prot · GR0934 · 2003-11-24 00:00:00 — gäller att unionen som en allmän princip är skyldig att respektera grundläggande fri- och rättigheter. Därmed kan inte heller detta förslag kräva någon ändring av regeringsformen. Mot bakgrund av bland annat dessa överväganden är det min och regeringens uppfattning att den överlåtelse av beslutanderätt som konventets förslag förutsätter ligger inom ramen för vad regeringsformen tillåter. vill jag för tydlighetens skull tillägga att det konstitutionella fördraget ännu inte är färdigförhandlat. Först när det slutgiltiga avtalet mellan EU:s regeringar ligger på bordet kan en fullständig bedömning göras. Det kommer då an på att avgöra om förslaget kräver en ändring av grundlagen. Vad gäller frågan om min inställning till remissförfarande diskuterar jag gärna det exempel som själv framhåller. I enlighet med regeringsformens krav på beredning av regeringsärenden, skickades en departementspromemoria ut på remiss till 136 organisationer och myndigheter. Nästan samtliga instanser svarade. Remissynpunkterna beaktades på vanligt sätt vid utformandet av en skrivelse som regeringen överlämnade till . Av skrivelsen framgår att de grundläggande dragen i konventets förslag har ett brett stöd bland remissinstanserna. har därutöver utarbetat en remissammanställning som publiceras . I den är remissinstansernas synpunkter mer utförligt redovisade. 10 (): Jag konstaterar att det bland de remissvaren har funnits en kritik mot att regeringen inte tillräckligt noga har utrett vilka konsekvenser konventets förslag kan ha för den svenska grundlagen. Man har sagt att den utredning som har gjorts och de argument som har förts fram är lite för tunna och att man borde ha en bredare och mer djuplodande utredning för att veta hur det egentligen ligger till. Mot den bakgrunden var det givetvis lite förvånande när utrikesministern i ett TT-telegram uttalade att hon personligen är övertygad om att vi inte behöver ändra i grundlagen om konventsförslaget antas. Utifrån detta skrev jag en interpellation och ställde ett antal frågor. Jag kan konstatera att jag inte får något svar alls på vissa av de frågorna. Det gäller till exempel hur utrikesministern ser på att flexibilitetsklausulens möjlighet att utöka EU:s kompetens kombinerat med passerellernas möjlighet att ändra röstningsförfarandet samt dessas gemensamma förhållande till den svenska regeringsformens utfästelser om principerna för statsskicket inte alls har utretts någonstans. Vad händer när EU har rätt både att utöka sin kompetens och att ändra röstningsförfarandet så att enskilda länder kan köras över? På vissa frågor har jag dock fått svar, men de svar jag har fått har varit av samma karaktär och av samma sort som dem som har blivit kritiserade och som jag också har redovisat i min interpellation. Det gäller till exempel företräde. Vi är nog alla i kammaren fullständigt medvetna om att företräde inte är något revolutionerande nytt. Men att denna praxis kodifieras blir något revolutionerande nytt. Det innebär att de utfästelser som har gjorts, till exempel av den tyska författningsdomstolen, om att man kan låta grundlagar gå före och att det till slut är den enskilda staten som konstaterar hur man ser på den EU-rätt som kommer, inte längre gäller. Det innebär också, vilket det sammansatta utskottet i konstaterade under förra , att man får problem, då alla de ganska nyanserade utläggningar som har gjorts i helt plötsligt ska kodifieras som rätt stående över svensk lag och svensk grundlag. Det gäller till exempel ministerns svar på frågan om flexibilitetsklausulen. Hon tycks mena att visst kan kontrollera detta, eftersom de beslut som ska fattas måste tas enhälligt och regeringen är med och fattar beslut. Men den kontrollfunktion har är ju bara ett samråd! Det är, vilket ministern är väl medveten om, bara ett samråd i . Vi har ingen beslutanderätt när det gäller hur regeringen ska ställa sig i olika EU-frågor, till exempel om hur flexibilitetsklausulen ska användas. möjlighet att bestämma över vilka frågor ska komma att bestämma över beskärs kraftigt när flexibilitetsklausulen utökas. I sitt svar upprepar utrikesministern den principiella märklighet som har funnits med i debatten när hon säger att det inte finns någon väsensskillnad mellan om beslut fattas med enhällighet eller om beslut fattas med majoritet. Det är klart att det finns en väsensskillnad om enskilda länder kan bli överkörda eller om de inte kan bli överkörda! Det är klart att det finns ett problem om ansvarsutkrävandet inte fungerar. De ministrar, den regering och den riksdag som svenska folket röstar på har då inte ens varit enig med det beslut om en lag som sedan ska gälla över svenska folket, därför att lagen har gjorts upp i samstämmighet mellan länder där svenska folket inte har någon rösträtt. Vi får inte rösta i valen till den tyska förbundsdagen, italienska senaten, brittiska parlamentet eller något annat parlament. Därför måste riksdag och regering få vara med och fatta de beslut som ska gälla. Jag måste säga att jag faktiskt hade trott att jag skulle få ett mer utförligt svar än en upprepning av det som har sagts och av det som också fanns med som redovisning i min interpellation. Att jag inte har fått det innebär att det uppenbarligen inte finns mer argument för varför konventsförslaget inte kommer att leda till problem för den svenska grundlagen. Finns inte det så ligger bevisbördan fortfarande på regeringen, som måste bevisa hur man kan vara så säker på att en ratificering av konventsförslaget inte innebär ett brott mot grundlagen. Flera av de remissinstanser som har tittat på detta har sagt att de kan se problem här. Jag vill ha en redovisning från utrikesministern. 11 Utrikesminister (): Frågan om traktaten har diskuterats i och även i interpellationsdebatter. har redan en gång tagit ställning till frågan om det behövs en grundlagsändring eller inte. När det föreligger ett avtal, en ny traktat, kommer det naturligtvis att beredas i vanlig ordning. Det kommer att utarbetas en proposition som kommer att föreläggas . Återigen kommer att ha möjlighet att ta ställning till huruvida detta påverkar behovet av en grundlagsändring eller inte. har haft tillfälle att diskutera denna fråga här i kammaren, och han kommer återigen att få möjlighet att göra det när regeringen återkommer med ett förslag i en proposition. 12 (): Tack, utrikesministern. Det gläder mig givetvis att jag har möjlighet att diskutera de här frågorna. Det jag också skulle vilja ha möjlighet att göra är att ta del av en grundlig utredning där man kollar på samstämmigheten mellan det konstitutionsförslag som har lagts fram och den svenska grundlagen. Den möjligheten har jag tyvärr inte haft. Vi har sett hur flera tunga remissinstanser juridiska fakulteten vid , och forskare vid till exempel den svenska myndigheten , för Europapolitiska studier, har kommit fram till att det finns ett problem här. Förslaget till överensstämmer inte med den svenska grundlagen. Vi har hört hur statsvetaren på ett seminarium här i där också utrikesministern deltog sade att ett fördragsfästande av detta innebär att man fortsätter på en linje där man inte följer den svenska grundlagen och att regeringsformen inte överensstämmer med verkligheten. menade han i och för sig att det var fullt möjligt att göra på det sättet, men han konstaterade att det var på det sättet. Om vi fortsätter att godta konventsförslaget i inte alltför förändrad form så innebär det att vi fortsätter på den inslagna vägen där regeringsformen inte överensstämmer med verkligheten. Den fråga som jag fortfarande inte har fått svar på, vare sig från utrikesministern, någon annan regeringsrepresentant eller här i kammare är: Har de här remissinstanserna helt fel? De som har skrivit dessa remissvar, är de helt ute och cyklar? Har de alldeles missförstått detta? Är deras juridiska kunnande alltför svagt? Hur kommer det sig att de har kommit fram till detta? Det är bara dessa som har gjort den grundläggande utredningen som har fört fram argument. De argument som regeringen har fört fram för att det inte skulle finnas några problem med konventsförslaget utifrån den svenska grundlagen har helt sågats sönder av dessa remissinstanser och av forskare från SIEPS. Det innebär att det ligger en bevisbörda på regeringen. Regeringen måste komma fram till hur det kommer sig att vi kan vara så säkra på att konstitutionsförslaget inte strider mot den svenska grundlagen. Så länge det inte har redovisats kommer jag att fortsätta be om redovisning i alla kammardebatter vi har, också . Jag hoppas att jag den här morgonen kan få ett löfte från utrikesministern om att det ska komma en grundlig utredning och att man redan nu kan avisera att det slutliga förslag som kommer ska utredas grundligt och noggrant för att se att det inte finns några brott mot den svenska grundlagen. Detta kan vi inte bara göra i kammardebatter. Där behöver vi all expertis som kan komma i fråga. Jag konstaterar slutligen att det är något spännande i de här diskussionerna. För oss som har kritik mot konstitutionsförslaget finns det en öppenhet och en klädsamhet när vi säger att vi inte kan veta om detta strider mot den svenska grundlagen eller inte. Vi befarar det. Vi ser att det finns remissinstanser som pekar på det. Det gör att vi vill ha en grundläggande utredning en djup utredning för att se hur det egentligen ligger till. De som däremot är för konventsförslaget och bara vill ändra det lite i kanten och håller på och förhandlar just nu har däremot inte den klädsamheten att de säger att inte heller de kan vara fullständigt säkra på att detta bryter mot den svenska grundlagen. Låt oss enas, och låt oss ha en djupgående utredning. Ett viktigt skäl till att vi inte kan enas är att inte alla kan se vikten av att utreda frågan närmare, fastän flera tunga remissinstanser faktiskt har pekat på att det finns ett problem. Jag hoppas att jag nu kan få ett löfte av utrikesministern om att det blir en sådan utredning. 13 Utrikesminister (): Ja, det är riktigt att några remissinstanser har ifrågasatt behovet av en grundlagsändring. Men, , det är också många experter som har sagt motsatsen. har tagit ställning i frågan, och det sammansatta utskottet anser att frågan är utredd. Man har kommit fram till att det inte behövs en grundlagsändring. Det är naturligtvis svårt att tillfredsställa alla. Men om flertalet remissinstanser, ett antal tunga experter på området och det sammansatta utskottet har kommit fram till samma sak får kanske ändå anse att frågan har blivit ordentligt belyst. Jag vill understryka att ändå kommer att vara den som i slutändan får ta ställning till detta när en proposition ligger på bord. 14 (): Det finns faktiskt skilda meningar bland expertisen. Flera tunga remissinstanser pekar på att det finns problem när det gäller den svenska grundlagen. Vissa säger annat. Men det är ju man behöver en djuplodande och bred utredning. Det är man måste kolla frågan närmare. Man kan i det läget inte bara putta den åt sidan och säga: Vi fick i alla fall stöd från några remissinstanser. måste vi ha möjlighet att närmare titta på frågan om hur det egentligen ser ut med konventsförslaget kopplat till den svenska grundlagen. En sådan utredning har ännu inte aviserats. Jag hörde inget löfte nu från utrikesministern om att den ska komma till, att vi ska få en djuplodande granskning av hur föreliggande konstitutionsförslag egentligen överensstämmer med den svenska grundlagen. Någonstans blir det spänningar när den expertis som utrikesministern refererar till och som menar att vi inte behöver ändra i grundlagen har en lite annan argumentationslinje än jag gissar att utrikesministern och regeringen har. Till exempel är , som jag nämnt, en av dem som ganska kraftigt står för att det inte behöver ändras i grundlagen. Men det gör han utifrån synen att vi redan då vi gick med i EU bröt mot den svenska grundlagen och att vi då borde ha klargjort en plattläggningsparagraf i grundlagen, i 1 kap. regeringsformen. Då skulle det inte ha varit några problem. Men fördragsfäster vi principen att regeringsformen inte ska överensstämma med verkligheten och att vi kan fortsätta att köra med den principen. Jag förutsätter att den synen på regeringsformen inte delas av regeringen att regeringen inte anser att vi inte ska ha en regeringsform i överensstämmelse med den verklighet som gäller för det måste på något sätt innebära att man inte riktigt kan förlita sig på all den expertis som sagt att vi nog kan köra på som om ingenting har hänt. Jag fortsätter att konstatera och jag fortsätter att framhärda att det finns skilda meningar. Det finns de som menar att det här konventsförslaget innebär stora brott mot grundlagen däribland flera tunga remissinstanser och en forskarrapport från SIEPS. Men jag konstaterar också att det finns de som tycker annorlunda. Kan vi inte då gå ihop för att få allting belyst och få en djuplodande utredning där man kollar de här sakerna tillsammans i stället för att säga att vi har fått några på vår sida och att vi då lika gärna kan vänta och hoppas att ingenting händer? 15 Utrikesminister (): Men, , frågan är utredd! När vi befinner oss i det läget att olika experter har olika uppfattningar blir det till slut så att de politiska instanserna får ta ställning till frågan. Det är situationen. Även om inte har lyckats övertyga övriga beslutsfattare i bland annat om sin ståndpunkt hjälper det kanske inte att fortsätta att utreda frågan. Den är utredd. Det finns olika meningar, och det politiska beslutet får bli avgörande. Överläggningen var härmed avslutad. 7 § Svar på interpellation 2003/04:89 om FN-resolution om HBT-personers mänskliga rättigheter 16 Utrikesminister (): har frågat mig vilka aktiva åtgärder kommer att vidta för att FN:s kommission för mänskliga rättigheter ska anta en resolution om HBT-personers mänskliga rättigheter. Låt mig inledningsvis nämna att tillhör de mest drivande länderna i fråga om homosexuella, bisexuella och transsexuella personers mänskliga rättigheter. Frågan om sexuell läggning förekom i en av medlemsstaterna antagen FN-text i den av framlagda resolutionen om summariska avrättningar vid . var det omöjligt att ens nämna orden sexuell läggning i ett dokument antaget av ett FN-organ. På grund av genombrottet i kunde en sådan skrivning antas i motsvarande resolution i . Även där spelade en avgörande roll i förhandlingarna om resolutionen. förekommer således denna skrivning i båda dessa resolutioner. Detta innebär dock inte att frågan har vunnit allmän acceptans. Frågan om sexuell läggning är fortsatt kontroversiell. Vissa muslimska länder och motsätter sig varje omnämnande av frågan. Det gör även många afrikanska stater. När resolutionen om summariska avrättningar senast var föremål för behandling i utsattes den för det största antalet omröstningar av alla resolutioner i generalförsamlingens tredje utskott detta på grund av skrivningar om sexuell läggning. Jag nämner det för att belysa vilka svårigheter vi möter vid behandlingen av denna fråga. Vid senaste mötet med lade fram ett resolutionsförslag om mänskliga rättigheter och sexuell läggning. Händelseförloppet vid kommissionen beskrivs av på ett korrekt sätt. Jag vill dock betona agerande i denna fråga vid . Förutom att , tillsammans med övriga EU, stödde förslaget var vi ett av få länder som valde att ta upp frågan om sexuell läggning i det nationella anförandet. För detta ändamål ingick Ombudsmannen mot diskriminering på grund av sexuell läggning, HomO, , i den officiella svenska delegationen. I anslutning till anordnade även ett seminarium om mänskliga rättigheter och diskriminering på grund av sexuell läggning. Trots ett aktivt engagemang från svensk sida rönte resolutionen inte allmänt stöd i . Detta är bakgrunden till att vi inför nästa års anser att det kan vara lämpligt att gå försiktigare och mer taktiskt fram för att nå framgång. Om initiativ som det brasilianska i senaste avfärdas gång på gång kommer det att innebära att det på kort sikt blir mycket svårare, kanske till och med omöjligt, att ta upp frågan om sexuell läggning i FN. Risken finns att många stater kommer att anse att frågan är avfärdad och därför inte kommer att vilja diskutera den igen. Det är regeringens uppfattning att det först måste till en attitydförändring bland FN:s länder. Genom bland annat de svenska initiativen och de svenska insatserna vid förhandlingarna har frågan ändå hamnat på FN:s dagordning, och det gäller nu att behålla den där. Vi måste därför fortsätta att aktivt och pragmatiskt bidra till att frågor relaterade till sexuell läggning uppmärksammas inom FN. Det är resonemanget bakom den försiktigare svenska taktiken, som också har framförts i kontakter med en rad enskilda organisationer senast i samband med ett möte som hölls . Detta bör dock inte misstolkas som en passiv svensk hållning i frågan, såsom interpellationen tycks antyda. Tvärtom tror vi att saken bäst gagnas av den linje som jag har beskrivit. Avslutningsvis vill jag än en gång understryka att den fäster stor vikt vid mänskliga rättigheter för alla, oavsett sexuell läggning. Vi kommer att fortsätta vårt arbete för att alla ska behandlas lika. 17 (): Som brukligt är vill jag naturligtvis tacka utrikesministern för svaret på min interpellation. Jag vill också passa på att tala om hur förvånad jag blir över det besked som utrikesministern ger. Utrikesministern tar ju tillfället i akt att inte bara svara på den specifika fråga som jag ställt i min interpellation utan också, tycks det, lägga fast en mer allmän princip för hur avser att agera i frågor om HBT-personers mänskliga rättigheter. Utrikesministern säger att kommer att gå försiktigare fram. Utrikesministern säger också att bör gå försiktigare fram och anser att det är en mer framgångsrik strategi för att nå framgång i FN:s kommission för mänskliga rättigheter. Vidare sägs det att detta gör därför att det skulle vara otaktiskt att driva frågorna för hårt; det måste först till en attitydförändring bland FN:s länder. Men hur ska denna attitydförändring komma till stånd ifall det inte finns länder som tydligt och aktivt för upp frågorna på FN:s dagordning och utnyttjar varje tillfälle till att konkret driva frågorna framåt? Och hur ska bidra till att en attitydförändring kommer till stånd ifall man från svensk sida har en så avvaktande hållning som man har vad gäller hur man avser att agera i fråga om det brasilianska resolutionsförslaget? I kampen om de mänskliga rättigheterna har det alltid hetat att vi först måste invänta en attitydförändring, att världen inte är mogen, att inte byggdes . Men frågor som rör mänskliga rättigheter och kampen för att förbättra dem är inte någonting som mognar fram. Bakom varje steg som tas för att hävda de mänskliga rättigheterna ligger en hård kamp, inte ett överdrivet försiktigt agerande. Vi vet att motståndarna till denna resolution är synnerligen aktiva. Utrikesministern nämnde själv och olika muslimska länder bland motståndarländerna. Sedan resolutionsförslaget lades fram har påven utfärdat en skrivelse till världens katolska politiker där han uppmanar dem att ta varje tillfälle att motsätta sig erkännande av homosexuellas rättigheter. Då är frågan: Hur kommer att bidra till att den brasilianska resolutionen möter stöd med denna kursändring? Det är oerhört viktigt att till exempel Europeiska unionens medlemsländer har en gemensam linje. Vi vet att är mycket aktivt för att samla stöd för det här resolutionsförslaget. Hur kommer att bidra till att detta resolutionsförslag får en framgångsrik behandling om man här signalerar att man vill gå försiktigare och mer taktiskt fram? Jag måste säga att utrikesministerns svar lämnar fler frågetecken än vad som fanns när jag ursprungligen ställde interpellationen. Jag vill därför uppmana utrikesministern att i den följande debatten tydligare redovisa på vilket sätt man tror att detta kommer att leda till en mer framgångsrik behandling än med det aktiva stöd som tidigare gett. 18 Utrikesminister (): Vi har frågan på FN:s dagordning, men som jag tidigare nämnt är frågan väldigt svår att ens nämna i FN. Det är därför viktigt att skapa en solid plattform att arbeta ifrån. En resolution i är ett bra sätt att behålla frågan på FN:s dagordning. Men alla stater delar inte den uppfattning som , och har i den här frågan. Risken för ett nederlag med negativa konsekvenser är stor. Det är därför vi tror att det är viktigt att gå taktiskt fram, för att inte förlora . Att inledningsvis driva frågan i , som består av 53 stater, är ett klokt beslut. Det är det som vi stöder. Det mindre antalet stater i är dock ingen garanti för framgång. Alla världens regioner är representerade bland 53 medlemsstater. Motståndarna till lika rättigheter för alla oavsett sexuell läggning finns representerade även där. Det är därför vi går fram den vägen. Vi tror att det är ett klokt sätt att hantera frågan. 19 (): Det är mycket vänligt att utrikesministern redovisar att det finns motståndare till denna resolution bland FN:s medlemsländer och bland de länder som är representerade i . Det var ärligt talat ingen nyhet, men det som är en nyhet är den linje som utrikesministern nu redovisar om hur man tänker gå till väga för att driva frågan framåt inom kommissionen. Där säger utrikesministern att det är lämpligt att gå försiktigare och mer taktiskt fram. Detta ska ses i relation till de aktiva insatser som gjorde vid förra sessionen, och som också redovisas i interpellationssvaret, när man tog upp frågan om sexuell läggning i det nationella anförandet, när man ordnade seminarier om mänskliga rättigheter och diskriminering på grund av sexuell läggning och när man också lät Ombudsmannen mot diskriminering på grund av sexuell läggning ingå i den officiella svenska delegationen. säger alltså utrikesministern att det är lämpligare att i fortsättningen gå mer taktiskt fram. Betyder detta att det var ett strategiskt misstag att lyfta frågorna så tydligt som man gjorde vid det senaste sessionstillfället? Vad är det för signal som ger till när man i det här interpellationssvaret framhåller risken för ett bakslag ifall resolutionen avfärdas. Givetvis är det en stor risk att resolutionsförslaget inte kommer att vinna gehör, inte minst därför att motståndarländerna är synnerligen aktiva och utövar hårda påtryckningar på de länder som man tror att man kan vinna över på sin sida. Vad ger för signal till när man i ett sådant här interpellationssvar uppehåller sig så mycket vid risken för att frågan skulle kunna hamna i bakvattnet ifall resolutionsförslaget inte får gehör och menar att det skulle vara oklokt att gå alltför hårt fram? Det är för mig mycket förvånande att utrikesministern väljer att uttrycka sig på det här sättet. Risken är att det kommer att uppfattas som att nu kommer att tala tystare i de här frågorna. Det är naturligtvis inte bara frågor om sexuell läggning som är djupt kontroversiella inom FN. Det finns en lång rad frågor om fundamentala mänskliga rättigheter som har varit djupt kontroversiella när de har förts upp på agendan och som i många fall fortsätter att vara ytterst kontroversiella. Det gäller diskriminering på grund av religion, kvinnlig omskärelse och en lång rad andra frågor som jag här inte ska gå in på. Ifall i de frågorna efter en session i FN:s kommission för mänskliga rättigheter skulle ha sagt att det nog är klokare att gå lite försiktigare och lite mer strategiskt fram hade det nog uppfattats som en mycket förvånande signal. Det är många MR-organisationer runtom i världen som med mycket stort intresse följer hur olika länder behandlar och kommer att agera inför behandlingen av detta brasilianska resolutionsförslag i nästa session för FN:s kommission för mänskliga rättigheter. 20 Utrikesminister (): Låt mig verkligen understryka att vi tar den här frågan på absolut största allvar, och vi bedriver den med den största ambition. I det ligger också med den största klokskap som vi kan uppbåda.