prot · GR0931 · 2003-11-19 00:00:00 — 1 § Justering av protokoll Justerades protokollet för . 2 § Anmälan om särskild företrädare för partigrupp Tredje vice talmannen meddelade att Moderata samlingspartiets partigrupp anmält som särskild företrädare för partigruppen. 3 § Anmälan om kompletteringsval till vissa utskott Tredje vice talmannen meddelade att Moderata samlingspartiets riksdagsgrupp på grund av uppkomna vakanser anmält som ledamot i riksdagsstyrelsen, ledamot i finansutskottet och suppleant i samt som ledamot i . Tredje vice talmannen meddelade vidare att liberalernas riksdagsgrupp under föräldraledighet anmält hans ersättare som suppleant i och justitieutskottet samt under föräldraledighet anmält hennes ersättare som suppleant i finansutskottet, skatteutskottet och . Tredje vice talmannen förklarade valda till ledamot i riksdagsstyrelsen () ledamot i finansutskottet () ledamot i (m) suppleant i () Tredje vice talmannen förklarade vald den 19 november18 december till suppleant i () suppleant i justitieutskottet () Tredje vice talmannen förklarade vald den 20 november31 december till suppleant i finansutskottet (fp) suppleant i skatteutskottet (fp) suppleant i (fp) Tredje vice talmannen meddelade att () ansökt om föräldraledighet den 19 januari4 . Kammaren biföll denna ansökan. Tredje vice talmannen anmälde att () skulle tjänstgöra som ersättare för . 5 § Meddelande om ändring i kammarens sammanträdesplan Ett meddelande om ändring i kammarens sammanträdesplan hade delats ut till kammarens ledamöter. 6 § Anmälan om inkomna uppteckningar från EU-nämndssammanträden Tredje vice talmannen anmälde att uppteckningar från sammanträden fredagen den 17 och inkommit. 7 § Hänvisning av ärenden till utskott Föredrogs och hänvisades Proposition 2003/04:42 till näringsutskottet Motion 2003/04:U13 till utrikesutskottet 8 § Förnyad bordläggning Föredrogs och bordlades åter Sammansatta konstitutions- och utrikesutskottets betänkande 2003/04:KUU1 9 § Utgiftsramar och beräkning av statsinkomsterna, m.m. 1 (): När nu ska fatta beslut om de ekonomisk-politiska riktlinjerna och lägga grunden statsbudget kan i varje fall inte jag undgå att göra två iakttagelser. Den första iakttagelsen är att står inför en lång rad allvarliga problem. Tillväxten är inte vad den borde vara. Arbetsmarknaden präglas av ett mycket omfattande utanförskap. Nyföretagandet sviktar, och statsfinanserna är i betydligt sämre skick än vad det kan verka på de uttalanden som görs från kanslihuset och majoriteten i detta hus. Den andra iakttagelse som jag gör är att regeringen i sitt budgetförslag gör väldigt lite eller ingenting alls för att rätta till de allvarliga problemen. Det är som om budgetförslaget inte ens adresserar samhällsproblemen utan i stället adresserar samarbetsproblem mellan vad jag uppfattar som en i grunden tillväxtvänlig socialdemokrati å ena sidan och å andra sidan två enligt min mening öppet tillväxtfientliga partier, och . Då blir det ingen koalition för tillväxt. Då blir det en koalition för stagnation. Det är därför som budgetförslaget inte innehåller några reformer för att underlätta privat företagsamhet och privata investeringar i vårt land. Det är därför som det inte föreslås några reformer av de offentliga bidragssystemen. Det är därför det inte händer någonting med de förhatliga 3:12-reglerna, som försvårar för småföretagare och entreprenörer i vårt land. Det är därför man i en situation när vi har problem med arbetskraftsutbudet i stället föreslår stolligheter som friår och arbetstidsförkortning. Det är därför man genomför en påstådd grön skatteväxling, en skatteväxling som framför allt med nya bördor drabbar människor i glesbygd, drabbar egnahemsägare i de norra delarna av vårt land med ett strängt klimat och som ur ett mer fördelningspolitiskt perspektiv har udden riktad mot låginkomsttagarna i vårt samhälle. Det vi ser nu är saftiga elräkningar, men det är bara början. Koalitionen för stagnation utlovar att detta ska fortsätta till. Det görs försök ibland att skylla de stigande elpriserna på en misslyckad elmarknadsavreglering. Sanningen är att regeringen med sina samarbetspartier har förskingrat elavregleringens vinster genom kraftigt höjda skatter på el och annan energi. Vi har en situation när förtidspensioneringar och kostnader för ohälsa skenar i väg . 1,4 miljoner människor i arbetsför ålder står utanför arbetsmarknaden. Det är en 40-procentig ökning . Det kostar i form av ofattbara resurser i samhället. I stora delar av landet, i hela inland, står en tredjedel av den vuxna befolkningen utanför den reguljära arbetsmarknaden. Det ökar inte, som det påstår i finansplanen, utan det sviktar. Det sjunker, och det fortsätter att sjunka. Internationella undersökningar visar att ligger dåligt till när det gäller entreprenörklimatet. Det är inte så att det saknas idéer i . Det finns massor av kreativitet och idéer, men det är svårt att omsätta dem till växande företagande. 80 000 ungdomar driver omkring i den meningen att de varken går till skolan eller till ett jobb. Ändå, fru talman, uteblir de skarpa förslagen från vår stagnationskoalition. Det är nödvändigt att prioritera. Det är nödvändigt att reformera de offentliga bidragssystemen. Det är nödvändigt att skära i bidragssystemen, inte för att göra människor illa utan för att samhället ska kunna satsa på sina grundläggande förpliktelser och sina kärnuppgifter. Jag tycker att den här frågan har något slags moralisk dimension. Man kan säga att socialdemokratin har ingått ett slags kontrakt med medborgarna. Man har sagt: Om vi får huvuddelen av dina pengar, det du sliter ihop, ska vi ta hand om det. Vi ska fatta beslut om det i så kallad demokratisk ordning. Men när du lämnar ifrån dig huvuddelen av dina inkomster ska du veta en sak: När du behöver hjälp, när dina barn behöver utbildning, när du behöver sjukvård, när du behöver pension, när du behöver åldringsvård, då kommer vi samhället, staten, kommunen, att ställa upp för dig. Det som händer nu är att alltfler människor i vårt land vaknar upp och upptäcker att socialdemokratin bara håller ena sidan av kontraktet, nämligen uttaxeringen av arbetsinkomsterna. Men man levererar inte det man har lovat. Man levererar inte de grundläggande förpliktelserna. Samhället, i meningen staten, landstingen och kommunerna, försöker gripa över så mycket att man får allt svårare att uppfylla en av sina mest grundläggande förpliktelser. Det är därför som landstingsskatten höjs som sjukhusen läggs ned. Jag har själv gått till banken och lånat för att min mamma en gång skulle kunna få sin höftled opererad. Det är därför vi har problem med ett sviktande rättssamhälle med en otrygghet som breder ut sig men där också människor i gemen känner att staten, polisen, domstolarna och rättsväsendet inte klarar av att ställa upp för dem när de utsätts för brott eller hot om brott. Det är därför vi har växande problem i skolan. En hel invandrargeneration slås ut från skolan; de fortsätter inte till gymnasiet. Alltfler lämnar utan att kunna läsa, skriva och räkna. På område efter område har samhället, staten, svårt att uppfylla sina grundläggande förpliktelser. Det är i det ljuset man ska se de prioriteringar som Moderata samlingspartiet gör i sina budgetförslag och i sina ekonomisk-politiska riktlinjer. Vi tycker att det är viktigt att slå vakt om statens grundläggande förpliktelser. Men det kräver prioriteringar, och de prioriteringarna mäktar socialdemokratin inte med. Ett annat bekymmer i det här sammanhanget är förstås att regeringen och samarbetspartierna sviker alla de mål man har satt upp. Man kan diskutera det kloka i att sätta upp en massa mål på olika samhällsområden. Målet för öppen arbetslöshet var publikknipande, men det var inte bra, för det ledde till så kallad suboptimering om man nu får använda ett obegripligt ord det vill säga att i stället för att komma till rätta med grundläggande strukturproblem på arbetsmarknaden ägnade man oproportionerligt stora resurser åt att flytta runt folk i och olika statistik över arbetslösheten. Men vi kan lämna det därhän. Det är bara att konstatera att målet för sysselsättningen uppnås. Målet för den öppna arbetslösheten på uppnås heller inte. Ohälsotalsmålet uppnås inte. Målet för sänkt socialbidragsberoende uppnås inte. Målet för budgetbalans uppnås inte heller. Det är inte bara det att målen inte uppnås. Det är också så att Socialdemokraterna gång på gång sviker klart uttalade vallöften på alla nivåer. Vi minns alla utfästelserna i valrörelsen om de höjda ersättningsnivåerna för barnfamiljerna. Av detta blev intet. Vi vet hur socialdemokratin här utlovade och satte sin heder i pant för att det inte skulle införas några biltullar. Det första man gjorde var att satsa på biltullar för maktens skull. , när i alla fall inte jag får sova ordentligt därför att man ringer och frågar om muthärvor i Systembolaget, kan man se inga liknelser i övrigt en parallell i den meningen att när det är muthärvor i Systembolaget och folk beter sig illa stänker det på alla de hederliga medarbetarna i det bolaget. När Socialdemokraterna uttryckligen och medvetet sviker sina vallöften stänker det tyvärr inte bara på regeringen och socialdemokratin och inte bara på samarbetspartierna, utan på alla politiker. Jag beklagar det djupt. Jag vill yrka bifall till den reservation i finansutskottets betänkande som avgivits av , liberalerna, och . Den reservationen innehåller förslag till riktlinjer för den ekonomiska politiken med det uttalade syftet att lägga grund för en ökad uthållig tillväxt i vårt land. Låt mig beröra en helt annan fråga, och det är de upprepade uttalanden som statsministern har gjort när det gäller räntesättning. Jag tycker att en del av de uttalandena tangerar det olämpliga. Det är klart att vi måste ha en debatt i det svenska samhället om penningpolitiken, och alla har rätt att delta i den debatten. Jag noterar att även ledning välkomnar en öppen debatt om penningpolitiken. Men det är klart att just statsministern tillika finansministern bör möjligen tänka sig för lite grann innan han formulerar sig i termer som låter som direkta uppmaningar till att agera på ett visst sätt. Alldeles bortsett från att det står i strid med förbudet att ge instruktioner till riskerar det dessutom att försvåra i stället för att underlätta beslutsfattande. Allra sist: Vi diskuterar ekonomisk-politiska riktlinjer och grunderna för statsbudgeten i kammaren . Det vore väl bättre om regeringen, Socialdemokraterna och samarbetspartierna genomförde alla de där strukturreformerna som skulle underlätta för att sänka räntan i stället för att utdela pekpinnar. Bry er mer om de instrument som står till ert förfogande än de instrument som står till förfogande! 2 (): Jag noterar att det inte bara är tomt i finansministerns bänk medan vi andra debatterar, utan den här gången tänker han, enligt talarlistan, inte dyka upp över huvud taget när riksdag fattar beslut om riktlinjerna för den ekonomiska politiken och ramarna för statsbudgeten. Det kanske är lika bra det. Det här handlar om hur vi ska fördela utgifter och skattesatser men framför allt om vilka riktlinjer vi ska dra upp för framtiden. Det är det som är de viktiga besluten, därför att på kort sikt är det alltid svårt att göra stora förändringar. Vi i lärde oss två viktiga saker av nederlaget i eurokampanjen, vilket vi beklagar väldigt mycket men naturligtvis kommer att respektera. De två sakerna handlar om att vi måste få svenska folket att i sina hjärtan riktigt förstå hur viktigt det är för välfärden med goda villkor för företagande, entreprenörskap och jobb. Man måste förstå och övertygas om det viktiga sambandet mellan jobb i privat sektor och rättvisa kvinnolöner i den offentliga sektorn. Man måste förstå sambandet mellan goda villkor för exportföretagarna och fler platser i äldreomsorgen. Den offentliga sektorn kan aldrig finansiera sig själv, och det är inte politiker som skapar välstånd. Jag tror att vi liberaler måste gå i spetsen för den opinionsbildningen, därför att efter alla dessa år av näst intill hjärntvätt tror jag inte att regeringen kommer att klara av att föra den opinionsbildningen. Den andra slutsatsen är naturligtvis att vi i behöver genomföra alla de tillväxtfrämjande och jobbfrämjande reformer som vi bara kan komma på, och det särskilt eftersom vi nu inte fick euron. Regeringsförklaringen var också ganska storstilad på den punkten. Men sedan regeringsförklaringen kom har vi sakta men säkert fått tagga ned förväntningarna, precis som vanligt. Statsbudgeten följde inte alls upp den, och det som har hänt verkar mer vara någon sorts krissamtal om den akuta krisen med sjukfrånvaron. Vi i har redan nu avgivit två vallöften, trots att vallöften vid det här laget väl har fått en ganska solkig klang: Fler ska jobba och statsskulden ska vara lägre. Tillväxtarbetet kommer att kräva att vi vågar ompröva system, kill your . En sådan omprövning behövs, därför att de system som inte förmår leverera får aldrig vara viktigare än de mål och de människor som det handlar om. Tryggheten, som människor av helt naturliga skäl söker, ligger inte i motstånd mot det nya. Men ofta är det just genom att bjuda motstånd mot det nya som människor agerar. Tryggheten ligger i förändringen. För att det ska fungera måste människor känna ett stort förtroende för samhällsapparaten, för ledningen, för politiker, för företagsledningar och så vidare. tog här tidigare upp en förtroendekris. Det finns väldigt många: skattefuskande toppolitiker, lägenhetsaffärer, både i kommunala och i statliga bolag bland toppolitiker men också i näringslivstoppen, lyxrenoveringar, mutaffärer, korruption, traktamentsfiffel, kontokortsfiffel, porrklubbsbesök och så vidare stort och smått blandat. Varken politiker eller näringsliv och definitivt inte det statliga näringslivet har i alla delar levt upp till det förtroende som man har givit dem och som människor har rätt att förvänta sig. De har inte visat sig värdiga det förtroendet. Det måste återförvärvas. Det är en oerhört viktig del i en tillväxtpolitik. Om människor ska kunna använda sin skaparkraft och sin arbetsförmåga för att försörja sig själva och göra sitt bästa tillsammans med andra, måste en viktig del i ett tillväxtprogram vara just att vi återupprättar förtroendet i samhället. Ett problem i sammanhanget är att den socialdemokratiska politiken har drivit fram de ägarlösa företagen, det ansiktslösa ägandet. Staten, som ju är storägare på Stockholmsbörsen och äger mycket stora bolag, är definitivt också en typ av ansiktslös ägare. Det är dags att vi får mer tydlighet i det här fallet. I det ligger att man också måste våga reformera skattesystemet, så att man inte systematiskt gynnar ansiktslöst ägande och utländskt ägande på det inhemskas och personligas bekostnad, för att ta ett exempel. Det behövs många andra reformer, men det finns en gräns för vad man kan klara med politiska konkreta beslut. Det skulle jag vilja sammanfatta som självkritik och självsanering. Det behövs en mycket mer framskjuten plats för värderingar och etik i beslutsfattandet i styrelserum, i sammanträdesrum, i bolagsledningar. Det finns många andra problem som budgetpropositionen och de ekonomiska riktlinjerna hade behövt adressera. Jag kan ta ett viktigt exempel. har drabbats av ett oföretagsamhetsklimat. Vi pratar ofta om att vi har ett dåligt företagsklimat, men det största problemet är det oföretagsamhetsklimat som vi har. Att starta och driva ett företag ligger helt enkelt alltför långt bort från de flesta medborgares tankevärld. Det måste vara okej i det här landet att bli rik också på företagande, inte bara på spel, idrott och underhållning. Ett bättre företagsklimat handlar självklart mycket om mindre krångel, bättre skattesystem, goda villkor för forskning och utveckling, och så vidare. Men det handlar också om ett tillåtande värderingsklimat och att man låter mångfald, olikhet och kreativitet bli en tillgång och blomstra i stället för att ständigt pressa ned det. I det här landet är det precis som att den som gör rätt är den som går omkring med på den ena axeln och på den andra, men då får vi inte de nya och växande företagen. Ett annat problem ligger i följande paradox. har världens förmodligen högst utbildade kvinnor, men de tas inte till vara är ett manssamhälle. Bortsett från några ljuspunkter har det absolut mesta gått helt i stå på jämställdhetsområdet. Då är det märkligt att kvinnor och män än i denna dag, 2003, inte tillåts att mätas med samma linjal och vägas på samma våg. Det är ett otroligt stort problem för den svenska tillväxten och välfärden. Att kvinnor får samma chanser som män i det här landet och att konkurrensen släpps fri är precis vad det handlar om. Instängningen av svenska kvinnor i den offentliga sektorn handlar i mångt och mycket om en konkurrensbegränsning där män slipper konkurrera med kvinnor. Släpp konkurrensen fri och låt marknaden spela, så ska ni se vad kvinnokraften kan skapa i det här landet! Ett tredje stort problem är det faktum att risken för en invandrare att bli arbetslös i är större än i nästan alla andra industriländer. Vi måste riva muren runt den svenska arbetsmarknaden. Lägg ned AMS och låt många aktörer driva verksamheten! Inför jobbgaranti i stället för långtidsarbetslöshet och jobbkontor i stället för att låta människor sitta på ! Ett fjärde viktigt problem som jag skulle vilja adressera är att en del i den stora förtroendekris som växer är regeringens totala oförstående för vikten av över huvud taget goda levnadsvillkor i storstadsregionerna. Vi hade en debatt här då kommunminister visade vilket totalt förakt man känner för de människor som bor i . Skattesystemet driver företagen ut ur landet. Skatteutjämningssystemet har drivit i väg dem som fanns kvar. De fattigaste människorna får betala den högsta skatten för en allt sämre service. Om hela ska leva måste man fundera på om det ändå inte är så att ligger i . Jo, det gör det. Om inte regeringen nu kan lämna ett definitivt, konkret och pålitligt besked om att åtminstone ska betalas av staten, tycker jag att det vore skandal. Det här var några frågeställningar. Själva statsbudgeten, som vi nu ska besluta om, skulle jag vilja sammanfatta så här: Utgifterna är för höga, skatterna är för höga, underskottet är för stort och marginalerna är för små. Staten går med underskott år ut och år in och lånar till driften. Det är helt oacceptabelt. Man kan tycka att det låter lite osexigt att diskutera målformuleringar för det offentliga sparandet. Men vad det handlar om är om vi ska acceptera att staten går med underskott nu i många, för att sedan ha överskott senare, om tio , i många, , när fyrtiotalisterna har gått i pension. Det är precis det som riksdagsmajoriteten här föreslår. Det skulle helt enkelt kunna sammanfattas så här: Gör inte nu vad någon helt annan kan göra åt dig sedan! Och den där andra ja, det är vi som är yngre. Det är helt oacceptabelt. Lösningen på de här frågorna handlar till stor del om en bättre ekonomisk tillväxt, en bättre ekonomisk utveckling. Det är därför som vi lägger fram förslag som handlar om att fler ska jobba, att fler ska vara på jobbet, att vi ska ha fler växande företag, att vi ska ha lägre skatter och att de mest skadliga skatterna måste bort först och att vi ska ha lägre utgifter. Vi prioriterar internationellt bistånd, rättsväsende och funktionshindrades situation. Underskotten ska vara lägre och marginalerna ska vara större. Därför, fru talman, yrkar jag bifall till reservation nr 1 och reservation nr 8. 3 (): Jag tycker att det är väldigt glädjande att tillväxtfrågor har fått något av en renässans i . Alla partier talar nu om behovet av tillväxt. Man kan också konstatera att den vetenskapliga litteraturen numera är ganska samstämd om vad som krävs för att åstadkomma en bra tillväxt. Bland ekonomer finns det något som man skulle kunna beteckna som konsensus om vilka åtgärder som skulle behövas för att ge en bättre tillväxt i den svenska ekonomin en tillväxt som skulle klara de utmaningar som svensk välfärd står inför. Och det är faktiskt inga konstigheter som krävs, även om man skulle kunna tro det med tanke på all vånda som tycks råda om att sådana här tillväxtåtgärder skulle kunna hamna på bord. Socialdemokraterna och verkar trots allt ha någon sorts ideologisk Berlinmur kvar framför de här åtgärderna. Det är klart att , i en sluten ekonomi med en väldigt sned fördelning av resurserna, var förmögenhetsskatten ett ganska kraftfullt redskap för att åstadkomma en utjämning. Men i dagens globaliserade ekonomi har förmögenhetsskatten blivit lika omodern och oanvändbar som vad hackan och skäran skulle vara i dagens moderna jordbruk. Den är direkt kontraproduktiv. Den har enligt drivit ut ungefär 500 miljarder av svenska hushålls tillgångar till oredovisade konton i utlandet. Det är inte heller särskilt rättvist med tanke på att den socialdemokratiska regeringen har befriat de allra rikaste. 17 av 18 av landets aktiemiljardärer är helt befriade från förmögenhetsskatt på sina aktietillgångar medan vanligt folk får betala förmögenhetsskatt på minsta lilla villafastighet som man kanske har byggt en gång för länge sedan. Det kan inte vara särskilt rättvist. Antagligen räds väl Socialdemokraterna något slags felaktig och kvardröjande klasskampsdebatt. Det tycker jag inte att man ska göra. Jag tror nämligen att skulle klara av en sådan debatt. Jag minns när han stod i talarstolen här och förklarade, under budgetsaneringen, att den som är satt i skuld är icke fri. Han borde kunna förklara de här sambanden för sina egna. Han borde kunna förklara detta för svenska folket och få en majoritet av sina egna med sig. Se på , hans partikollega i ! Han står ännu mer med ryggen mot väggen än vad gör . Han tar tag i de här svåra frågorna. Ett motsvarande civilkurage förväntar vi oss faktiskt också av Socialdemokraterna. För nu är det så att tillväxtpolitiken skjuts . misslyckanden och missade tillväxtchanser står nu Socialdemokraterna med ryggen mot väggen. Jag tycker att det är två påståenden som kan karakterisera resultatet av socialdemokratisk politik. Det första är: Utan tillväxt finns bara nedskärningar att fördela. Det andra är: När krubban är tom bits hästarna. Läs från i går! Där är det ett trettiotal kända företrädare, bland annat ett stort antal socialdemokrater här i , som talar om utjämningssystemets förödande effekter. Det är bråk inom landsting om hur nedskärningar ska fördelas. TT skrev i går: hundslagsmålet om vården i norr. Vi kunde också se det på TV. Den svarta sektorn frodas och roffarmentaliteten blir allt tydligare. Vi ser det i Systembolaget. Vi ser det i . Vi har sett det i Gotlandsbolaget. Vi har sett det i försvaret. Vi har sett det i SL och på många andra ställen. Som följd av en försämrad moral i kombination med bristande kontroll och krångliga regler överutnyttjas också socialförsäkringssystemet. Detta sker trots att vi i faktiskt har ganska goda förutsättningar på många områden. Jag tänker på forsknings- och utvecklingskostnader. Där har vi ganska stora satsningar. Jag tänker på utbildning, riskkapital, IT-kunnande och så vidare. Trots det uteblir mycket av resultaten, frukterna, av det här. Svenska forskningsresultat kommersialiseras utomlands. Svenska multinationella företag minskar antalet anställda i men nyanställer utomlands. Hundratals miljarder har, som jag sade tidigare, lämnat . Svenska företag köps upp i rasande takt av utländska intressen. Och Socialdemokraterna står handfallna inför den här utvecklingen! satsar man i stället all energi på att upprätthålla bilden, skenet, av den svenska modellens överlägsenhet. Det blir en allt omöjligare uppgift i takt med nedskärningar och underskott i snart sagt alla offentliga verksamheter utom pensionssystemet.