prot · GR0945 · 2003-12-09 00:00:00 — Och kom ihåg att när ungdomsarbetslösheten har ökat så mycket har rekryteringsbidraget funnits. Vad har det gjort för nytta? Det är ytterligare en arbetsmarknadsåtgärd som gäller bredvid alla andra arbetsmarknadsåtgärder. Det komplicerar bilden och hjälper ingen. 76 () replik: Jag uppskattar engagemang för den här gruppen. Det är ett allvarligt problem som vi har insett och uppmärksammat i rapporten. Återigen tycker jag att man måste sätta saker och ting i deras rätta belysning och jämföra dem. Om vi nu hade en så usel skola så att den verkligen sorterade ut ungdomar i den omfattning som verkar vara i det närmaste unik, hur kan då förklara det faktum att har västvärldens, om inte de absolut lägsta så i alla fall bland de absolut lägsta ungdomsarbetslöshetstalen? Om gymnasieskolan vore så dålig som det framställs, hur kan man då förklara det faktum att andelen som går över från gymnasium till högskoleutbildning är en av de absolut högsta i västvärlden? 77 () replik: När det gäller arbetslöshetsstatistiken har jag en gång för alla haft den diskussionen. Det är inte en riktig statistik. Jag har frågat generaldirektören för IFAU och hon har inte kunnat presentera en riktig siffra därför att våra fantastiska etiketter på de arbetslösa gör att det inte går att se precis vem som är arbetslös och vem som inte är det. Det finns till exempel arbetslösa som är sjukskriva. De räknas inte längre som arbetslösa, och de är väldigt många. Det finns arbetslösa som har kortvariga anställningar på en månad. Efter räknas de inte längre som långtidsarbetslösa. Det finns en akrobatik med arbetslöshetsstatistiken som jag har motionerat till om. Man har inte velat lyssna på det. Men de siffror som vi får speglar inte verkligheten. Det är därför som vi har en speciell stapel i statistiken som heter Övriga och som är identitetslösa, men de räknas inte in i arbetslöshetsstatistiken. när vi ser svart på vitt hur många unga människor som ingår i stapeln Övriga tycker jag inte att vi ska slå oss för bröstet med att vi har en låg arbetslöshet bland unga. När det gäller övergången från gymnasium till högskolan pågår den . Det är inte en snabb övergång. Det är många som först går på komvux och sedan kommer till högskolan, så det är mycket ofta en utgång för ungdomar som söker en plats i samhället, kanske på grund av att det är så svårt att få anställning. 78 () replik: Jag har egentligen inte så mycket att tillägga. Men det är klart att om vi inte litar på den statistik som finns, har vi liksom ingen verklighet att hålla oss till. Då kan vi ju tala helt fritt ur hjärtat om hur hög vi tycker att till exempel arbetslösheten är. Det är klart att det finns fel i den statistiken precis som på alla andra områden. Det håller jag fullständigt med om. Men man måste väl rimligen anta att de felen är ungefär lika stora i alla länder, så att de relativa talen som man talar om ändå återspeglar en viss verklighet. Dessutom är det så att om vi mäter det här från andra sidan, nämligen hur många som har jobb eller hur många som går i utbildning, alltså om vi mäter hur många som verkligen är sysselsatta, då får vi exakt samma resultat. Då blir de talen högst för och talen för arbetslösheten lägst. Det säger mig att det här är ett generellt problem i västvärlden som vi här i måste tackla precis som alla andra länder. Men om det är ett generellt problem och minst i , har man väldigt svårt att tro att det skulle bero på just vår skola. I så fall måste rimligen skolan i andra länder vara ännu sämre, eller hur? 79 () replik: Under folkomröstningskampanjen gjorde jag en jämförelse av vissa siffror mellan och andra länder. I arbetslöshetsstatistiken i mäts arbetslösheten så att vi alltid ligger under de beräkningar som andra länder som är ärligare gör. Men, en gång till, då inkluderar man inte de övriga i de här siffrorna. Jag har här krävt en bättre arbetslöshetsstatistik, men det är klart att det finns grupper som inte har intresse av att se de riktiga siffrorna, så de undviker den här mycket besvärliga frågan. Jag var en gång på ett mycket intressant seminarium på LO, där hela arbetslöshetsforskningen hade samlats. Det som var väldigt intressant att se var hur LO:s representanter stoppade fingrarna i bägge öronen för att inte höra vad arbetslöshetsforskningen hade att säga. De körde vidare med samma slagord, trots alla siffror och bevis som arbetslöshetsforskningen lade fram. 80 (): framtida basförsörjning kan inte vara att fortsätta att göra detsamma som eller sådant som andra länder gör lika bra, men att försöka göra det till lägre timpenning. har vi varit bland de ledande i forskningsfronten. Vår kunskapsutveckling inom medicin, telekom, farmaci, kemi, biologi och andra ämnesområden är en stor del av förklaringen till att vi har varit välståndsledande i världen. Problemet är nu att vi har börjat halka efter andra länder. Vi har , till mångas förvåning, kunnat iaktta att satsningarna på forskning ökar i andra länder. har tidigare, jämfört med andra länder, haft en stor produktion av patent och vetenskapliga artiklar. Bilden håller på att ändras. Vi glider nu nedför ett sakta sluttande plan i relation till andra. Vår absoluta tätplats är hotad. Den håller på att bli ett minne blott. För andra länder är det ett lyckligt faktum, men det blir en konkurrensnackdel för . Det finns forskning som visar att det finns ett samband mellan grundforskning och senare kommersialiserbara produkter och innovationer. Den tillämpade forskningen, som leder till önskade innovationer, har sin grund i den grundläggande fria forskningen. Andra länder har byggt ut sin fria forskning. Vi har gått motsatt väg. Regeringen skriver lite försåtligt i sin proposition om satsningar, och utskottsbetänkandet stämmer in, men i fast penningvärde blir det ingen satsning. Anslagsökningarna har gått till löneökningar och ökade omkostnader. Lägger man sedan till att antalet studenter starkt har ökat, vilket ju i sig är en synnerligen bra utveckling, blir anslaget per student i stället kraftigt sjunkande. Antalet studenter har det ökat och lärarantalet . Att detta har en påtagligt menlig inverkan på utbildningens kvalitet, speciellt på lite sikt, måste vara uppenbart för var och en. Basfinansieringen utslaget per student har alltså sjunkit . Som det nu är tycks vi ha två samtidiga problem. Det ena är att vi gör relativt färre vetenskapliga framsteg och det andra är att vi tycks ha allt svårare att dra försörjningsnytta av de framsteg som vi ändå gör. Enligt ligger vi på tionde plats. Endast en fjärdedel av forskningens finansiering kommer ur offentlig kassa. Den privata satsningen har , som de flesta vet, starkt reducerats. Man ska ha i minne att den klart största andelen av privat forskning och utveckling avser utveckling av redan befintliga produkter added value till redan existerande produkter är termen vilket är nog så viktigt. Eftersläpningen och urholkningen av resurserna har gjort att basanslagens andel av forskningsfinansieringen har sjunkit från till . Återstående ska sedan brandskattas av så kallad motfinansiering av till exempel EU-stödda projekt. Även om man i vissa enskilda anslag faktiskt kan se en viss nominell ökning av satsningar på forskning, gäller det framför allt tillämpad försvarsforskning och annan tillämpad forskning, inte grundforskning. Ett vedertaget mått på vetenskaplig framgång är antalet publicerade artiklar och citeringsindex, som vi har varit inne på här i kammaren . Också här är på väg utför på det sluttande planet. Inom samhällsvetenskap är tappet omkring hälften . Även medicinska citeringar har klart minskat. Ingen annan väg ur knipan finns än att tillföra resurser till högre utbildning och forskning. Det fordras större offentliga anslag och det fordras ett företagsklimat som stimulerar och möjliggör för företagen att satsa på forskning. Det handlar om stora belopp. Lissabonstrategin, som skrivit under, innebär ett tillskott på i storleksordningen . Samsynen inom det svenska vetenskapssamhället om hur man lämpligen använder tillskottet är stor. Vi hamnar lätt i dispyt om det egentligen krävs mera resurser till projektrelaterad forskning i konkurrensutsatt ansökan eller till fritt vald forskning betald med fakulteternas basfinansiering. Vi resonerar om vi ska satsa på teknik eller medicin, på humaniora eller naturvetenskap. Lösningen är den typiskt svenska: I valet mellan två alternativ väljer man båda. Vi behöver bådeoch. Vi har fortfarande sällsynt goda förutsättningar för, och behov av, medicinsk forskning genom vår befolkningssammansättning, våra register och vår tradition. Vi har sällsynta förutsättningar också inom elektronik, kemi, biologi, för att ta några exempel. Lärarkåren vid lärosäten visar tecken på slutkördhet. Alltfler studenter per lärare har satt sina spår. Lärare behöver för egen forskning, men inte bara tid. Forskning är inte bara att ha tid att sätta sig och tänka till. Forskning kräver utöver tid resurser, assistenter och apparater. Projekten måste bli mer långvariga och varaktiga. Som det nu är måste forskarna lägga ned orimligt mycket tid på själva ansökandet om projektanslag. Grundattityden till resursförstärkning och utveckling av högre utbildning och forskning bör inte vara att det är en utgift. Attityden bör vara att det är en investering. Syntesen är: Det kostar oss välfärd att missköta forskning och högre utbildning. Den inledande utgiften blir snart vår basförsörjning. kan tyvärr inte ens i sin budget , direkt och momentant lösa den här finansieringskrisen, men vi har i vart fall erkänt och insett nationens dilemma. En första förutsättning för en framgångsrik terapi är sjukdomsinsikt och helst diagnos. Vi anslår i vår budget 100 miljoner mer till forskning och 40 miljoner mer till en kvalitetsförstärkning av grundutbildningen. Detta räcker förstås inte, men det är i alla fall ett första steg. Vi har förslag för att underlätta företagens förutsättningar för investeringar i kunskapsutveckling. Vi vill införa ett system där svenska lärosäten kan sälja utbildning till länder utanför . Det skulle tjäna det dubbla syftet att skapa en ny exportbransch som en direkt resursförstärkning skulle ske till vår forskning, både med finanser och personer. Att detta inte är en förflugen idé kan bekräftas bland annat av som är rektor på KTH. Pengar är viktiga, men, fru talman, pengar kan inte forska själva. Vi måste skapa ett personvänligt forskarsamhälle. Som det nu är får det inte vara. Hälften av doktoranderna anger att de i någon grad särbehandlats på grund av sitt kön. Det duger inte, vare sig ur jämställdhetsperspektiv eller effektivitetsperspektiv. Vi behöver alla talanger. Det innebär att studiesociala insatser behövs för att underlätta för forskning, studier och samtidig familjebildning. Med detta vill jag yrka bifall till reservation nr 16. 81 () replik: Jag vill återigen kontrollera en del fakta som återgavs här. tog upp att vi i vår vetenskapsproduktion halkar efter alla andra länder. Jag skulle gärna vilja veta vad han baserar detta på. Är det falska siffror man uppger när vi hamnar i absoluta världstoppen när det gäller publicering av artiklar och när det gäller antalet citat? Är det korrekt eller inte korrekt? Den källa jag nu har framför mig är just egen analys av detta. Där framgår det alldeles tydligt på s. 3 att ligger i toppen och på andra plats ligger . Det är precis vad jag har sagt . Inom vissa områden har den relativa citeringsfrekvensen av artiklarna, alltså något som kan ange deras kvalitet, gått ned. Det har skett inom samhällskunskap. Det är riktigt. Men vi ligger fortfarande långt över världsgenomsnittet. har detta gått upp på andra områden, till exempel teknik. Totalt sett har vi inte försämrat vår position annat än på ett enda område, nämligen när det gäller medicin. Men som jag sade tidigare i en replik tror jag att det beror på andelen samförfattarskap. Jag vill återigen fråga: Är verkligen detta att vi halkar efter underbyggt? Det antyddes att det också skulle ske på patentområdet, det vill säga hur mycket av vår forskning som omvandlas till patent. Där har jag statistiken framför mig. Jag kan avläsa detta och konstatera att såväl 1990 som 2003 ligger klart över de jämförbara länderna. Dessutom är ökningstakten mycket snabbare än inom hela EU-området. Är det inte en falsk verklighetsbeskrivning som ger här? 82 () replik: Den uppmärksamma lyssnaren noterade att jag inte hävdade att vi skulle ligga i bottenklass avseende dagens aktuella produktion. Det som är uppe på bordet enligt papper och jag har läst precis samma papper som har läst är kurvornas lutning. Det är detta som är det intressanta. Vi som har haft förmånen att leva vet att tillvaron inte är statisk. Därför är det inte alltid status quo som är det mest intressanta, utan det är tendensen, lutningen. Och den är ganska entydig när det gäller citeringsfrekvensen till exempel. Vi ligger i topp, men vår relativa position håller på att förändras kraftigt. Om det föreligger nog ingen större oenighet. När det gäller tekniken, där vi har legat särskilt högt och till och med ökat tidigare, vill man hänvisa till att det har med IT-boomen att göra. Det förklarar också att antalet IT-citat har gått ned . Jag tror att den bild som jag har och den bild som har är ganska samstämmiga om att dagsläget är imponerande relativt historien och relativt omvärlden, men tendensen förskräcker. 83 () replik: Jag har de här figurerna framför mig. Det är helt riktigt att det finns ett område där de relativa citeringarna har minskat. Det är inom medicinen. Jag kan också notera att det är det område där vi inte har genomfört någon spridning av forskningsresurserna. Det är precis samma universitet som har forskningen nu som det var . Detta är dessutom en trend som har pågått . Är det inte troligt att den hänger samman med att man har en ökad grad av samförfattarskap? Men vi kan bortse från sådana detaljer. Min huvudfråga är ändå: Tycker att det är klart att befinner sig i den absoluta toppen vad gäller antalet i vetenskaplig produktion, vad gäller citeringar av detta, det vill säga kvaliteten, samt vad gäller omvandling till affärsmässiga produkter, det vill säga antal patent? Är det sant eller inte? 84 () replik: Jag delar bedömning att vi ligger i topp, men vi är på väg att förlora det. Det finns prediktorer för detta, nämligen urholkningen av finansieringen av forskartjänster. Finansieringen av forskare är hälften så stor nu som den var . Det finns alltså ett samband mellan det vi sår och det vi kommer att få skörda. Vi har ännu inte halkat ned på någon bottenplats. Det är det vi vill förhindra. 85 (): I den här debatten går snabbt. Jag ska försöka hålla ett problematiserande anförande om två frågor, nämligen om elevhälsa och om fritidshem. Låt mig inleda med att yrka bifall till reservation 6 under punkt 6. Reservationen rör frågan om det vida begreppet hälsa och behovet av långtgående samordning och samverkan. Håller skolan på att bli så fokuserad på mål och betygskriterier att alla idéer om bildning, sociala relationer och demokrati sätts åt sidan? Det finns en tendens åt det hållet. Men skolan ska naturligtvis fokusera på elevernas lärande. För att utveckla sin kunskap, sin person och gemenskap med andra krävs att man trivs, att man känner sig bekräftad, att man är trygg och att man mår bra. Frågan är om ett fokuserande på en snäv kunskapssyn är bästa sättet att skapa de här förutsättningarna. anser att satsningar på elevhälsa är en framkomlig strategi för att främja elevernas allmänna utveckling och lärande. Vi utgår från ett brett elevhälsobegrepp som inkluderar undervisning, annan pedagogisk verksamhet och skolhälsovård. Eftersom elevhälsan framför allt handlar om förebyggande arbete måste de olika delarna integreras. En enskild elevs problem är också hela skolans problem. Man måste våga se att det kanske är skolan och dess organisation och verksamhet som bidrar till problemen. Barn och unga tillbringar en avsevärd del av sin vakna tid i skolan, inklusive förskola och fritidshem. De allra flesta barn i mår rätt så bra , men långt ifrån alla. Å ena sidan ser vi en utveckling mot att väldigt få barn och unga dör tidigt på grund av sjukdom . Å andra sidan ser vi ett ökat inslag av både fysisk och psykisk ohälsa. Alltfler barn får diabetes, övervikt, allergier och astma. Alltfler mår psykiskt dåligt, vilket bland annat märks i ett ökat förskrivande av antidepressiva mediciner till ungdomar. Det vi också vet är att skillnader i hälsa är relaterade till klass och kön. Det är flickor i högre grad än pojkar som mår psykiskt dåligt. Det är barn från områden med låg socioekonomisk status som är överviktiga och feta i högre grad än barn från områden med hög socioekonomisk status. Att kunna påverka sin situation är en betydande faktor för god hälsa. Föräldrainflytande är viktigt. Det pågår en rad projekt runtomkring i landet som syftar till att stötta föräldrarna i deras föräldraroll. Det här är projekt som kan främja alla föräldrars inflytande i skolan. Men ännu viktigare än föräldrainflytande menar jag är att varje elev kan påverka sin arbetsmiljö, undervisning och annan verksamhet. De elever som representerar elevkollektivet i elevfackliga frågor och arbetsmiljöfrågor bör få förbättrade förhållanden. arbetar man på många skolor aktivt med jämställdhetsfrågor och mot diskriminering på olika grunder. Både flickor och pojkar utsätts för kränkande handlingar, men flickorna upplever sig som mer utsatta. Det är pojkar som i betydligt större utsträckning utsätter andra för mobbning och andra kränkande handlingar. Det är naturligtvis ingen lätt uppgift, och där får vi vara uppmärksamma på förenklade lösningar, men jag tror att alla i den här kammaren är överens om att en skola av trygghet och frihet från kränkande handlingar är målsättningen. Jag tror att vi måste utveckla våra metoder och kanske utifrån skillnader mellan grupperna pojkar och flickor finna nya riktade insatser. Även i en skola med lärare som har kunskap om elevhälsa och specialpedagogiska frågor och där man medvetet satsat på elevernas arbetsmiljö kommer det att finnas elever i behov av särskilt stöd. Detta stöd kan, förutom specialpedagogiska insatser, ha många olika former. Det är dock viktigt att det sätts in och att man inte väntar tills akuta krissituationer uppstår. Det finns också elever som är i behov av sådant stöd som skolan inte ensam kan erbjuda. Det är därför viktigt att det utöver skolans pedagogiska personal och elevhälsopersonal finns specialistkompetens, exempelvis organiserad i en för flera skolor gemensam verksamhet. Det är också därför vi från menar att det är av största vikt att samarbetet med barn- och ungdomspsykiatrin utvecklas. För att fånga upp de elever som behöver det här extra stödet borde kanske, förutom de rent fysiska hälsokontrollerna, någon form av kontroll av den psykosociala hälsan ingå i elevhälsopersonalens arbete. Det får aldrig råda något tvivel om att barns och ungas trygghet och välbefinnande har högsta prioritet i skolans verksamhet. Varje enskilt barn och varje enskild ungdom ska känna och uppleva att det är tryggt att gå till skolan och att man nyfiket kan gå till skolan. Äntligen en ny skoldag! Det måste vara den känsla som varje barn ska ha rätt att känna. I har barnen skolplikt, men samhället har också en plikt mot barnen! Jag tänker använda resten av min tid till frågan om vikten av bra och väl fungerande fritidshem. I ett pressmeddelande från med anledning av en av verkets rapporter kan man läsa följande: Trycket på förskolan och skolbarnsomsorgen har ökat i och med att barn till föräldralediga och arbetslösa har fått rätt att delta och maxtaxa införts. Läget är allvarligt på fritidshemmen. Gruppstorlekarna i fritidshemmen har vuxit kraftigt och kan vara extremt stora, allt från under 10 till 100 barn. Personaltätheten har mer än halverats sett i ett perspektiv. Personalens utbildningsnivå har minskat och det är svårt att rekrytera utbildad personal. Fritidshemsverksamheten bedrivs utifrån helt olika förutsättningar i landet och med stora och ökande skillnader mellan kommunerna. Skolbarnsomsorgens övergripande uppgift att komplettera skolan blir naturligtvis väldigt dåligt uppfylld när skolbarnsomsorgen i princip rustas ned. Det här får allvarliga konsekvenser för skolans möjligheter att nå målen i läroplanen. Det gäller både kunskapsmål och värdegrundsmål. Alla barn ska och borde ha rätt till bra fritidshem. Man kan konstatera att , om jag har sett rätt, av tio- till tolvåringarna är inskrivna i skolbarnsomsorgen. Bland de barn som klarar sig själva efter skoldagens slut torde det finnas en stor grupp som skulle må bra av ett starkare stöd från vuxna i form av fritidshem. Det handlar om barn som behöver ett sådant stöd för sin egen personliga utveckling och trygghet, men det handlar också om att de barn som klarar sig själva ofta saknar vuxna i sin närhet. Det kan röra sig om flera timmars regelbunden helt vuxenfri tid för en barngrupp. Under sådana förutsättningar kan barn från socialt utsatta miljöer löpa stor risk att dras in i negativa sociala mönster. Jag menar att fritidshem för tio- till tolvåringar måste vara en av de verksamheter som resurserna i skolmiljarderna ska användas till. Det är också viktigt att kommunerna lever upp till skollagen. Skulle det visa sig att kommunerna inte tar sitt ansvar måste nog skollagen förtydligas, för, fru talman, även alla barn som är mellan tio och ska ha rätt till bra fritidshem! 86 () replik: Det är ofta fascinerande att lyssna på i de här budgetdebatterna. Till exempel uttrycker sig ju nu som om han närmast vore i opposition och räknar upp en del saker som att skolbarnsomsorgen rustas ned och att det är stora barngrupper på fritidshem. Jag kommer inte ihåg allting, men det var i alla fall mycket kritik om hur illa ställt det var, framför allt med fritidsverksamhet och skolbarnsomsorg. Då blir den naturliga kommentaren denna. ligger, med undantag av en reservation om elevhälsa, bakom det här betänkandet. Men i kan man inte vara så nöjd med vare sig propositionen eller betänkandet om man ser så många missförhållanden som de som räknar upp. Behovet av en ny skollag nämnde till exempel. Det finns inga sådana här förslag i reservationer. Beror det på att ni har glömt det, eller kommer ni att komma tillbaka i andra sammanhang med den kritik av regeringen som gav uttryck för? Min första fråga gäller alltså hur ni kombinerar detta med att faktiskt stå bakom regeringens förslag till budget. Den andra frågan handlar om en skola med trygghet. Där är vi överens om att alla barn ska känna sig trygga i skolan. Vi är också överens om att det förebyggande arbetet är viktigast: att skapa ett bra klimat där elever inte mobbar varandra utan där man respekterar varandra. Men en knäckfråga som vi ska behandla när vi talar om en ny skollag är ju vilka åtgärder skolan ska ha rätt att vidta. I min grannstad till exempel var det en rektor som fick mycket allvarlig kritik av för att han tillfälligt avstängde en elev som hotade andra elever med kniv. Min konkreta fråga är alltså: Anser att man i vissa fall ska ha rätt att flytta mobbare mot deras och föräldrarnas vilja om det är den enda lösningen? 87 () replik: Jag börjar med den sista frågan. Om jag kan nuvarande skollag rätt så tror jag att den möjligheten finns redan i nuvarande skollag. Det är många saker som vi är överens om när vi diskuterar barnens rätt till trygghet. Problemet är ibland, tycker jag, att vi inte förmår att diskutera någorlunda sansat. Vi gräver ned oss i skyttegravar, kastar helst lite skit på varandra och politiserar och förenklar väldigt svåra och komplicerade frågor. drev ju som en stor fråga en trappa av sanktioner för att få ordning i skolan, och den typen av utspel tror jag inte ett dugg på.