prot · GQ0947 · 2003-01-28 00:00:00 — Där-med ser vi att det finns en gränsdragningsfråga somverkligen motiverar öppna direktiv. Men det finnsinga planer från regeringens sida på att lägga framförslag om att avskaffa särskolan. Den ska utvecklasoch stärkas i sin kvalitet, och vi litar till att vi fårgoda idéer och bra förslag från Särskolekommittén.Anf. 20 ():Herr talman! Jag måste säga att jag är glad överatt vi fick ha den här diskussionen om särskolan ochom förskolan. Jag tror att vi förr eller senare ändåkommer att inse att vi, för att få detta till en helhet därvarje barn kan få utvecklas efter sin förmåga, inte kanha en så strikt sjuårsgräns. I stället måste vi, tror jag,hitta vägar där de kan mötas - framför allt där detinom förskoleområdet finns kompetens som gör detrimligt att möta dem som har en utvecklingsstörning.Tyvärr saknas ofta detta, också i kommunerna.Med den tydligheten skulle de här barnen få upp-leva att de har samma värde som alla andra barn ochföräldrarna framför allt få uppleva att deras barn harsamma värde som andra barn. Det är tillräckligt svårtändå för en förälder att få ett barn med en utveck-lingsstörning och att tidigt acceptera det. Man skulleönska att de fick känna att det här barnet möter sam-hället med samma respekt, värdighet och värme oav-sett vilken begåvning och intellektuell förmåga detenskilda barnet har.Därför tror jag att man väldigt tidigt måste gå inmed hjälp. Jag tror att det också har att göra med hurdet här kan fortsätta och hur vi längre fram kan lyck-as. Vi får väl se vad kommittén kommer fram till.Ministern kan vara lugn - en eller annan reaktionkommer nog från något håll när detgäller ökade möjligheter att se på förskolans verk-samhet.Överläggningen var härmed avslutad.7 § Svar på interpellation 2002/03:108 om skolaför bokstavsbarnenAnf. 21 Utbildningsminister ():Herr talman! har frågat migvilka åtgärder jag avser att vidta för att det svenskaskolsystemet på ett bättre sätt ska kunna möta beho-ven hos barn med olika former av så kallade bok-stavshandikapp.I skollagen fastställs att särskilt stöd ska ges tillelever som har svårigheter i skolarbetet. Dessutomska rektorn se till att ett åtgärdsprogram utarbetas däreleven och elevens vårdnadshavare ges möjlighet attdelta i utarbetandet av programmet. Regeringen harfrån och med förstärkt elevers ochvårdnadshavares rätt att initiera ett åtgärdsprogram.Det är kommunens och skolans ansvar att ordna braundervisning utifrån varje elevs behov och förutsätt-ningar.Vi vet att det kan finnas brister i skolornas sätt atthantera barns stödbehov. Ofta ses de så kallade bok-stavsbarnen som en grupp, men inom denna gruppfinns barn med mycket olika behov av många olikaåtgärder. Därför anser jag det vara oerhört angelägetatt skolorna tidigt upptäcker och noga utreder ade-kvata åtgärder när en elev är i behov av särskilt stöd.Regeringen har gjort flera insatser för att stödjakommuner och skolor i det här arbetet. En mycketviktig insats från regeringens sida är det riktade stödtill personalförstärkningar i skolan som förväntas ledatill att 15 000 lärare och andra specialister kananställas. Bidraget ger skolorna möjlighet att ökapersonaltätheten och minska gruppstorlekarna - åt-gärder som ju är viktiga för elever i behov av särskiltstöd. En stor del av den personal som anställtsmed hjälp av bidraget har specialpedagogisk kompe-tens, vilket också är viktigt för den här elevgruppen.För att kunna ge adekvat stöd till "bokstavsbarn"och andra barn med stödbehov är det viktigt att sko-lan har tillgång till personal med god kunskap omdessa barns behov. Enligt regeringens proposition Enförnyad lärarutbildning (prop. 1999/2000:135) börspecialpedagogisk utbildning ingå som ett moment idet allmänna utbildningsområdet. Specialpedagogiskutbildning bör också kunna anordnas inom utbild-ningsområdena med inriktningar och specialiseringar.Kommunen har ansvar för att specialpedagogiskkompetens finns att tillgå. Där kan det tidigare nämn-da statsbidraget till personalförstärkningar användasför att öka skolornas kompetens inom området. gjorde regeringen också en sär-skild satsning på utvecklingsinsatser inom skolväsen-det och avsatte för detta omkring 500 miljoner kro-nor. Insatser för elever i behov av särskilt stöd upp-märksammades särskilt, bland annat i form av kom-petensutveckling av lärare.Kommuner och skolor kan också få råd och stöd ispecialpedagogiska frågor av . inrättas dessutom Myndig-heten för skolutveckling. Myndigheten kommer att hai uppdrag att stödja kommuner och skolor i derasarbete med skolutveckling, bland annat avseendeelever i behov av särskilt stöd.Skollagskommittén, som lämnat sitt slut-betänkande, har haft i uppdrag att se över lagstift-ningen bland annat i syfte att förbättra elevers rättssä-kerhet. Kommittén föreslår att elevernas behov avstöd alltid ska utredas och att beslut ska kunna över-klagas.Yvonne anser att den så kallade bör få ett utökat uppdrag för att seöver även utbildningsformer och metoder för de såkallade bokstavsbarnen. har iuppdrag att se över utbildningen för barn, ungdomaroch vuxna med utvecklingsstörning. "Bokstavsbarn"som har en utvecklingsstörning ingår redan i kom-mitténs uppdrag men merparten av dessa barn tillhörgrundskolans målgrupp. Kommittén har redan i dagett omfattande uppdrag, och det är inte rimligt attvidga detta till att även omfatta elever i behov avsärskilt stöd i . Däremot delar jag heltYvonne uppfattning att elever i behov avsärskilt stöd inte ska gå i särskolan om de inte tillhörsärskolans personkrets. har därför på re-geringens uppdrag utarbetat allmänna råd om utred-ning och beslut om mottagande i särskolan. har också i uppdrag att utreda omytterligare åtgärder bör vidtas för att säkerställa attsärskolan enbart tar emot de elever som den är avseddför.Arbetet med att utveckla skolan så att den på ettbättre sätt möter varje elevs behov är ett arbete somständigt måste pågå på alla nivåer i skolsystemet.Som jag tidigare nämnt stöder staten på olika sättkommuner och skolor i deras arbete med att utvecklaverksamheten och arbetet med elever i behov av sär-skilt stöd. I arbetet med en ny skollag är också avsik-ten att elevers rätt till stöd ska stärkas.Anf. 22 ():Herr talman! Det handlar återigen om en utred-ning som gäller förskoleverksamheten.Antalet barn i särskolan har, precis som ministernsäger i sitt svar, ökat väldigt kraftigt. Med över 50 %ökade antalet under de sju åren 1993-2000. Skolver-ket har i sin rapport särskild får man vara? utrettvad som ligger bakom ökningen. Där finner man ettflertal bidragande faktorer. En av de faktorer som harnämnts - inte bara där utan också i andra utredningar- är skolans resurser. då kraftiga ned-skärningar har gjorts på skolans område har resurser-na till stödundervisning och extrahjälp till elever medbehov av särskilt stöd minskat.Av ministerns svar framgår tydligt vad skolornahar för ansvar, vad det finns för lagtext och vad detfinns för förordningar. Jag vill lite grann så att sägadra ett snäpp ut i verkligheten. Vi har mycket förord-ningar och vi har lagtexter om särskilt stöd, så det ärklart att om allt detta hade uppfyllts i praktiken skulleinte alla dessa barn ha placerats i särskolan.Vi vet enligt gjorda utredningar att en stor del avden här ökningen - vårt sunda förnuft säger att ande-len utvecklingsstörda barn naturligtvis inte har ökatmed , utan här finns detandra faktorer - har inneburit att många föräldrar, ochockså lärare, anser att de barn som går i särskolan intetillhör särskolans persongrupp, som det heter. De haralltså inte en utvecklingsstörning i egentlig meningmen de har blivit hänvisade till särskolan. Mångaföräldrar kan vittna om att lärarna på skolan har sagt:För att ditt barn ska få den bästa hjälpen måste detplaceras i särskolan, för vi kan inte ge den hjälpen.För att sedan gå över till de så kallade bokstavs-barnen vill jag säga att det inte är problem med derasintellektuella förmåga. Tvärtom har många av de härbarnen en mycket god intellektuell förmåga. Vad ärdå deras problem? Jo, det sociala samspelet. Aspber-gerbarnen kan inte vistas i större grupper. De behöveren mindre grupp för att de ska lära sig saker. Andrabarn behöver en ökad struktur i undervisningen närman i våra vanliga skolor har en hög kvalitet i under-visningen men byggd på att eleverna själva har ettstort ansvar för sitt lärande. Det är bekymret.Egentligen är min interpellation inte korrektställd, även om jag har fått svar på det jag har frågat.Det är riktigt att jag tyckte att Carlbeckkommitténsuppdrag skulle omfatta de här barnen. Men när jag fårsvaret av ministern är jag beredd att backa direkt. Minhuvudfråga är inte att just ska taansvar för barnen utan att barnen inte får reducerasbort. De finns, och någon måste ta ansvar för dem.Anf. 23 Utbildningsminister ():Herr talman! Vad bra att vi är överens! Det är juinte en fråga som hör hemma i Carlbeckkommittén.Då blir frågan också mycket större. Frågeställningenhandlar egentligen om vår skolas möjlighet att fak-tiskt möta varje barn med de förutsättningar somvarje barn har och stötta barnen i deras kunskapsut-veckling under hela skolans gång. Det finns då ettantal mycket viktiga principiella frågor som också ärbrännande politiskt. En sådan är naturligtvis de lagaroch förordningar som vi fattar beslut om här i kam-maren.Yvonne pekade på att det kanske intehjälper med bara lagar och förordningar. Det är rik-tigt. Enbart beslut i kammaren förändrar inte alltidverkligheten. Men de stärker rätten till den särskildahjälp och det stöd som varje barn med svårigheter harrätt att få.Det är viktigt att vi förmår ta de besluten här ikammaren. Om det sedan ska fungera måste vi ha enskola med välutbildade lärare som känner att de upp-skattas för sitt arbete, en omvärld som visar respektför deras yrkeskunnande och professionalitet och enskola som har tillräckligt med resurser.Den svenska skolan har gått igenom en ganskajobbig tioårsperiod med många bespa-ringar, på grund av ekonomiska kriser, som naturligt-vis har gjort att lärarnas arbete har blivit alltmer ut-satt. De gör fortfarande väldigt fina arbetsinsatsermen under knaprare omständigheter. Det är därför enav valets stora frågor, där vi diskuterade resurser tillskolan, blev så viktig bland medborgarna. Det finnsen stor uppslutning kring att skolan behöver merresurser.Den borgerliga linjen har ständigt varit att det intehandlar om resurserna utan det finns en rad andrafrågor. Resurserna är ungefär vad de behöver vara,menar man. Jag tror inte det. Därför är det öron-märkta statsbidrag vi nu ger väldigt viktigt. Vi gerytterligare 1 miljard samt 3 000 nya lärareoch andra specialister ut till våra skolor,sammantaget 15 000 lärare och andra specialister. Detär viktigt för att de här barnen ska kunna få den hjälpoch det stöd som de behöver. Kristdemokraternasäger tyvärr nej till det.Det finns mycket av värme, engagemang ochklokskap i det säger och i Krist-demokraternas politik på skolområdet. Men tyvärrsläpar ni efter när det gäller resurserna. Jag hoppas attYvonne kan bidra till en förändring där.Ni har ju tvärt sagt nej till att rikta de pengarna tillskolan.Dessutom handlar det om att följa upp varje barnfrån start i skolan. De borgerliga partierna hamnarofta i diskussioner om att vi ska ha betyg i årskurs 6eller årskurs 7, som om det skulle vara hjälpen för dehär barnen. Det går inte att vänta till årskurs 6 eller 7med att ta reda på vad de kan. Det måste börja frånstart. Föräldrar, barn och lärare måste ha tydlig kun-skap om barnens utveckling. Utvecklingssamtalen ärbra på det sättet och uppskattade av föräldrarna. Mende behöver utvecklas till att också bli mer inriktadepå hur barnen ligger till i förhållande till de nationellamålen i skolan.Så är det också med utvecklingsplaner. Vi bordeha utvecklingsplaner för varje elev från start i skolan,som beskriver hur skola och hem tillsammans skaarbeta för att barnen ska uppnå målen. Då upptäckervi tidigare och kan, med lagar och förordningar somstöd, ge den hjälp varje barn behöver, inte minst desom behöver extra hjälp och stöd.Anf. 24 ():Herr talman! Det där är faktiskt väldigt fint, herrutbildningsminister. Vi är överens om mycket i det.Men det finns en sak som vi faktiskt inte är överensom och det är pengarna och resurserna. Det problemjag pekar på nu har inte med pengarna att göra.Vi har varit överens om att det är viktigt att barnslärande får utvecklas utifrån hur de lär sig, hur debeslutar och att barn ska få vara med och ha ett in-flytande. Sedan har vi ett antal barn som inte förmåratt ha den lösare strukturen på undervisningen pågrund av hur de är funtade. De behöver hård struktur.Jag nämnde till exempel Aspergerbarnen. De behöverhård struktur. Vad är det som händer då? Jo, eftersomde inte klarar att lära sig över huvud taget i en vanliggrupp har svensk skola , mot alla våra lagar ochprinciper, antingen vi vill det eller ej, hänvisat debarnen till särskolan. Där hör de inte hemma, för dehar god intellektuell förmåga.Nu står vi inför ett problem: I våra särskolor finnsett stort antal barn som inte borde gå där. Vad vet dehär barnen och deras föräldrar? Jo, att den vanligaskolan inte vill ha dem där. säger regeringen,genom direktiven till , att särsko-lan enbart ska utredas utifrån sin personkrets, det villsäga de som har utvecklingsstörning.Helt plötsligt är det så att ett stort antal barn perdefinition inte hör hemma någonstans. De vet att dehar blivit bortvalda. Föräldrarna är fullt medvetna omatt deras barn har blivit hänvisade till särskolan. Närde kommer till särskolan vill varken statsmakternaeller föräldrarna att de ska vara där. De håller på attreduceras bort i vårt medvetande. Det är detta jagtalar om. Det finns hundratals föräldrar som är för-tvivlade. Vi måste våga säga till dem att vi ska utredavilken möjlighet vi har att hjälpa de barn som harsvårigheter att lära i ett socialt sammanhang. Vimåste ge dem en arena som de känner är till för dem.Herr talman! Jag förstod att ministern inte riktigtkunde höra det jag sade. Därför tar jag det igen: Vihar en särskola som inte ska utreda alla de barn somgår där utan enbart personkretsen och en vanlig skolasom inte vill ha bokstavsbarnen där, de barn som deredan har hänvisat till särskolan. Föräldrarna känneratt det inte finns någon arena där det utreds hur derasbarn ska lära sig på bästa sätt. Det är detta jag försö-ker säga när jag tar upp att kundeha fått i direktiv att försöka hitta en lösning för hur viska handskas med de som går i särskolan men intetillhör personkretsen.Vi kommer aldrig att kunna säga att alla de barnsom går i särskolan men inte tillhör personkretsen skagå över till den vanliga skolan. De har blivit bortre-kommenderade från den vanliga skolan. Det är ettallvarligt drag mot människor som redan har det svårtdärför att de inte klarar de sociala sammanhangen ochmötena. Det är detta jag vill hitta en lösning på.Anf. 25 Utbildningsminister ():Herr talman! Jag instämmer helt i argumentation när det gäller problematiken,att vi har sett en ökning av barn i särskolan och att detkan finnas en underliggande risk att drivkraften harvarit att barnen inte har fått hjälp i tillräcklig omfatt-ning i . Det gäller både strukturen ochpedagogisk hjälp. Det är ett av huvudsyftena med attvi har tillsatt där arbetar. Jag ser fram emot era förslag, för detär en viktig utredning. Den handlar bland annat omjust detta.Jag instämmer också i be-dömning att vi inte ska ha en utveckling av särskolanmed en allt större barngrupp som egentligen intetillhör den krets som särskolan har varit avsedd för.Då kommer vi tillbaka till det som är så oerhört vik-tigt för skolan och huvudmännen, kommunerna:Varje barn måste bedömas utifrån sina egna förutsätt-ningar och få den hjälp och det stöd som det barnetbehöver för en bra skolgång.Om kommunerna har möjlighet att finansiera sär-skolan, som kostar mycket mer per elev än grund-skolan, har de naturligtvis också möjlighet att ta re-surserna för de barn som inte hör hemma i särskolan- om det finns sådana barn - och i stället sätta in demi för att på så sätt ge de barnen det stödoch den hjälp som de behöver. Det kan handla om attha egna grupper eller att ha annan struktur på dagen.Men det är en fråga som lärarna och professionen -specialpedagogerna, föräldrarna och eleverna - måsteföra en diskussion om.Jag tror också att den pedagogik som passar braför vissa barn, till exempel att i stor utsträckning självlägga upp sin arbetsdag och styra sitt eget arbete, intepassar bra för alla barn. Vissa barn klarar sig väldigtbra i stora grupper, medan andra kräver mindre grup-per. Vi måste bli bättre på att arbeta på det sättet i allavåra skolor.Det faktum att vi har fått en ökning av antaletbarn i särskolan, med de resurser som sätts in i sär-skolan, är ett tecken på att resurser också finns för attta hand om och ge dessa barn en bra skolgång. en viktig roll, och jag serfram emot de förslag och analyser som läggs fram idet första betänkandet som kommer till våren.Men glöm inte att det också finns en ideologisktoch partimässigt skiljande fråga som handlar om ifallskolan behöver mer resurser eller inte. Där har mantyvärr, trots det engagemang som kristdemokraternavisar, inte riktigt hängt med och sett att skolan behö-ver mer resurser för att bättre kunna ta vara på dessabarn.Anf. 26 ():Herr talman! Jag tror att det finns många poängeri det som sagts, och jag tror att man måste titta påresurser, men också på möjligheterna att utnyttjaresurser. Kanske behövs det även en ökad kompetenspå det här området. Jag tror att många kommuner harbrister när det gäller att ta hand om barn som intefungerar som de barn som vi vanligtvis har organise-rat vår skola för.Jag har en poäng med den här interpellationen,och den vill jag slutligen gärna lyfta fram. Jag tror attvi kan fortsätta den här debatten om kanske ett halvåreller när mer kunskap har kommit fram. Meninget enda barn i det här landet ska behöva känna attdet inte hör hemma någonstans. Ingen enda förälderska behöva känna att hans eller hennes barn inte kanfå utbildning, inte kan få stöd och hjälp i sitt lärande,eftersom det inte är som alla andra barn. Det måsteför varje barn finnas en möjlighet till detta - och detmåste finnas i realiteten.När gör sina utvärderingar, eller närandra på olika sätt utövar tillsyn, måste vi vara nog-granna med att betona att ett enda barn som känner attdet inte hör hemma i skolan är ett barn för mycket. Viska i stället ha en skola för alla i meningen att det skafinnas skolgång för alla oavsett vilka olikheter somkan finnas mellan barnen.Jag är dock rädd för att de utredningar som ärbeslutade och bestämda inte tar upp just de så kalladebokstavsbarnen, och jag är rädd för att de försvinneroch blir en förlorad grupp. Det har jag velat aktualise-ra, och jag hoppas att jag nu har gjort det. Jag hoppasockså att vi kan fortsätta att föra debatten om att sko-lan ska kunna möta alla barn.Överläggningen var härmed avslutad.8 § Svar på interpellation 2002/03:109 om lik-värdig utbildningAnf. 27 Utbildningsminister ():Herr talman! Axel Darvik har frågat vilka åtgärderjag avser att vidta för att se till att utbildningen ärlikvärdig över landet och att resurserna fördelas efterelevernas behov.Låt mig först säga att jag finner det glädjande attAxel Darvik så tydligt stöder regeringens åsikt attutbildningen ska vara likvärdig i hela landet och attelevens behov ska vara utgångspunkten för skolansinsatser. Detta har varit regeringens utgångspunkt förden skolpolitik vi bedrivit och som inteminst genomsyrat de tankar, initiativ och förslagregeringen redovisade i skrivelsen Utbildning förkunskap och jämlikhet - regeringens utvecklingsplanför kvalitetsarbetet i förskola, skola och vuxenutbild-ning (skr. 2001/02:188).Utgångspunkten för regeringens utbildningspolitikär tydlig. Utbildningskvaliteten ska stärkas och allasrätt till kunskap och bildning betonas. Med dessahöga ambitioner om en god utbildning för alla har detvarit nödvändigt för regeringen att rikta initiativ tillolika nivåer för att uppnå en nationellt likvärdig ochkvalitativt god utbildning i hela landet och i alla sko-lor. Varje förskola, skola och vuxenutbildningsanord-nare måste ta ett tydligare ansvar för det egna kvali-tetsarbetet och för den egna utvecklingen. Detta gälleroberoende av skolform och huvudman. Likaså måstevarje huvudman svara för att deras skolor lever upptill detta ansvar. De skärpta kraven på innehållet i denskriftliga kvalitetsredovisningen är ett sådant initiativ.Utöver detta är det nödvändigt med en förstärktnationell uppföljning och granskning av verksamhe-ten. Regeringens initiativ till renodling av Skolver-kets uppdrag och inrättande av en ny skolutveck-lingsmyndighet bygger på bedömningen att statentydligare måste ta sitt ansvar för att åstadkomma enlikvärdig utbildning med hög kvalitet i hela landet.De två myndigheterna ska påbörja sin verksamhetden i år.En likvärdig utbildning varhelst den bedrivs i lan-det var också utgångspunkten i direktiven till denkommitté som 1999 tillsattes för att göra en översynav skollagen. Kommittén lämnande sitt slutbetänkan-de Skollag för kvalitet och likvärdighet (SOU2002:121) till regeringen . Utan att idetta tidiga skede ha tagit ställning till kommitténsförslag till lagtext kan jag ändå konstatera att elevensrätt till lärande och personlig utveckling, samt rätt tillsärskilt stöd vid behov, föreslås få en starkare ställ-ning än tidigare.Även Gymnasiekommittén 2000 har läm-nat sitt slutbetänkande till regeringen. Ambitionenoch syftet med förslagen för den framtida gymnasie-skolan är att fler elever ska få möjlighet att slutförasin gymnasieutbildning med uppfyllda kunskapsmål.Båda betänkandena ska remissbehandlas under våren.Regeringen har också riktat rejäla resurstillskottdirekt till skolan. Den satsning som redan påbörjatsför att öka personaltätheten innebär en successivnivåhöjning av de resurser som tillförs skolan ochfritidshemmen och når sin fulla effekt med5 miljarder från och med /06. Den-na förstärkning kommer att ha särskilt stor betydelseför elever som är i behov av extra stöd för att nå må-len i sin utbildning. Jag vill i det här sammanhangetpåpeka att andelen elever som fått slutbetyg efter gymnasiestarten nu åter ökat efter fleraårs nedåtgående trend enligt 218,Beskrivande data om barnomsorg, skola och vuxen-utbildning 2002.Slutligen vill jag säga till Axel Darvik, att är detnågot som genomsyrar alla de initiativ och förslagregeringen arbetar med inom utbildningsområdet, såär det just ambitionen att skapa en likvärdig skolamed hög kvalitet i hela landet. Alla elever har unikabehov och ska mötas utifrån sina förutsättningar.Vissa elever behöver större insatser än andra. Därförska skolan finansieras gemensamt via skatten genomett system som utjämnar kommunernas kostnader förskolan och som ger kommunerna möjligheter attfördela resurserna så att skolorna kan möta varjeelevs skiftande behov.Anf. 28 AXEL DARVIK (fp):Herr talman! Tack för svaret, utbildningsminis-tern.Jag skulle vilja börja den här interpellationsde-batten med att säga att alla människor är lika mycketvärda. Detta är för mig som liberal så viktigt att dettål att upprepas. Därför vill jag också att alla ska halika möjligheter från starten, och det är här som sko-lan kommer in i bilden. Med en bra skola kan mannämligen ge lika möjligheter från start.När jag ser de rapporter som kommer från Riks-dagens revisorer blir jag mycket oroad. Senast i damp det ned en bibba där man kunde läsa attvissa kommuner satsar mer än dubbelt så mycket påundervisningen som andra. Om man ska prata pengarhandlar det om mot . Andra rapp-orter, till exempel , visar attsvenska elever bara uppnår medelmåttiga resultat iolika kunskapstest. lägger vi i , iprocent av vår BNP, mest pengar på skolan.Jag undrar om regeringen och utbildningsminis-tern verkligen tar detta problem på allvar.