prot · GQ0998 · 2003-05-07 00:00:00 — Jag känner efteratt ha lyssnat på debatten att det gör också alla minakamrater i utbildningsutskottet.Det är många tecken som tyder på att klimatet iskolan har blivit tuffare, både för elever och för lära-re. Våldet har råare, elevernas språkbruk har blivithårdare och könsmobbningen har ökat. Frågan är,som många har belyst, om incidenserna har ökat. Därär det lite tveksamt i vilken grad de har ökat. Det låterpå många av debattörerna som om det var dramatiskt.1997 angav av eleverna att de hade blivit mob-bade av en annan elev. hade det ökat till 4 %.Samtidigt var det 1997 som angav att de hadeblivit mobbade av en lärare, och det hade också ökatår . Vuxenmobbningen är också en all-varlig del av mobbningsproblematiken, som egentli-gen inte har berörts här i dag.Vilka är då orsakerna till den situation som vi allabeklagar och som vi har ? Man måste säga attproblemen i skolan är också har en strukturellbakgrund. De speglar de problem som finns i sam-hället i övrigt. Till dem räknar jag otrygghet, anony-mitet och social segregation som faktiskt ärbetydligt tydligare än det var för 10 eller sedan.Vi måste också med beklagan se att alltfler människormycket tidigt slås ut från arbetslivet.Det finns en annan orsak, och där skulle jag viljavända mig till . 1994 hade vi ett väldigtkärvt ekonomiskt läge. Med de besparingar som dågjordes och som stödde fick skolankraftigt minskade resurser, större undervisningsgrup-per och minskat professionellt stöd från andra yrkes-kategorier än lärare. Till en del är det som vi har settunder ett resultat av de nedskärning-arna. Elevhälsovården bland annat fick kraftigt mins-kade resurser i många kommuner. Fortfarande i dagsaknas det skolsköterskor, skolpsykologer och kurato-rer, vilket har fått till följd att barnpsykiatrin nu äröverbelastad. Det i sin tur har fått till följd att det ärväldigt svårt att få en adekvat behandling för barnmed beteendestörningar. I vissa kommuner är vänte-tiderna nu upp . Alla vet vilken kata-strof det kan vara för den enskilde individen.Det går snabbt att riva ned ett välfärdsbygge, ochdet tar att bygga upp det igen. Men underförra mandatperioden lyckades vi, och det är jagväldigt glad över, återföra stora resurser till kommun-sektorn. Trenden har vänt, lärartätheten bland annathar ökat.I budgeten har majoriteten avsatt medel för15 000 nya tjänster. Det har nämnts här tidigare avSocialdemokraterna. Förskolan kommer att få medelbåde för att öka personaltätheten och för att stärkaden pedagogiska kvaliteten. I det 121-punktsprogramsom vi tre samarbetspartier har upprättat och som skaligga till grund för samarbetet under mandatperiodenutlovar vi också att så fort det finns finansiella möj-ligheter till det minska barngruppernas storlek i för-skolan, vilket också är en del att motverka mobbning.Kravet på skolorna har skärpts. har iuppdrag att undersöka och påtala om kommuner ochskolor brister i fråga om mobbningsplaner.Många motioner som ska behandla här handlar om vad skolan kan göra för att minskavåld och trakasserier. Då vill jag säga så här: Skolankan aldrig ensam lösa alla problem som gör att barnoch ungdomar far illa. Det är något man måste varamedveten om, men den får aldrig själv vara orsaken.Det är självklart att skolan inte ska tolerera beteendensom inte kan accepteras i arbetslivet eller i samhället iövrigt. Normer och regler måste vara tydliga för allaberörda, och de ska tillämpas konsekvent. De måsteutvärderas kontinuerligt och diskuteras med nya ele-ver och deras föräldrar. Skolan ska alltid informeraföräldrarna när det dyker upp problem i skolan.Det är också viktigt att föräldrar från andra kultu-rer får information om hur vi ser på barns rättigheterhär i Sverige.Elever, lärare, skolledare och föräldrar måste haen gemensam insikt om den psykosociala miljönsbetydelse. Forskaren - som jag tror attnågon här refererade till tidigare - talar om fyragrundläggande principer för att motverka mobbning,och jag tycker att de är bra.Den första är att man ska försöka att skapa enskolmiljö som kännetecknas av värme, positivt intres-se och engagemang från de vuxna. Den andra är ska skapa fasta gränser mot oacceptabelt beteen-de. Den tredje är att konsekvent använda någon formav icke fientlig och icke kroppslig sanktion om eleverbryter mot överenskommelsen. Den fjärde - IngerDavidson - är att vuxna ska fungera som auktoriteter,och det häller jag med om. Det finns någonting posi-tivt i detta. Det är alldeles för många vuxna som pånågot sätt har kapitulerat totalt.Dessa uppfostringsprinciper som Ulveus och ävenandra forskare ha utvecklat är motsatsen till det somutvecklar ett aggressivt reaktionsmönster, nämligenkärlekslöshet, eftergivenhet och avsaknad av fastagränser samt användning av maktorienterade uppfost-ringsmetoder, vilket också är viktigt att komma ihåg.Vad kan då vi i göra åt problemet medmobbning? Ja, förutom att tillföra tillräckligt medresurser till skolsektorn har vi att fatta beslut om lagaroch förordningar som reglerar vad skolan ska göra förta till vara barns och ungdomars rättigheter, främjaderas sociala fostran och förhindra kränkande be-handling.Är då denna lagstiftning tillräcklig? Ja, det kanman givetvis diskutera. kommer det ett förslag ny skollag som innehåller vissa skärpningar, ochdet tycker jag är bra. Därför lämnar jag skollagen ochockså gymnasieförordningen och grundskoleförord-ningen därhän. Men det finns annan lagstiftning somdet är intressant att titta på.Arbetsmiljölagen omfattar alla elever, vilket inne-bär att kommunerna som arbetsgivare har ansvar förelevernas arbetsmiljö. På en skola är det en rektorsom är huvudansvarig. För att man ska få kunskap omhur arbetsmiljölagen fungerar och om huruvida ar-betsmiljökraven är uppfyllda fordas det en systema-tisk intern kontroll.I dag har eleverna möjlighet att åberopa arbets-miljölagen och aktuella föreskrifter vid hot om våldoch trakasserier. Det är därför viktigt att skolorna sertill att elevskyddsombuden har relevanta kunskaperinom området och att de får den utbildning och denledighet som behövs för uppdraget, vilket Vänster-partiet har påtalat i flera olika motioner.Sedan vill jag rikta mig till Axel Darvik när detgäller detta med anmälningsskyldighet och anmäl-ningsplikt.I socialtjänstlagen 71 § finns det klart och tydligtangivet att alla anställda i både kommunala och en-skilda skolor har anmälningsplikt och uppgiftsskyl-dighet gentemot socialnämnden när uppgifter behövsför en utredning om en underårig. Denna uppgifts-skyldighet bryter alltid sekretessen. Anmälningsplik-ten gäller när barn far illa i hemmet och också om detfinns fara för barns hälsa utanför hemmet. Den gälleräven när det finns anledning att ingripa på grund avbarnets eget beteende.Men för att sociallagstiftningen ska kunna fungerasom det är tänkt tror jag att det behövs en attitydför-ändring hos många. Man får inte betrakta sociallag-stiftningen endast som en myndighetsutövning ochsom en kontroll, utan den måste betraktas som ettskyddsnät som ska och kan användas. Det är viktigtatt markera att skolans personal har möjlighet attkonsultera utan att behövaavslöja ett barns identitet.Om ett barn som begår ett brott är vi-lar samhällets ansvar alltid på socialnämnden. Det ärbara när det finns särskilda skäl - brott mot person,brott som vittnar om hänsynslöshet eller tanklöshetom andra människors liv, hälsa och egendom - sompolisen ska göra en utredning, och då är det alltidbarnets bästa som ska ligga till grund för bedömning-en om man ska göra en sådan utredning eller inte.Anmälan om sådana brott ska alltid göras av skolansrektor.Jag tycker att detta är värt att nämna, därför att dethar framförts kritik mot och andra myn-digheter för att de inte gör någonting. Det finns enalldeles utomordentlig hemsida som de som jobbar påskolor kan få tillgång till. Den innehåller informationom i vilka lägen skolan kan vända sig till polisen föratt få hjälp. Det är en jättebra hemsida.Avslutningsvis vill jag framhålla någonting somjag ser som väldigt viktigt. Om ett barn eller en ungmänniska utsätts för mobbning måste han eller hon fåstöd för att kunna gå vidare. Det måste finnas resursertill professionell samtalsterapi, något som måste sät-tas in . Det är kanske viktigare än attflytta mobbaren att mobbningsoffret får det stödetoch den hjälpen, och det ska vara ett professionelltoch adekvat stöd.Det ska finnas handlingsplaner på alla skolor, ochdet finns sådana på de flesta skolor. Problemet är inteatt det inte finns några handlingsplaner utan det är inte efterlever dem. Men en del som saknas idessa handlingsplaner är det förebyggande arbetet.Det är oerhört viktigt att det finns vuxna människorpå skolan, att det finns rastvakter, att man även i denfysiska miljön lär sig att se var mobbning äger rum såatt man kan avslöja det.För att komma åt mobbningsproblemen på djupetär det viktigt att skolorna inte enbart reagerar mot ettbestämt beteende, utan att de på det professionellavetenskapliga sätt som Per pratade om kan identi-fiera de strukturer som utlöser våld och förtryck.Med detta vill jag yrka bifall till förslagen i ut-bildningsutskottets betänkande.Överläggningen var härmed avslutad. (Beslut skulle fattas . )13 § betänkande 2002/03:UbU14Forskning.Anf. 214 PER ():Fru talman! Jag vill inledningsvis yrka bifall tillreservation nr 1 under moment 1.Det har gått av socialdemokratiskt styrenär det gäller forskningspolitiken. Det är inte bara jagutan även många ute i forskarvärlden som säger attdet är av svikna löften. I stället för stora strate-giska satsningar som har varit utlovade och somgenomförs runtom i världen har det i stället blivit nioår av neddragningar och gradvis urholkning.Alltför många är de som runtom i på våralärosäten utför mindre forskning än vad de själva vill.Resurserna räcker inte till. Och många är de senioraforskare som säger att forskningsanslagen nu är såmagra att de knappt räcker till en "labbass" eller tillatt försörja en doktorand. De får inte göra mycketannat än att söka en mångfald av magra anslag för attfå sin institution att gå ihop.Sverige är fortfarande världens bästa land när detgäller forskning per capita. Vi satsar avBNP på forskning. Men det är inte den svenska statenoch Socialdemokraterna som ska tackas för detta,utan det är egentligen fyra stora globala forsknings-och utvecklingstunga företag - företag som dessutomi dag har problem.När Socialdemokraterna slår sig för bröstet ochsäger att är världens bästa land när det gälleratt satsa på forskning är det en sanning med modifi-kation.Denna sanning syns mycket tydligt i den förstautvärderingen av den så kallade Lissabonstrateginsom gjordes. Där finns tre kolumner där man rankarvarje land i plus, är lika med eller minus. På forsk-ningssidan finns det tre kategorier. Det är forskningsom man satsar på såsom land. Där har ettplus. När det gäller den forskning som görs inomföretag har också ett plus. Men när man serpå hur mycket staten satsar på forskning har Sverigeinget plus. Man har inte ens ett likhetstecken, utanman har ett minus. Det tycker jag säger mycket omhur det faktiskt ser ut på våra universitet och hög-skolor . Det är inte , snarareär det på många ställen strid på fattighuset.Läget är nu så illa, om man ska tro medierna, attforskningsminister nu har funderingarpå om det över huvud taget blir någon forskningspro-position . Vi har ju en tradition och vi har sagtoss att vi en gång ska göra de långsikti-ga strategiska genomgångarna av forskningen, läggaupp inriktningen. Helt plötsligt får vi se att nu finnsdet kanske inte så mycket pengar att man ens vågarlägga fram en forskningsproposition, eller så tvingasman att skjuta upp den till för att konjunkturendå kanske har blivit bättre och man vågar lägga framen forskningsproposition. Jag är verkligt oroad överdenna utveckling, och det är jag inte ensam om.Bo Sundqvist, rektor vid mitt eget universitet iUppsala, säger att han anser att en uppskjuten propo-sition leder till att fortsätter att rasa. Vi ser juatt forskningen nu tappar även på resultatsidan. Manhar inga pengar, så man kan heller inte satsa någon-ting. Dystert, men inte uppgivet. Så betecknar rektorBo Sundqvist i läget.Lika beklämd är Per Omling, generaldirektör förVetenskapsrådet, den största statliga finansiären avforskning. Han säger om signalerna om att proposi-tionen kanske skjuts upp: Min första reaktion är sorg.Jag känner sorg över att regeringen inte klarar av attskilja på investeringskostnader och löpande utgifter.Utbildning och forskning är en investering.Jag håller helt med både rektorn i ochgeneraldirektören för . Det är ettmycket oroande läge i dag.Förut kunde statens minskade resurser täckas nå-gorlunda av att forskningsstiftelserna hade aktier somgick bra. Så är det inte . Både och andra stiftelser tvingas minskaanslagen till forskning, därför att de inte alls harsamma utveckling på aktierna som de hade . Likadant är det med våra företag somtidigare har varit de som verkligen har satsat påforskning. De har problem. De planerar i dagneddragningar som de kanske också genomför.Fru talman! Vi moderater vill successivt återskapaen riktigt bra miljö för forskning i . Vi har ivår budget drygt 3 miljarder mer än regeringen somvi vill satsa på fri forskning, på att trygga finansie-ringen av doktorander, på att göra strategiska sats-ningar på för framgångsrika och vitala områ-den såsom bioteknik, materialvetenskap, IT och me-dicin.Om vill tillhöra de länder som lockar kre-ativa människor från hela världen att komma för attforska, undervisa och starta nya företag är det hög tidatt vi gör de kraftfulla investeringar på högre utbild-ning och forskning som vi så ofta i tal är överens om.Få satsningar är nämligen viktigare om vi successivtvill klättra upp på listan över världens rikaste länder.Anf. 215 ():Fru talman! Svensk forskning har de senaste årenvarit framgångsrik inom en rad områden. Stamcells-forskning, nanoteknik och så vidare är begrepp somvi hör nämnas. Men det finns också forskning inomhumaniora och samhällsvetenskap som är väldigtframstående internationellt. Vi kan vara stolta övervåra forskare i Sverige.Bakom en forskarkarriär ligger ofta avslit och ekonomiska uppoffringar med osäkerhet omframtiden kommer att kunna erbjuda en fast anställ-ning. Vägen via studielån till en första examen vidareöver doktorandstudier är både lång och osäker. Detbehövs verkligen ett brinnande intresse för vetenskapoch en nyfikenhet på ny kunskap för att en människaska våga satsa på forskning. Det behövs också eko-nomiska resurser till forskningsinstitutionerna så attlärarna på högskolan kan få tid för både undervisningoch forskning. Och det behövs doktorandtjänster fördem som brinner av iver att viga sitt liv åt detta.En orsak till dagens framgångar är att riksdag ochregering faktiskt gjorde betydande satsningar . Det tar faktiskt ofta så innan mankan se resultatet av satsningar på forskning. Men nuhar vi märkt att det kommer allt allvarligare uppgifterom att svensk forskning hotas av försämringar ochfaktiskt riskerar att halka efter. Utbyggnaden av hög-skolan har skett utan att anslagen till lärarna ochundervisningen har höjts, och tiden för forskning harblivit allt mindre. Därför måste en lärare på högsko-lan ofta göra ett väldigt svårt val mellan attsköta undervisningen dåligt eller att strunta i forsk-ningen.För bara några månader sedan fick vi rapporterom brutala nedskärningar på grund just av att stiftel-sernas kapital minskar. Man räknar med att teknikoch naturvetenskap hotas av minskningar som närmarsig . För humaniora och samhälls-vetenskap är nedskärningarna naturligtvis inte likastora. Å andra sidan är summorna där redan frånbörjan så små att varje nedskärning är allvarlig.En stor svaghet, fru talman, i den svenska forsk-ningspolitiken är just att forskarna är så beroende avanslag utifrån. En professor får lägga ned mas-sor av tid på att formulera forskningsansökningar, ochofta är lönen som professorn får helt beroende av attdet kommer pengar utifrån, från näringslivet.Vi i har länge drivit att statens främstauppgift är att säkra den fria grundforskningen. Fors-kare och doktorander får inte vara helt beroende avprojekt och externa pengar från staten och inte hellerfrån företag och stiftelser. Forskare ska inte hellerbehöva vara experter på att fylla i ansökningar för attklara sin lön. Inte heller ska de alltid först behövafråga var pengar finns att hämta och först däreftervälja forskningsprojekt, utan måste självaidén och nyfikenheten komma först.Därför tror nu vi liberaler att svensk forsknings-politik måste inrikta sig på två förändringar för attsvensk forskning ska fortsätta att vara framgångsrik.För det första måste forskningens frihet bli större ochden politiska styrningen av forskningen minska. Fördet andra måste statens pengar till forskning öka,framför allt då pengarna till den fria grundforskning-en. Där ska forskarna ha stor frihet att själva väljaforskningsområden.Därför har vi från nu föreslagit att fa-kultetsanslagen, alltså de pengar som går direkt tilluniversitet och högskolor, höjs med närmare en mil-jard kronor . Regeringen tycks däremot varainne på rakt motsatt väg. I vårbudgeten talar man tilloch med om en minskning av forskningsresurserna,och även har regeringen tydligt sagt att manvill minska faktultetsanslagens del av forskningsre-surserna. Vi tror att förutsättningarna för fri forskningär att det finns utrymme just för nyfikenhetsforsk-ning. Det ska finnas utrymme för att pröva idéer ävenom man inte i förväg vet vart forskningen ska leda.Folkpartiet vill driva en forskningspolitik som gåri en helt annan riktning än den som Socialdemokra-terna sätter upp. Besluten om enskilda forsknings-uppdrag ska i första hand fattas på vetenskapliggrund. Därför ska till exempel inte regeringen tillsättaledamöterna i högskolestyrelser, vetenskapsråd ochstiftelser.Nu ska det erkännas att regeringen ibland har haftdet goda omdömet att utse kompetenta personer i dehär styrelserna, bland annat en och annan folkpartist.Men ändå, rent principiellt, är ett system där reger-ingen har möjlighet att styra genom utnäm-ningar inte bra i längden.Folkpartiet vill också att en större del av forsk-ningsresurserna fördelas direkt till lärosätena via deså kallade fakultetsanslagen. Även ,som ska ge resurser till grundforskningen vid sidan avfakultetsanslagen, ska få möjligheter till större ochmer breda, långsiktiga satsningar. Naturligtvis menarvi i att det också behövs beställd forsk-ning utifrån på uppdrag av myndigheter och företag.Det är väldigt bra att forskningsresultat utnyttjas avföretag och samhälle. är det dock den friagrundforskningen som är hotad, och utan fri grund-forskning försvinner själva basen för tillämpad, be-ställd forskning.Fru talman! Den kraftiga utbyggnaden av hög-skolan i har gjort att vi har fått ett stort antalhögskolor. Frågan är då hur pengarna till forskningoch undervisning ska fördelas mellan dem. Det är enväldigt känslig fråga, men jag tror att det är dags attföra den debatten nu när det är svårt att få resursernaatt räcka till. Internationell erfarenhet visar att detbehövs forskningsmiljöer där det är möjligt att etable-ra en så kallad kritisk massa av forskare. Det måstetill exempel vara möjligt att anordna fungerandeseminarier, mötesplatser för att utbyta idéer. Detmåste finnas andra forskare i samma miljö som ägnarsig åt ungefär samma ämnesområde. Det måste finnashandledare som är ämnesmässigt kvalificerade ochkompetenta nog att hjälpa en doktorand genom av-handlingsarbetet.Därför är jag alltmer övertygad om att forsknings-resurserna faktiskt måste koncentreras till ett mindreantal läroanstalter på ett mindre antal institutioner ilandet. Alla högskolor kan faktiskt inte bedriva forsk-ning inom många vetenskapsområden. Däremot kanmånga olika högskolor hitta sina specialområden därde kan bli mycket framgångsrika. Men alla eftergym-nasiala utbildningar som byggs ut behöver intevara forskningsanknutna. Det finns ett stort behov aven yrkeshögskola som ger kvalificerad eftergymnasialutbildning, men där behöver man inte alltid ha kravpå bedriven forskning.Vilka högskolor och universitet som i praktikenska tilldelas mer forskningspengar ska enligt oss iFolkpartiet avgöras utifrån en strikt vetenskapligbedömning i efterhand av deras forskningsresultat.Sedan måste man också avsätta vissa resurser förfördelning till högskolor när det kommer nya intres-santa förslag till nysatsningar och så vidare.Fru talman! Alla vet vid här laget att Sverigesekonomi är mycket sämre än vad regeringen gavintryck av i valrörelsen och ville ge sken av. Pengarnaräcker helt enkelt inte till alla utlovade socialdemo-kratiska vallöften. När det är dålig ekonomi gäller detatt inte dra ned på sådant som kan vara avgörande fören bättre framtid. Satsningar på forskning och ut-veckling har en enorm betydelse för morgonda-gens välfärd, morgondagens ekonomiska tillväxt ochhela samhällsutvecklingen. Det är därför som vi iFolkpartiet efterlyser en strategi för satsning påforskning, och det är därför som vi i trotsden dåliga statliga ekonomin verkligen vill göra enframtidsinriktad satsning på forskning och utveckling.Med det nöjer jag mig, fru talman, med att yrkabifall till reservation 14 under punkt 9.Anf. 216 ():Fru talman! "Vi stöder för få forskare med för litepengar", sade som är huvudsek-reterare inom ämnesområdet naturvetenskap ochteknik i . Vi har mindre teknikforsk-ning än trots en mer än dubbelt så stor be-folkning. EU:s statistik visar att var det endaEU-land som mellan 1995 och2000 visade en kraftig nedgång i de statliga forsk-ningsanslagen - minus 5 %.Teknikforskningen kommer enligt Statistiskacentralbyråns bedömning att minska med mer än enmiljard kronor jämfört med . har enligt ökar mycket lite . Omforskningsfinansieringen divideras med antalet års-verken som utförs av professorer, lektorer och fors-karassistenter visar det sig att forskaren hade nästan dubbelt så god finansiering per per-son som . Tillväxt i volym - försvag-ning av kvalitet.Även om man för vissa enskilda anslag kan visaen liten nominell ökning är det främst inom tillämpadförsvarsforskning och annan tillämpad forskning denhär ökningen sker, inte inom den så avgörande grund-forskningen.Rektor kallar utvecklingen "enkatastrof". Än värre blir det när externa finansiärersom råd och företag, stiftelser, skär ned ochi takt med börsens fall.Professorn i biblioteks- informationsvetenskapOlle har gått igenom statistik som bygger på8 000 vetenskapliga tidskrifter. Han har funnit attsvenska forskare inte citeras lika ofta som tidigare.Han säger: "Tendensen är tydlig. Jag tycker att vi skata det som en varningssignal, ett tecken på att svenskforskning håller på att tappa mark." Forskning är envolymfråga men framför allt en kvalitetsfråga. Dettasker som alltfler inser att utbildning ochforskning är grunden för vår framtida försörjning ochvälfärd, vår framtida basnäring.Iakttagelserna leder till flera slutsatser. En slutsatsär att behovet av förstärkt finansiering och beman-ning av högre utbildning och forskning är stort ochbrådskande. En annan slutsats är att en större del avforskningsanslagen bör vara grundstöd, basfinansie-ring, genom höjda fakultetsanslag som får disponerasoch fördelas av respektive lärosäte efter egen bedöm-ning. Detta är garantin för att bevara forskningensfrihet. Det behövs också för att de mindre, yngrehögskolorna ska hinna bygga upp en egen kompetenssom grund för kommande framgångsrik konkurrensom externa anslag. Det gäller både anslag inom lan-det och utom landet, både inom statsbudgeten ochutanför.Att forskningen håller på att urholkas får inte baraåterverkningar för forskningen själv. finnsknappt någon som inte inser eller anser att högreutbildning måste vara forskningsanknuten för attkunna fylla rimliga kvalitetskrav. Den urholkadeforskningen utarmar och hotar alltså ävengrundutbildningens kvalitet.Eftersläpningen i andelen disputerade lärare ärstor, speciell på de yngre lärosätena.