning, därför har jag kallat detta för lex . Man kan naturligtvis kalla det för någonting annat, men det behöver finnas en rättighetslagstiftning så att de här människorna verkligen får rätt till en personlig rehabiliteringsinsats och blir hjälpta att komma tillbaka till arbetslivet. I svaret från socialministern är det väldigt mycket av allmänna formuleringar. Det finns inget riktigt engagemang, inget riktigt tag i de här frågorna. Det är ju det som människor frågar efter. Vad ämnar socialministern vidta för åtgärder så att till exempel och hennes olyckskamrater kan få en personligt utformad rehabilitering? Det står i svaret, som ministern också läste, att det är självklart viktigt att vård och behandling så långt möjligt planeras i samråd med patienten. Så långt möjligt! Jag tycker att det är en absolut förutsättning, eftersom detta är så personligt relaterat. Det sägs också i svaret att det vidare är viktigt att kontakten med arbetsplatsen hålls levande. Men hur blir det för de personer, i det här fallet , som blir uppsagda under sin sjukskrivningstid? Vilken kontakt med arbetsplatsen? Det går ju inte. Det står också att man ska lägga särskild vikt vid jämställdhetsperspektivet. Det är väl bra. Men vad menar man med särskild vikt? , hur når man det man talar om, att regeringen jobbar med och markerar? Att man markerar är väl bra, men på vilket sätt markerar man? Har man en ambition att stifta lag så att man verkligen får en väl fungerande rehabilitering, så att man verkligen kan visa på att det här måste ni ute i hela landet, vid alla försäkringskassor och i alla landsting, verkligen följa? 63 Socialminister (): Den diskussion som har förts kring det enskilda fallet, om , har i väldigt stor utsträckning handlat om brister, som man blir upprörd över, i försäkringskassornas situation. Jag har försäkrat mig om att , i alla fall den organisation hon är med i, får träffa den minister som är ansvarig för rehabiliteringen som handlar om arbetsplatsinriktad eller i övrigt socialt inriktad rehabilitering. Det är statsrådet som är ansvarig för de frågorna och som är ansvarig för hela det frågekomplex som handlar om hur försäkringskassorna fungerar och det stöd som man rimligtvis ska kunna kräva av försäkringskassorna. Det är rätt viktigt att den diskussionen förs, för det som har påpekats är ju att det har saknats besked från . Det saknas stöd från . har skjutits från den ena instansen till den andra utan besked. Jag hoppas verkligen att kan komma att ge väldigt tydliga besked om hur vi ska försäkra oss om att den delen av rehabiliteringen fungerar. Men eftersom frågan är riktad till mig har jag valt att svara på det jag är ansvarig för. Det handlar om den medicinska rehabiliteringen, sjukvårdens ansvar. Där måste jag säga att det händer otroligt mycket just . Först och främst arbetar en särskild kommission, , där alla berörda är med. Försäkringskassorna är med. Försäkringsvärlden, det vill säga försäkringsbolagen, är också med. Det är ganska viktigt därför att mycket handlar om trafikskador. Dessutom är företrädare för de whiplash-skadade själva med i arbetet genom sin intresseorganisationen. Kommissionen leds av förre statsministern , och den ska redovisa sitt program 2005. Det handlar dels om att öka forskningen, kunskapen, om den här typen av skador, dels titta på hur man ska skapa en bättre fungerande rehabilitering, en bättre fungerande säkerhet och även en tydligare ordning när det gäller försäkringssystemen. Där sker verkligen någonting. Jag hoppas att vi ska kunna få fram ett bra program i enlighet med arbete. Dessutom sker det ganska mycket i landstingen just nu kring whiplash-skadorna. har antagit ett program det här året för att se till att man har en fungerande rehabilitering för dem som har whiplash-skador. I har och just infört en rehabiliteringsgaranti, för det är väl egentligen det vi talar om. Man börjar med ett antal diagnoser som handlar just om ryggskador, nackskador och andra skador av det slaget där de drabbade ska vara garanterade en fungerande rehabilitering. Där samverkar med . Frågan om huruvida man ska ha en särskild lagstiftning med rätt till rehabilitering har diskuterats i ett antal gånger. Anledningen till att vi inte har det har i huvudsak varit att man säger att det är väldigt svårt att ange exakt vad rehabilitering är för någonting, från den medicinska rehabiliteringen över till den arbetslivsinriktade eller sociala rehabiliteringen. Det viktigaste, tycker jag, är att vi har en garanti för att varje medborgare verkligen får stöd, först av sjukvården sedan också av , så att man får en fungerande rehabilitering och att sjukvården liksom har skyldighet att ge den enskilda individen stöd. En del av detta har jag ansvar för, det andra har ansvar för. Jag har försäkrat mig om att han kommer att föra en dialog med Föreningen som har aktualiserat problem. 64 (): Det har varit ganska stor uppmärksamhet kring just whiplash-skadade. Bland annat har i det här fallet skrivit till statsministern, fått kontakt med honom och fått svar. Han hänvisar till att det ska komma någon form av ny lag . Jag vill fråga: Är det med sanningen överensstämmande? Kommer det en förbättrad lagstiftning för wihplash-skadade personer? är det väldigt olika i på det här området. Jag vill ställa några frågor till som jag skulle vilja att ministern svarar på och talar om vad han kan göra åt dessa saker. Ungefär 50 000 människor kommer att få sin ersättning sänkt det är de som har rätt till ersättning från till i försäkringen. De som drabbas hårdast av det här är kvinnor som slitit ut sig i offentlig tjänst med låg lön. Det är även ungdomar som drabbas hårt, eftersom de inte har hunnit bygga upp ATP-poäng. I och med att de jämställs som pensionärer ställs de utanför försäkringskassornas rehabilitering. Tycker ministern att det är bra? Om inte, vad ämnar ministern att göra åt det? Man träffar också ungdomar som fått pension i stället för rehabilitering. Försäkringskassorna väljer att skicka tillbaka medel som de har fått för rehabiliteringsinsatser. kommer att bli en av dem om man inte gör något. Tycker ministern att det är rätt? Om inte, vad ämnar ministern att göra åt det? Rätt vård i rätt tid när det gäller whiplash-skador. Det gäller också i fråga om detta. Det handlar om en väldigt stor psykisk oro hos dessa människor. De blir sjuka av det också. De blir både psykiskt och fysiskt lidande. Och det innebär väldigt mycket svåra saker för de enskilda personerna. Men det innebär också att dessa människor är långtidssjukskrivna. Det är samhällets ansvar. Och vi vet ju att sjukskrivningskostnaderna är enormt höga . Både för de enskilda människorna och för samhället skulle man vinna väldigt mycket på om man kunde komma till rätta med detta. När det gäller läkarkunskapen på detta område uppmärksammar man att det inte finns tillräckligt med kunskaper. Det kanske skulle behöva föras in mer kunskaper om detta i utbildningen. Jag är inte rätt person att ha riktigt klart för mig hur det är. Men jag skulle vilja veta om socialministern har uppmärksammat det problemet. Det finns mycket att göra. Men jag vill upprepa att det faktiskt behövs en lag där det sägs att människor har rätt till rehabilitering. 65 Socialminister (): Det enskilda fall som har varit föremål för uppmärksamhet, nämligen , blev uppmärksammat i huvudsak på grund av frågor som handlade om sätt att arbeta. Men man begärde ändå att få göra en uppvaktning hos socialministern, därför att det uppfattas som att socialministern har ansvar för allt. Vi bad att få klarhet i vilka frågor som Föreningen ville diskutera. Det visade sig att den första fråga som man ville diskutera var just den fråga som tar upp, nämligen frågan om ersättningsnivåerna. Den andra fråga som man ville diskutera gällde pensionering. Det är jättestora problemområden, och det är viktigt att man tar upp dessa allvarliga problem. Men de frågor som låg till grund för problembeskrivningen är statsrådet ansvarig för. Då är det viktigt att dessa frågor diskuteras med honom och att han utvecklar sin syn på vad man kan göra för att förbättra förhållandena. Mitt ansvar gäller det som handlar om de medicinska insatserna, det vill säga sjukvårdens insatser. På dessa områden har jag försökt att ge de svar som vi kan ge och som jag tycker pekar på mycket stora förändringar. Det finns, inte bara i utan generellt, en ganska dålig kunskap om whiplash-skador. Det är skälet till att tillsattes och påbörjade sitt arbete . Den arbetar med frågor som handlar om forskningens situation och vad man kan göra för att öka kunskapen bland de behandlande läkarna för att allmänt sett få en klar kunskap om förklaringar till skadan och om möjligheter till medicinska insatser för att lindra eller bota skadan. Det sker alltså ett mycket omfattande arbete. Jag hoppas, som jag tidigare sade, på ett program som vi snabbt ska kunna genomföra. Dessutom påpekade jag att när det gäller landstingens ansvar sker det ett mycket omfattande arbete för att förbättra situationen, och målet för sjukvården enligt hälso- och sjukvårdslagen är att var och en som har en fastställd whiplash-skada ska erbjudas medicinsk rehabilitering i ett team som arbetar över flera medicinska gränser. Sedan är det viktigt att detta kompletteras med en rehabilitering som står för. Då är det viktigt att dessa frågor diskuteras med . Han är informerad om problemställningen, han har fått den skrivelse som vi har fått från Föreningen , och de förbereder ett möte där de gemensamt ska diskutera detta. Jag rekommenderar att också uppmärksamma på frågeställningen och ställa frågorna på dessa områden just till . 66 (): Tack så mycket, ministern. Jag tycker mig ändå ana att ministern tar dessa frågor på största allvar. Något annat hade jag inte heller förväntat mig eftersom problemet är så allvarligt som det är. Men jag blir lite orolig när ministern också använder sig av argumentationen att hans bord handlar om det och det och att det andra är någon annans bord. Men i regeringen måste man ha konsensus. Jag förstår att man resonerar ihop sig och att alla ska vara överens om det ska bli någon ny lagstiftning. Är det inte så? Det måste vara konsensus i regeringen. Då har jag vänt mig till socialministern eftersom jag tycker att det här är viktiga sociala frågor. Det låter väl bra med ett program. Kanske någon i någon region i arbetar mycket effektivt. Men problemet är att dessa skadade människor finns över hela . Det måste därför finnas en lagstiftning i botten som gäller för hela vårt land. inte dessa människor hit och dit, till exempel de unga människor som när de kommer till hänvisas till försäkringsbolagen, och försäkringsbolaget tar inte hand om detta utan bollar det vidare. De kommer till sjukhuset som inte har någon möjlighet att ge verklig hjälp. Sjukhuset ger smärtlindring som är mycket effektiv för en väldigt . Dessa människor är inne i detta ekorrhjul att bollas hit och dit. Snälla ministern, bolla inte med dessa frågor utan ta riktigt ansvar för dem och se till att det blir en konsensus i regeringen så att vi får en rättighetslagstiftning som kan komma dessa människor till del. 67 Socialminister (): Jag tror att vi ska vara glada över att det inte finns en minister som svarar för alla frågor i regeringen. Jag tror att kunskapsnivån då skulle bli ganska begränsad. Vi har ett antal ministrar som ansvarar för olika frågor, och vi måste gemensamt se till att vi tar ett ansvar för politiken men också för att var och en som har satt sig in i de enskilda frågorna ska kunna diskutera med en riksdagsledamot så att man får en vettig diskussion. Vi har uppdelningen att jag är ansvarig för hälso- och sjukvården och äldreomsorgen. Andra ministrar är ansvariga för andra frågeställningar. Det ska naturligtvis vägas ihop till en gemensam politik. Men för att få ett riktigt bra svar på frågan om ersättningsnivåerna och hur försäkringskassorna arbetar är det bra om den minister som arbetar med just dessa frågor ställer upp därför att man då får de bästa svaren. Det gäller till exempel frågan om förändrade regler i fråga om rehabilitering. Det ligger en proposition här i som det ska fattas beslut om och som handlar om samordning i fråga om rehabilitering. Det handlar om Finsam, där , sjukvården och gemensamt ska kunna arbeta just för att enskilda patienter inte ska flyttas mellan olika instanser. Där tar vi pengar från försäkringssystemet och använder dem tillsammans med sjukvården. ska detta beslut fattas. Jag hoppas att det blir början till en helt ny ordning, och det är den ordningen som ska hjälpa och andra så att de inte bollas mellan olika instanser. , sjukvården, kommunerna och arbetsmarknaden ska jobba ihop och jobba gemensamt för att erbjuda rehabilitering. Det är den stora förnyelsen, och ska det bli slut på detta att man inte vet vem som tar ansvar. Man sätter sig ned tillsammans, arbetar med gemensamma resurser, och sedan ser man till att rehabiliteringen fungerar. Detta är ett förslag som är framlagt av . Överläggningen var härmed avslutad. 11 § Svar på interpellation 2003/04:124 om stads förhållande till 68 Statsrådet (): Axel Darvik har frågat vad utrikesministern avser att göra för att se till att kommuner inte bedriver en självständig utrikespolitik. Arbetet inom regeringen är så fördelat att det är jag som ska besvara interpellationen. Inledningsvis vill jag framhålla att jag inte uttalar mig i ett enskilt ärende. Jag kan som minister inte kommentera det ärende som Axel Darvik tar upp i interpellationen. Kommuner och landsting får enligt 2 kap. 1 § kommunallagen själva ha hand om angelägenheter av allmänt intresse inom det egna geografiska området. Denna allmänna befogenhet är även begränsad till sådana allmänna intressen som rör de egna kommunmedlemmarna. Huvudregeln är alltså att en kommun eller ett landsting inte får bedriva verksamhet utanför sina gränser. En annan allmän kompetensbegränsning är också att en kommun eller ett landsting inte får ägna sig åt uppgifter som ankommer på annan, till exempel på staten. Utrikes- och biståndspolitiken hör typiskt sett till det statliga ansvarsområdet. Vänortsutbyte mellan svenska och utländska kommuner har dock en lång tradition. Svenska kommuner hade närmare 1 000 vänorter utomlands. De flesta vänorterna finns i och då huvudsakligen i . Sedvanligt vänortssamarbete rör ofta demokratifrågor och kulturutbyte. Det är också vanligt med olika former av projektsamarbete inom områden som miljö, administration, utbildning, turism samt frågor inom den sociala sektorn. Försök att stimulera till samarbete mellan företag i vänorterna eller vänregionerna är också vanligt. Sådant sedvanligt vänortssamarbete anses falla inom kommuners och landstings allmänna kompetens. Utvärderingar har också visat att det kommunala vänortssamarbetet i flera fall banat väg för näringslivskontakter. Regeringen har stött den internationella verksamhet som kommuner och landsting bedriver och har också intresse av att stödja en fortsatt utveckling av detta engagemang. Som jag tidigare nämnt är svensk utrikes- och biståndspolitik uteslutande en statlig angelägenhet. Kommuner och landsting behöver därför stöd av speciallagstiftning för att kunna engagera sig på området. De har enligt lagen (2001:151) om tjänsteexport och kommunalt internationellt bistånd rätt att under vissa villkor för export tillhandahålla sådan kunskap och erfarenhet som finns i den kommunala verksamheten. Lagen gör det också möjligt för kommuner och landsting att under vissa villkor lämna bistånd till alla länder. För länder som får svenskt statligt bistånd är det tillräckligt att anmälan sker till Sida. För bistånd till övriga länder krävs dock regeringens tillstånd. Tillståndsplikten är motiverad av behovet att begränsa risken för konflikter mellan kommunala beslut och svensk officiell utrikes- och biståndspolitik. Avslutningsvis vill jag också påpeka att varje kommunmedlem har rätt att få lagligheten av kommuns eller beslut prövad i domstol. Detta gäller även beslut om kommunens eller landstingens internationella engagemang. Jag ser med anledning av vad jag anfört inga skäl att vidta några åtgärder för att ändra systemet för det kommunala engagemanget i internationella frågor. 69 AXEL DARVIK (fp): Jag får börja med att tacka för svaret från statsrådet . Det är bra att man här tydligt fastslår att en kommun inte ska bedriva någon självständig utrikespolitik. Jag är dock lite förvånad över svaret. Statsrådet säger att han inte kan kommentera ett enskilt ärende. Kommunministern har inte varit lika sparsam med kommentarer när det gäller andra ärenden och andra förehavanden i vissa kommuner. För inte så länge sedan deltog han i en debatt som anordnades här i som enbart ägnades åt att behandla och begråta problem. Då kunde han med kraft lägga på att kritisera allt som tidigare majoritet hade gjort eller inte gjort vid makten. Möjligtvis är det så att när nu en partibroder till , , är ute på ytterst svag is vill inte regeringen blanda sig i av den anledningen att man själv inte vill riskera att plumsa i i den kalla vaken. Kommunministern säger också att sedvanligt vänortssamarbete oftast ska röra demokratifrågor. Problemet är ju att i är det just detta som man utesluter. Demokrati, mänskliga rättigheter, frihet för den enskilde individen det är dessa områden som man inte tar upp i sitt samarbetsavtal med . Extra anmärkningsvärt är naturligtvis detta när det är man har att göra med. Det är världens största diktatur med oräkneliga brott mot mänskliga rättigheter och demokrati på sitt samvete. Detta upprepas år . Därför är det mycket olyckligt att inte vill kommentera detta, och jag kan inte låta bli att få känslan att det handlar om ett fegt och illa dolt sätt för regeringen att slippa svara på en väldigt svår fråga. Men låt oss i så fall vara principiella i stället! Låt oss ha en principiell inställning. Låt oss säga att en svensk kommun inleder ett samarbete med en annan stad i en annan kommunistdiktatur, till exempel eller . Myndigheterna i båda städerna ska då bygga vänskapliga relationer mellan och eller och . Skulle kommunministern i så fall anse detta som lämpligt med tanke på de värderingar som har när det gäller demokrati och mänskliga rättigheter? Skulle man inte kunna beteckna detta som en typ av utrikespolitik? Skulle regeringen helt avstå från att över huvud taget kommentera eller agera i ett sådant fall? 70 Statsrådet (): Jag kommenterar inte ett enskilt fall, för det är domstolar som prövar den kommunala kompetensen. Det är möjligt för varje kommunmedborgare i en berörd kommun att överklaga ett kommunalt beslut till domstol, och det är domstolen som prövar om det ligger inom ramen för den kommunala kompetensen. Jag ska inte stå i och göra den bedömningen. Vi har domstolar som gör den bedömningen. Jag tycker generellt sett att det är bra att det finns vänortsutbyte mellan svenska kommuner och kommuner i vår omvärld. Det är bra ur väldigt många aspekter. Det är bra för att knyta kontakter och utbyta erfarenheter. Det är bra för att stimulera samarbete när det gäller utbildning. Det är också bra för att stimulera samarbete mellan näringslivet i olika länder. Men det finns en lagstiftning som reglerar också den möjligheten. Axel Darvik får förstå att jag inte lägger mig i ett så konkret ärende. Jag gör den principiella deklarationen att jag tycker att vänortssamarbete mellan svenska kommuner och kommuner i vår omvärld är positivt. 71 AXEL DARVIK (fp): Jag hoppas ändå att kommunministern kan kommentera en principiell fråga. Om man inleder ett vänortssamarbete med en diktatur, bör man inte då vara väldigt tydlig med att ta upp sådana frågor som mänskliga rättigheter och demokrati? Varför, det måste jag också få svar på, kunde man kommentera in i minsta detalj vad höll på med i debatten tidigare i kammaren när det nu är så omöjligt att kommentera vad som händer i rikets andra stad, i ? De samarbetsavtal som man nu ska underteckna med har naturligtvis en väldigt stor betydelse också för bilden av den svenska utrikespolitiken. Man ikläder sig en roll där man säger att vi ska agera för att skapa vänskap mellan de kinesiska och svenska folken. Jag har inget emot vänskap, men när man ska inleda ett sådant här djupt samarbete måste man naturligtvis också lyfta fram de frågor som är så oerhört viktiga i vår utrikespolitik, mänskliga rättigheter och demokrati. Det är något som också regeringen mycket tydligt belyser i en skrivelse som kom alldeles . Mänskliga rättigheter i svensk utrikespolitik heter den. Där säger man att vi alltid på alla nivåer ska ta upp de här frågorna.