prot · GR0947 · 2003-12-11 00:00:00 — Alla föräldrar ska ges alternativ som passar just dem och deras barn. Som komplement till föräldrarnas omsorg vill vi erbjuda en mångfald av olika sorters barnomsorg familjedaghem, förskolor, öppna förskolor och fritidshem med olika inriktning och med olika huvudmän. Det är föräldrarna som ska välja. Det är här vi skiljer oss från regeringens ensidiga stöd till en bestämd omsorgsform. Vår politik ställer krav på att kommunerna ska erbjuda likvärdiga villkor för alla godkända barnomsorgs- och förskoleformer. finns det ett slags folkrörelse ute i kommunerna för en rättvis familjepolitik. Den kommer till uttryck i folkomröstningar där en majoritet vill ge föräldrarna rätten att själva välja barnomsorgsform på rättvisa ekonomiska villkor. Dessa tydliga viljeyttringar måste tas på allvar av regeringen och inte bara viftas bort med förklaringen att det ligger utanför den kommunala kompetensen. Vidare finns det skäl att undra vilken betydelse regeringen tillmäter det beslut som fattade där en majoritet ville förstärka föräldrarnas valfrihet. Tar regeringen någon hänsyn till sådana beslut i ? Jag står självfallet bakom våra reservationer i det här betänkandet. har yrkat bifall till reservationerna 22 och 49, och jag yrkar nu dessutom bifall till reservation 54. 107 (): Politisk retorik har den nackdelen att den lätt blir urvattnad. Man antyder att man är för det som är bra och mot det som är dåligt, och ett annat förhållningssätt är ju svårt att tänka sig. När det gäller en debatt som denna får vi höra att man vill sätta barnen i centrum. Men då måste man ju också tala om vad det i så fall innebär. Det område vi nu diskuterar går under beteckningen ekonomisk familjepolitik. Vår uppfattning är att det är såväl problematiskt som missvisande att använda den beteckningen. Vad är egentligen en familj? Det vi vet är att vi har normer att utgå från och strukturer att förhålla oss till. Mamma, pappa, barn är ibland en alldeles utmärkt familjekombination men långt ifrån alltid. Det är definitivt inte heller den enda som finns tillgänglig. Bakom fasaden av det som kallas kärnfamilj finns både lycka och djup olycka. Där finns människor som försöker leva jämställt, och där finns i många fall patriarkal maktutövning. Det är därför vi har velat göra någonting också i praktiken. Vi har i alla fall kommit så långt att vi vill döpa om det här politikområdet, från ekonomisk familjepolitik till ekonomisk barnpolitik. Det vore ett första steg i att göra någonting av den politiska retoriken om att sätta barnen i centrum att utgå från de behov barnen har, i stället för det av några uppenbarligen omhuldade tankesättet att man ska utgå från familjen, vilken den nu är. Vi är tre partier som står bakom de delar i även det här avsnittet som rör pengar och det är tur det, om man ser till de försämringar som de borgerliga partierna vill genomföra. finns det också ett antal reservationer. Jag har sagt att jag till fullo står bakom dem, och det vidhåller jag fortfarande. Jag yrkar bifall och den här gången är det korrekt till reservation 61 under punkt 58. Det är dags, menar vi, att gå från ord till handling och individualisera föräldraförsäkringen. Frågan när man har barn är inte bara vad är en familj? utan också vem ska vara hemma med barnen?. Det kan tyckas vara en väldigt enkel fråga, en banal fråga, en vardaglig fråga som det inte värt att fundera något särskilt över. Men det är precis tvärtom. Den rymmer oändliga, eller i alla fall mycket stora, maktdimensioner. Det vi ser är att fördelningen av föräldrapenningen är en förhandlingsfråga mellan föräldrarna. De gör upp, helt enkelt, om hur den ska fördelas. Men som samhället är strukturerat tar kvinnor det yttersta ansvaret både för hem och för barn. Det innebär att män ses som mindre lämpade att ta hand om barn, och det motverkar barnens rätt till nära relationer till sina fäder. I och med att underordningen i samhället finns leder också den här arbetsfördelningen till en orättvis fördelning mellan betalt och obetalt arbete i samhället och till lönediskriminering. Kvinnor har mindre makt än män. Den över- och underordning som jag nu beskriver kommer inte att förändra sig av sig självt. Vi måste vara beredda att använda politiska medel för att uppmuntra den utveckling vi skulle vilja se. Att säga, som några talare här, att föräldrarna alltid, i alla lägen, bäst kan bedöma vad som är rätt och fel stämmer helt enkelt inte. Jag tror inte att det stämmer med något partis egentliga övertygelse. Det är angeläget att staka ut politiska mål för samhällsutvecklingen som handlar om till exempel rättvisa villkor och som handlar om saker som jämställdhet mellan män och kvinnor. Det är därför det finns många goda argument för att knyta föräldrapenningen till individen. Vi ska komma ihåg att ingen annan socialförsäkring kan överlåtas till någon annan så där i allmänhet på det sätt som föräldrapenningen kan. Den som är sjuk kan inte överlåta rätten att få sjukpenning på någon annan. På samma sätt bör inte den som är förälder kunna överlåta rätten till föräldrapenning på någon annan. vet vi att männen tar ut lite av föräldrapenningen. En ganska stor del av detta tas ut . Det verkar som om de flesta män betraktar sin föräldraledighet som en extra semester som tas ut i samband med kvinnans semester, ett tillfälle att ligga på stranden till eller möjligen att ge sig ut på jakt, om det nu är jakt . Det är jag obekant med. Det som detta med det ojämna uttaget över året trots allt visar är att huvudansvaret för barnen i många fall ligger på kvinnor även när mannen är föräldraledig. Det här handlar ytterst om att den som gör anspråk på att vara vårdnadshavare också har ett ansvar för vården. Det är inte acceptabelt att männen ska kunna välja bort att ta detta ansvar på det sätt som de många av oss gör . Att kvinnor tar en mycket större del av ansvaret får nämligen stora konsekvenser. Kvinnor har svårare att hävda sig på arbetsmarknaden. De arbetar oftare deltid. De får lägre lön och sämre pensioner. De har svårare att konkurrera om jobb och karriärmöjligheter. Med detta som bakgrund hjälper det inte om vi formulerar en aldrig så ambitiös och skarp jämställdhetslagstiftning. Den förmår inte komma åt det faktum att kvinnor får stå tillbaka för att de har ansvar för barnen. Vi menar att det nuvarande uttaget av föräldraförsäkring i stället cementerar könsmaktsordningen. Genom att kvinnan från början tar på sig ansvaret för barnet får hon behålla ansvaret även efter föräldraledigheten. Det är helt enkelt ett föräldraansvar som är obligatoriskt för kvinnan men frivilligt för mannen. Det vi talar om är att individens valfrihet, som ofta omhuldas av många, i stora stycken är en chimär eftersom fördelningen styrs av den maktordning som vi har att förhålla oss till. Det leder till att kvinnor tar ut den största delen av föräldraförsäkringen. Vi menar att föräldraförsäkringen nu måste reformeras så att den stärker ett jämställt vårdnadsansvar. Vi föreslår därför en utredning som kan se över hur detta bäst görs med hänsyn tagen just till vilka konsekvenser det får för låg- respektive höginkomsttagare. Vi måste bryta den orättvisa maktordningen. De som här nu har argumenterat från talarstolen för att vi i stället ska låta män köpa sig en omväg förbi att dela på ansvaret för hem och barn genom att de ska kunna göra avdrag för hushållsnära tjänster är uppenbarligen inte beredda att utmana maktordningen. I stället gör de tvärtom. Det finns en orättvis fördelning av hemarbetet vad ska vi göra åt det? Män tar inte sitt ansvar för barnen och hemmet vad ska vi göra åt det? Jo, vi ger dem möjligheten att köpa hushållsnära tjänster. Men då gör de ju ingenting för att förändra den ojämlika maktordning som gäller. Det vi i stället måste göra är att utmana de män som vägrar att ta sitt ansvar. Det sätt som vi har funnit, i alla fall ett lämpligt sätt att göra detta, är att individualisera föräldraförsäkringen så att man av ett barns liv lär sig att vårdnadsansvar är lika för män och kvinnor. Det är därför vi nu också konkret föreslår motionsvägen, och ger denna kammare chansen att ta ställning till, möjligheten att individualisera föräldrapenningen. 108 () replik: Låt mig först få hålla med om att familjer förvisso kan se väldigt olika ut. Den traditionella kärnfamiljen är en familjebild. I vårt samhälle ser vi ett otal olika familjebilder. Varje sådan konstellation är naturligtvis värd att respektera utifrån människors olika val av livsförhållanden och livsstil. Men i alla lägen måste det ändå vara så barnet ska sättas i centrum oavsett hur familjen är konstruerad. Då tycker jag att för ett intressant resonemang som jag måste få ställa en fråga om. och jag sitter tillsammans i en statlig utredning som ser över utlänningslagen. Där för vi också många mycket ingående diskussioner om barnens bästa. Där har och jag varit helt överens om att barnens bästa i de allra flesta fall innebär att ha tillgång till båda sina föräldrar. De finns naturligtvis extrema undantagsfall där det inte är förenligt med barnens bästa att leva med båda föräldrarna, men jag tror att vi kan vara överens om att det i de allra flesta fall är det. Men här, i den här diskussionen om familjepolitiken, har plötsligt en helt annan uppfattning. Då är det inte alls förenligt med barnens bästa att leva i den här familjekonstellationen. Då vill han fullständigt individualisera och dela upp det här. Det förbryllar mig något. 109 () replik: Vore det som sade, att jag hade två helt olika uppfattningar i olika salar, då förstår jag att är förbryllad. Men så är det ju inte. Det jag nu talar om är att barnens bästa ska vara utgångspunkten. När och jag i en annan kommitté är överens om att barnens bästa just är att de ska kunna ha kontakt med båda sina föräldrar utgår ju det från att det är två föräldrar där den ena kanske har flytt sitt land tillsammans med sitt barn, att man har skickat iväg sitt barn i flykt eller att båda har flytt tillsammans. Då menar vi att det är självklart att barnen ska ha tillgång till båda föräldrar. Det jag nu föreslår är ju faktiskt på sätt och vis samma sak. Mängder av unga människor, barn, i lever ju utan en rimligt nära tillgång till sina fäder helt enkelt för att dessa fäder vägrar att ta det vårdnadsansvar som ankommer dem som vårdnadshavare. Det är därför jag talar om individualisering av föräldrapenningen. Det gäller att män också ska vara hemma med sina barn och inte bara skylla på att man har högre inkomster och att det därför passar bättre om kvinnan är hemma eller säga att jag har så mycket karriär just nu att jag inte har lust att vara hemma eller vad det nu kan tänkas vara för svepskäl som kommer upp. Att på allvar individualisera föräldraförsäkringen och göra det nödvändigt, om man ska ta ut förstås, att både mannen och kvinnan är hemma med barnen är väl i så fall att fullfölja den linje som jag har också i annat sammanhang, nämligen att barn har rätt till båda sina föräldrar i de fall där det finns två föräldrar. 110 () replik: Det känns skönt att vi är överens på den punkten, att barn har rätt till båda sina föräldrar oavsett om det är flyktingbarn eller svenska barn. ska jag bara ställa en kort, övergripande fråga som gäller familjepolitiken. Anser att det är rätt att det är här i riksdag, i den här kammaren, som vi i realiteten avgör familjernas villkor, att det är här vi bestämmer hur familjerna ska förfoga över barnomsorgen, hur man ska tillgodose sitt eget barns allra bästa? Är det rätt att det är här vi ska fatta de besluten? 111 () replik: Det finns många beslut som ska fattas av den enskilde. Det finns många beslut som ska fattas mellan två personer, mellan tre personer, mellan en grupp människor i sammanhang som vi i den här kammaren inte har så mycket med att göra. Men vi ska också vara medvetna om, och det är en grundläggande feministisk insikt som åtminstone mitt parti till fullo tagit till sig, att det privata är politiskt. Vad som händer när man förhandlar om vem som ska vara hemma med barnen är inte något som bara påverkar den egna familjens situation, det egna barnet och den egna maktrelationen, utan det påverkar också hur samhället sedan struktureras. Ett samhälle där av föräldrapenningsdagarna tas ut av papporna, av männen, är också ett samhälle där männen är ute i den offentliga världen, kan göra karriär, kan tjäna de stora pengarna och uppnå maktpositionerna. Det är helt enkelt ett samhälle där män överordnas kvinnor. En av de grundläggande faktorerna bakom att detta kan fortgå är vad som händer inom hemmets fyra väggar. Därför är det viktigt att i den här kammaren vara medveten om att man inte i familjerelationer kan gå in i vilka detaljer som helst, men ha klart för sig att det som sker i familjerna också får politiska implikationer. Det enda vi egentligen säger är att vi vill individualisera föräldraförsäkringen på så sätt att både mannen och kvinnan har rätt till en viss del av föräldraledigheten. Det borde vara en självklarhet för de flesta såväl för högersidan, som brukar omhulda individens rätt till sin del, som för dem som faktiskt vill bryta könsmaktsordningen och skapa ett mer jämställt samhälle. 112 () replik: Jag är den första att medge att det finns mycket manliga strukturer och ojämställdhet i samhället, och i mitt huvudanförande sade jag också att det är viktigt att papporna tar ett större ansvar. Däremot är jag inte beredd att gå så långt att man ska dela på föräldraförsäkringen. Det beslutet måste naturligtvis överlåtas till familjerna själva. har säkert sett siffrorna som kom om att både pappor och mammor är ganska nöjda med den fördelning som finns. Jag vill gärna se en justering, men inte genom att vi här kommer med lagstiftning och bestämmer över huvudet på människorna att de måste dela. Min fråga är: Har du analyserat i vilka situationer det faktiskt inte skulle fungera? 113 () replik: föreligger inget färdigt lagförslag från sida. Man hade kunnat tänka sig att vi utarbetat ett sådant, men vi har inte haft de praktiska möjligheterna att göra det. I stället föreslår vi en utredning. Det kan låta tråkigt, men i det här fallet är det nog viktigt att den görs. Det kan nämligen finnas fall kan säkert ge mig konkreta exempel på det där det, som det uttrycktes, inte skulle fungera. Låt mig svara på frågan om att ganska många är nöjda. Jag tror att det är bekant för kammarens ledamöter att som man frågar får man också svar. Om frågan till dem som tillfrågades hade varit: Vi bedömer att en viktig fråga för att få ordning på jämställdheten i samhället är att man får ett jämnare uttag av föräldraledigheten är du beredd att medverka till det? hade säkerligen en större andel svarat: Ja, det är jag nog. Det finns naturligtvis många som är nöjda med sin situation, och det är fullt begripligt. Det är till och med bra att man känner sig nöjd med hur man har det. Det är ingen tvekan om det. Därför kan det vara politiskt bra att det inte föreligger ett lagförslag . Vi behöver den debatt som följde av att vi röstade igenom ett förslag om utredning. Därmed satte vi oss ned och tittade på hur vi kan åstadkomma en individualiserad föräldraförsäkring. När förslaget kommer sätter vid oss i utskott, partigrupper och annat och diskuterar frågan. Sedan återkommer vi till kammaren och beslutar om hur det hela ska se ut. Jag vidhåller därför att vårt yrkande är alldeles utmärkt att rösta på också för en liberal. 114 () replik: Visst får det utredas, om du tycker det. Jag måste ändå säga att det ibland i debatten finns en underton av att barn är till besvär. Och när mammorna är hemma säger man kanske att de är egennyttiga och att det är ett förtryck av papporna och vice versa. Dessutom tror jag att man ibland överdriver konsekvenserna av att skaffa barn. Jag har två barn som är vuxna. Det innebär att jag ägnat mig åt dem i ungefär av mitt liv, och jag kanske kommer att leva . Det har varit alldeles utmärkt. I ett annat fall kanske en pappa valt alternativet att vara hemma de två åren. Man ska alltså inte överdriva effekterna av ledighet för att vara tillsammans med sina barn. Jag tycker att det var en höjdare. 115 () replik: Att det är en höjdare kan vara ytterligare ett skäl till att förmå fler pappor att ta del av den höjdaren. Jag ska ta på fullt allvar det säger. Det gäller förstås hela hennes anförande, men särskilt den del som handlar om att man inte ska överdriva konsekvenserna av att genomföra den förändring som vi föreslår. Det tror jag är helt riktigt. Jag tror inte att vi över bryter könsmaktsordningen och får jämställdhet även om vi gör som vill med just det här förslaget. Därför har vi lämnat många förslag. Om de alla hade genomförts hade vi nog fått se ganska grundläggande förändringar av könsmaktsordningen, men ett enda förslag kan vara nog så viktigt. Poängen här är att det inte är en slump eller tillfällighet vem som stannar hemma. Det är ju inte så att kvinnan i en relation tycker att nu vill hon vara hemma, för det är en höjdare, och att i en annan relation mannen bestämmer sig för att vara hemma och att det skulle fördelas ungefär lika mellan könen. I stället tas av dagarna ut av pappor. Vad jag förstått har inte på något annat sätt än som ett slags jämställdhetsbonus som i princip är till intet förpliktande försökt göra någonting åt detta. När det gäller det sista som sades, att det i många debatter där deltar framstår som att barn bara är till besvär, måste jag säga att det nog i så fall har att göra med vilka debatter hon deltar i. Ingen här har uttryckt det. Om det i liberala kretsar uttrycks farhågor om att barn är till besvär tror jag att ni har en del partiarbete att göra. Det drabbar dock inte mig som anförare av förslag i den här debatten. 116 (): Att vara förälder är ett stort ansvar. Hur bra vi vuxna förmår att ta ansvar varierar självklart beroende på sociala, ekonomiska och personliga förutsättningar. Men även om det varierar från familj till familj kan föräldraskapet aldrig ersättas med omsorg eller andra politiska åtgärder. Utifrån barnens grundläggande behov av trygghet och kärlek måste därför familjerna stärkas. Familjepolitiken måste underlätta för föräldrarna, både ekonomiskt och socialt, och ge familjerna erkännandet att det är de som är ansvariga för barnen. Ledstjärnorna för familjepolitik är ökat självbestämmande, valfrihet, bättre möjlighet att kombinera familjeliv och arbetsliv, att kvinnor och män delar på ansvaret för barnen samt mer tid för barnen. Detta förutsätter att familjernas ekonomiska utrymme stärks, men också att föräldrars roll i yrkeslivet stärks. Rädda Barnens rapport, som kom , visar att klyftorna ökar. Fattiga har blivit fattigare och rika rikare. Regeringen ska , som ett led i arbetet med att fördjupa sina kunskaper på området, beskriva och analysera situationen för dessa barn. Det som ska beskrivas är bland annat hur miljarderna från regeringens maxtaxereform gett mer till dem som redan hade mycket och inget till dem som bäst behövt det. Att situationen är ansträngd för många ensamstående är väl känt. Och det är viktigt att komma ihåg att det gäller både mamman och pappan efter en separation. För att få det hela att fungera måste de båda ha råd med en rimlig bostad. Men varken underhållsstödet eller bostadsbidraget har räknats upp . Detta tillsammans med att har bland de högsta skatterna i världen för låginkomsttagare gör situationen ohållbar för många. Och hårdast drabbar detta barnen. En höjning och en indexreglering av underhållsstödet behövs för att förbättra deras vardag. Vi har från flera förslag för att minska klyftorna och ge barnen större möjlighet till mer tid med båda sina föräldrar. Det handlar bland annat om en höjning av taket i föräldraförsäkringen och en fördubbling av barnbidraget för barn mellan ett och . Stor skillnad gör också skatteförslag som gynnar dem som har lägst inkomster. Vi vill också ha en barnbilaga till statsbudgeten, där ambitioner och prioriteringar som är riktade till barn och unga tydligt framgår. Jag yrkar bifall till reservation 56 men står självklart bakom även våra övriga reservationer och särskilda yttranden i betänkandet. Garantidagarna är ett exempel som tydliggör majoritetens bristande tilltro till människors förmåga att själva fatta beslut om sin vardag. föreslår att en del av dagarna ska kunna användas under barnets första för att föräldrarna även ska kunna stötta sina trötta eller truliga tonåringar och kunna ha närmare kontakt med skolan. Men enligt utskottets mening är det angeläget att merparten av dagarna tas ut när barnen är små. Jag kan tycka att det är lite synd att vi inte kan ha en sådan tilltro till föräldrarna att de själva kan avgöra detta. Till skillnad från avvisar varje förslag om att omvandla föräldraförsäkringen till en individuell rättighetsförsäkring knuten till den enskilda föräldern. I många delar har jag samma uppfattning som , men jag har en annan ingång till hur vi ska komma åt dessa problem. Först och främst kan jag tycka att utgångspunkten är felaktig eftersom försäkringen i första hand är barnets rättighet, inte föräldrarnas. Om man i stället på mödra- och barnavårdscentraler tar vara på möjligheten att påverka de blivande föräldrarna kan man ändra attityder som påverkar hela föräldraskapet. Såväl kunskapsnivån som medvetandet, de sociala nätverken, familjesammanhållningen och inte minst pappornas delaktighet i föräldraskapet kan stärkas genom ett målmedvetet arbete där. Vi har sett flera sådana försök runtom i landet. Dessutom är dessa föräldragrupper ett kraftfullt instrument för att stärka jämställdheten mellan könen och för att stärka familjen. Därför har vi från sida krav på att en strategi ska upprättas just för att stödja kommunerna och primärvården med kompetens för att de ska kunna utveckla sitt viktiga arbete med föräldragrupper. Arbetslagstiftningen behöver också moderniseras. Den ska stämma bättre med dagens yrkesliv och göra det möjligt att kombinera föräldraskap och yrkesliv, med bland annat krav på flexibel arbetstid och lagstadgad rätt för alla föräldrar att minska arbetstiden ned till halvtid under barnets första . Men för att ge mammor och pappor en verklig valmöjlighet när bebisen anländer måste vi få till ett barnvänligt arbetsliv som ser till alla parters behov. skulle vilja få i gång en bred samhällsdiskussion om villkoren på arbetsmarknaden, en sorts Hagaöverenskommelser där man tar kontakt och ser till att arbetsmarknadens parter tillsammans med representanter från regeringen allvarligt diskuterar hur man tillsammans kan förändra och förbättra arbetsplatserna så att det blir möjligt att förena familj och förvärvsarbete. I betänkandet håller utskottet öppet för kvotering. Det tycker jag är olyckligt. Det ska bli intressant att höra vad och Socialdemokraterna har för syn på detta. För mig är kvotering inget annat än jämställdhet på ytan, lite puts på fasaden. Om man vill komma åt attityder och värderingar måste det till ett mer omfattande arbete på flera plan. Det gör man inte med enbart kvotering. Småbarnsåren ska vara att minnas. Men förknippas den för många familjer med tidsbrist, ekonomiska problem och en känsla av otillräcklighet. Vi vill med våra förslag stärka familjens möjlighet att ge barnen mer tid. Vi vill också att kvinnor och män ska dela på det direkta ansvaret för barnen. Vi vill återupprätta föräldraskapet. 117 (): Livsvillkoren för barn ser helt olika ut, och därför måste också lösningarna vara mer flexibla och anpassade efter individen. För barnets bästa och för förståelse om vad ansvar för ett barn innebär är det viktigt att båda föräldrarna är delaktiga i barns uppväxt. Kvinnor och män måste dela då barn som bäst behöver sina föräldrar. Många av de pappor som har varit hemma under småbarnsåren säger att de lärt sig enormt mycket och att de nog blivit en helt annan och mognare människa än om de inte hade varit hemma med barnen.