prot · GR0928 · 2003-11-14 00:00:00 — Att kalla försök till jordreform för illegal låter sig göras, men inte om man inte visar att kraven på en rättvis jordreform i högsta grad är legala och legitima. Ska man titta framåt räcker det naturligtvis inte med sanktioner. De kan vara nödvändiga i ett läge för att markera omvärldens djupa, och djupt kända, avsky för det som sker i . Men måste vi peka framåt för ett demokratiskt som gör upp med sin koloniala historia. Då är det viktigaste att få ett klimat av tolerans och respekt för lagen, ett klimat som kan göra att meningsfulla samtal kan ske mellan regeringen och opposition, ett klimat som gör att alla medborgare i känner att de kan delta i en demokratisk process som leder framåt till ett rättvisare och mer solidariskt land. Därför vill jag gärna höra utrikesministerns syn på vad som kommer efter sanktionerna. Hur ska vi kunna fortsätta stödja kampen för ett demokratiskt och fritt ? 11 Utrikesminister (): har ända drivit frågan om att det behövs en jordreform i . Det är ingen tvekan om det. Den kritik som man kan rikta mot hur jordreformen har genomförts gäller både hur fördelningen av marken har gjorts och vilka konsekvenser detta har haft för framför allt svarta jordbruksarbetare. Men att det behöver göras en jordreform har varit mycket tydligt på . Det är också vår uppfattning att det krävs en utveckling av samhället i en demokratisk och mer rättvis riktning. Det är också bakgrunden till det utvecklingssamarbete som har varit mycket engagerat i och som , som pågår, innebär att vi koncentrerar oss på att ha kontakt med det civila samhället, de oppositionella organisationerna och NGO:er över huvud taget och ge dem stöd att kunna fortsätta verka för en demokratisk utveckling i landet. Jag vill också passa på att nämna att hur detta svenska stöd kan utvecklas vidare och formas kommer vi att ha möjlighet att diskutera med oppositionens generalsekreterare , eftersom han kommer på besök till . Det är en viktig kontakt som vi har i det här sammanhanget. Jag vill också nämna att ambassaden i naturligtvis är oerhört aktiv i de här frågorna. När det gäller de arresteringar som har skett är det en uppgift för ambassaden att hålla kontakt med de arresterade för att på det viset också bidra till att hålla ett öga på vad som händer efter arresteringarna. 12 (): Jag tycker att denna komplettering av utrikesministerns svar är välkommen. Jag tror att vi i grunden är överens. Det första som behöver göras, det görs också och det måste göras, är att klart och tydligt ta avstånd från regim och det förtryck av mänskliga rättigheter, fackliga rättigheter och demokratiska fri- och rättigheter som pågår i . Allt stöd ska också ges till den demokratiska opposition som finns. Kontakterna med Movement for Democratic Change är nödvändiga och viktiga liksom de kontakter, som kanske ännu inte är fullt så utvecklade, med den zimbabwiska fackföreningsrörelsen som jag också tycker är oerhört viktiga. De kanske också ökar i vikt när man ser hur farlig den zimbabwiska regeringen anser att landsorganisationen är när den går ut i protester mot prisökningarna, bristen på varor i butikerna och det vanstyre av ekonomin som står för. Men det som måste till på är som sagt en förståelse för att det finns en berättigad ilska bland mängder av människor i för att avkolonialiseringen egentligen aldrig fullföljdes, för att man fortfarande lever i ett samhälle där orättvisorna har byggts in i den konstitution som skapades av bland annat den brittiska regeringen . Detta leder till att orättvisorna används av en regim för dess egna syften, för att skapa falska motsättningar i samhället. De utnyttjar dessa motsättningar för att kunna slå ned den verkligt demokratiska oppositionen. Om den demokratiska oppositionen ska ha någon som helst framgång på krävs det naturligtvis också att man på ett tydligt och genomförbart sätt kan visa att man tar itu med de stora orättvisor som finns. Den första åtgärden är naturligtvis att få president och hans regering, som verkar agera alltmer desperat, att sluta upp med sitt förtryck av mänskliga och demokratiska rättigheter och att se till att man respekterar den lag som finns och som möjligtvis har sina brister men som i grunden faktiskt är en demokratisk lag i men som åsidosätts av regeringen på ett systematiskt sätt. Sedan måste man få till stånd samtal mellan opposition och regering som kan leda till att man genomför reellt demokratiska val som också innebär att människor känner att de har en möjlighet att genomföra en rättvis jordreform som ger möjligheter för människor att leva i landet och som också ger möjligheter att bygga upp den katastrofala ekonomi som landet lider under. Jag ser inte att det finns några stora meningsskiljaktigheter mellan mig och utrikesministern, utan jag tackar för de svar som har kommit och förväntar mig att vi tillsammans ska kunna arbeta för en solidaritet med folk som innebär inte bara en demokratisering och möjligheten att arbeta fritt utan också en demokratisering i meningen att man faktiskt tar itu med de stora orättvisor som det koloniala väldet lämnade efter sig. Överläggningen var härmed avslutad. 7 § Svar på interpellation 2003/04:64 om kurdernas situation i 13 Utrikesminister (): har frågat mig på vilket sätt arbetar med det kurdiska kravet om en sammansättning av fredstrupper som avsiktligt undviker militär från grannländer. har också frågat mig om vilken plats som ges frågorna om etnisk försoning och religiös och kulturell samverkan mellan skilda kulturer i planeringen av svenska insatser i fredsprocessen i . Ockupationsmaktens svårigheter att bemästra säkerhetssituationen sätter sin prägel på utvecklingen i . Situationen innebär en hämsko för både den politiska och materiella uppbyggnaden av landet. Förbättrad säkerhet är en förutsättning för att det internationella samfundet ska kunna göra de insatser som behöver. har därför, med hänvisning till betydelsen av säkerhet och stabilitet, genom sin resolution nr 1511 bland annat auktoriserat upprättandet av en multinationell styrka. Resolutionen ger mandat för både militära och polisiära insatser för återupprättande av säkerheten i . Den ger en stärkt plattform för FN:s deltagande i dessa ansträngningar. Även om säkerhetssituationen är bättre i norra än i många andra delar av landet är också den kurdiska befolkningens oro förståelig. Jag kan emellertid försäkra att internationell enighet råder om att territoriella integritet måste värnas och landets minoriteter skyddas. Truppbidrag från länder inom ramen för den multinationella styrkan, exempelvis från något av grannländer, förutsätts ske i samförstånd med både FN och ansvariga parter i , inklusive det irakiska styrande rådet. I det senare har även kurderna starka företrädare. Jag finner det för övrigt sannolikt att det råder betydande samsyn mellan kurderna och andra i rådet företrädda grupper beträffande den fråga som tar upp. Det finns skäl att notera att den turkiska regeringen beslutat att, trots parlamentets klartecken, inte bidra med fredsbevarande styrkor i . När det gäller andra fråga skulle jag vilja informera om att regeringen uppdrog åt Sida att inkomma med förslag till en strategi för det svenska biståndet . I riktlinjerna för detta uppdrag ombes Sida föreslå hur biståndet ska vara utformat för att stärka och befrämja freds- och försoningsfrämjande åtgärder. Till strategin ska även fogas en landanalys med bland annat en belysning av landets olika etniska grupper och den irakiska diasporan och vilka konsekvenser deras samspel kan få för landets politiska, ekonomiska och sociala utveckling. Strategin ska vara vägledande för biståndets inriktning och utformning. 14 (): Tack, utrikesministern för svaret. Låt mig börja med att önska utrikesministern framgång i sin nya position. Det här kommer inte att bli en dramatisk dialog eftersom jag tror att det finns en grundläggande samstämmighet mellan inte bara och utan de flesta aktörerna i den svenska politiken. Vi är alla väldigt glada över att har avstått från den redan beslutade militära insatsen i . Vi betraktade det alla som en stor fara i den mycket spända situationen. Jag ville ändå skriva den här interpellationen och skicka den vidare därför att den bygger på direkta krav från kurdiska organisationer. Det är väldigt viktigt att den multinationella insats som vi alla hoppas kommer att ersätta koalitionens arméer innehåller representanter för muslimska länder men undviker närvaro av trupper som bara genom att gå över gränsen till kan skapa ännu mera oro. Detta krav från kurderna ville jag med mycket stor tydlighet framföra. Det är inte självklart att till exempel eller ska vara med i den multinationella gruppen. Jag kan förstå att det på det stadium som vi nu befinner oss i diskussionerna kring denna nya multinationella formation är omöjligt att säga precis hur det kommer att se ut. Men jag ville föra fram kurdernas krav. Överläggningen var härmed avslutad. 8 § Svar på interpellationerna 2003/04:74 och 75 om den inom polisen 15 Justitieminister (): har frågat försvarsminister vilka åtgärder hon avser att vidta för att möjliggöra för polisens nationella insatsstyrka att använda Försvarsmaktens resurser i form av personal och helikoptrar och i vissa fall båtar för det civila samhället. Därutöver har frågat försvarsministern om hon, i den mån det behövs, avser att initiera lagändringar för att denna möjlighet ska kunna öppnas. Jag har fått en liknande interpellation av där hon frågar vilka åtgärder jag avser att vidta för att tillgodose polisens behov av helikopterstöd vid exempelvis ett angrepp mot ett fartyg som befinner sig till havs. Frågorna berör samma problemställning och de besvaras därför av mig såsom ansvarig minister för polisväsendet. Förordningen (2002:375) om Försvarsmaktens stöd till civil verksamhet trädde i kraft . upphävdes förordningen (1986:1111) om militär medverkan i civil verksamhet. Genom den nya förordningen har Försvarsmakten att lämna stöd till polisen med exempelvis helikoptrar eller annan materiel som befinns lämplig för den uppgift som ska lösas. Huvudregeln är att en begäran om stöd ska göras av . Försvarsmakten avgör dock i varje enskilt fall om stöd ska lämnas, med vilka resurser och på vilket sätt. Det finns alltså alla möjligheter för Försvarsmakten att bistå polisen i en rad olika situationer. Den avgörande begränsningen är att Försvarsmaktens personal inte får använda våld eller tvång mot enskilda. Däremot kan Försvarsmaktens personal medverka i en insats även om det finns risk för att den som begär stöd, i allmänhet polisen, kommer att bruka tvång eller våld under insatsen. Som nämner i sin interpellation har detta också behandlats av den så kallade 11 september-utredningen. I betänkandet (SOU 2003:32) föreslås att Försvarsmakten ska ges ytterligare möjligheter att stödja civila myndigheter. Dessa frågor är alltså högaktuella , men vi är mitt inne i beredningsprocessen, och jag kan därför inte uttala mig närmare om vilka förändringar som kan bli aktuella. 16 (): Min interpellation var ursprungligen ställd till försvarsministern. Det är tråkigt att hon inte kunde besvara den, oavsett vad det beror på. Jag får nöja mig med det svar som jag har fått. Jag vill ändå ta upp en del frågor i interpellationen som jag tycker att inte besvarar. Justitieministerns svar är faktiskt anmärkningsvärt. Det tycks som om justitieministern inte riktigt vet hur det förhåller sig ute i verkligheten. Även om ministern endast vid ett enda tillfälle efter har besökt insatsstyrkan, finns det ju tidningar som man kan läsa för att hålla sig informerad om sakernas tillstånd. meddelade polisledningen i att man måste tillkalla hjälp från den . Man kunde inte själv bemästra en farlig situation med beskjutning i Hörnsjö utanför . Orsaken till att NI inkallades var att man inte hade den kompetens och de resurser som fordrades, och det var helt korrekt. Man tog kontakt med insatsstyrkan, och den var insatsberedd från med tillräcklig personal. Då befann sig dock de berörda personerna ifrån . Insatsledaren har uttalat sig på följande sätt, vilket står att läsa i någon dag efteråt: Jag försökte febrilt att få tag i helikopterkapacitet för att vi snabbt skulle kunna ta oss till platsen. Jag kontaktade Försvarsmakten, och polisen men fick inte tag i någon. Personalen tvingades att transportera sig i fyra bilar de 70 milen. Med enkel matematik kan man komma fram till att körhastigheten var oerhört hög. Dessutom skulle personalen vara insatsberedd direkt efter det att man hade kommit fram. Jag undrar, justitieministern, om gällande regelverk och rådande inställning från Försvarsmakten är tillfredsställande. Det här är ett exempel bland många fler. Polisen har tvingats hyra in helikopterkapacitet från privata företag i det civila samhället eller att låna in båtar utomlands, som man gjorde vid en övning med kärnbränslefartyget . För att man ska kunna hantera en skarp situation är det nödvändigt att insatsstyrkan kan träna under optimala förhållanden och så realistiskt som möjligt. Vid en övning med kärnbränslefartyget gick det inte att låna helikoptrar och båtar, trots att polisen var ute i mycket god tid med att framföra önskemål till Försvarsmakten om detta. Insatsstyrkans huvuduppgift kan inte utföras om man inte ger den förutsättningar härför, som till exempel att kunna göra en landning på det här kärnbränslefartyget eller en landsättning på ett kärnkraftverk. Frågan är vilken myndighet som annars skulle kunna utföra de här uppgifterna. Det är också intressant, herr talman, att Försvarsmakten prioriterar sina hjälpresurser till det civila samhället väldigt lågt. Det är faktiskt så att man först på tolfte plats prioriterar att bistå polis och statliga myndigheter. Man anser att det är viktigare att transportera pliktpersonal vid hemresor än att bistå polisen. Det tycker jag är mycket märkligt. Ingen hade väl kunnat tro att polisen skulle begära hjälp om det inte verkligen var nödvändigt. Enligt min uppfattning måste det aktuella regelverket ändras så, att de militära resurserna kan användas mer rationellt, till exempel för att ge stöd till det civila samhället, som polisen är en del av. Jag undrar också om justitieministern tycker att det är rimligt att den transporterar sig på väg i för att göra en farlig insats när det finns helikoptrar som står i hangarer vid örlogsbas. Eller är det mera angeläget att man använder den här kapaciteten för transporter av sin egen personal? Något som är anmärkningsvärt i förordningen är också att den här militära personalen inte kan användas, om den riskerar att bli en del av insatsen eller hamnar mitt i oroligheterna. Jag menar att det är naturligt att man vid landsättning av insatspersonal på ett kärnkraftverk till exempel i en situation med gisslantagande kommer i ett sådant läge. Jag undrar om justitieministern anser att det är nöjaktigt att det är på det här sättet. 17 (): Först vill jag säga att det är trevligt att få både påbörja och avsluta veckan med att debattera med . Jag får tacka för svaret, men jag har följt , och jag måste säga att den färska politiker som jag mötte hade mycket rakare och tuffare svar. har justitieministern fallit in i den politiska karriären och är väldigt grumlig i de svar som och jag har fått. Jag vet inte om justitieministern över huvud taget har förstått frågeställningen eller om han helt enkelt avstår från att svara. Han skriver i svaret så här: Det finns alltså alla möjligheter för Försvarsmakten att bistå polisen i en rad olika situationer. Den avgörande begränsningen är att Försvarsmaktens personal inte får använda våld eller tvång mot enskilda. Så enkelt det låter! Men då vill jag veta hur tolkar Försvarsmaktens egen juridiska orientering, där man kan läsa följande i § 7: I enlighet med vad som ovan sagts får emellertid sådana transporter aldrig övergå till att bli en del av själva polisinsatsen eller avslutas så att säga mitt i oroligheterna. Hur tolkar ministern dessa skrivningar? Är det inte en inskränkning av förordningsförändringen ? Och hur tolkar ministern det förhållandet att Försvarsmaktens prioriteringslista upptar stöd till andra myndigheter, exempelvis till polisen, först på tolfte plats, först efter det att man har transporterat egen personal eller utfört transporter av militärledning, precis som nämnde? Självklart är det svårt för justitieministern att uttala sig om Försvarsmaktens transporter, men när vi debatterade dessa sade justitieministern: Ja, men vi ministrar har samordning, och vi diskuterar med varandra. Det gällde då socialministern. skulle jag vilja veta om justitieministern har diskuterat det här med försvarsministern. Finns det enligt justitieministern anledning att vara orolig då vi vet att de sju polishelikoptrar som vi har inom polisen i huvudsak är avsedda för övervakningsuppdrag och för små transporter? Vad händer om det skulle behövas en större polisinsats, till exempel om ett fartyg angripits ute till havs eller, som har varit inne på, när den har behov av att väldigt snabbt bli transporterad till därför att andra poliser är utsatta för beskjutning? I det aktuella fallet fick man åka bil i . Ska vi dra lärdom av de här dåliga erfarenheterna och försöka vidta åtgärder för att sådant här inte ska hända igen? Att man kommer fram kan ju gälla liv eller död, ministern. Vi vet att även militärens helikopterstyrka är ansträngd på grund av resursbrist. Man är väldigt restriktiv både med flygtid för sina besättningar och för sina helikoptrar. Deras möjligheter att bistå polisen med helikopterassistans är enligt dem själva är mycket begränsade. Jag vill fråga: Är tillsammans med mig oroad över att har en så dålig helikopterkapacitet? Jag syftar då framför allt på polisens möjligheter att transportera sig med helikopter för att agera mot allvarlig brottslighet, något som kan behöva ske till exempel i oländig terräng, dit man inte kan ta sig på annat sätt. Det finns en mängd tillfällen där polisens insats behöver ske med helikopter. Jag skulle vilja veta hur ministern ser på det. Vi har också en del andra åtaganden som land, och jag ber att få återkomma till dessa i mitt nästa inlägg. Dessa försvårar möjligheten för oss att bara säga att vi inte behöver åtgärda det här. Vi har ett stort ansvar för att se till att det finns en bra helikopterkapacitet för att polisen ska kunna ingripa och vara aktiv vid brottslighet. 18 Justitieminister (): Det är synd om mig som jämfört med har så små kunskaper om verkligheten. Det är också synd om mig som enligt blivit en så usel politiker. Men det är väl sådant som jag får leva med. I sakfrågan tror jag dock att vi faktiskt är ganska överens. Den aktuella lagen trädde i kraft . Den har sedan tolkats på olika sätt, och det är inte ovanligt. Det är dock inte acceptabelt. Det finns då två vägar att gå. Antingen får man försöka lösa frågan mellan de olika myndigheterna. Det är inte någon hemlighet att man har olika uppfattningar om hur insatsstyrkan ska användas för försvaret respektive för polisen. Om detta inte kan lösas i den diskussion som vi just nu har initierat, är det självklart att vi får ta ansvaret för det. Jag gör inte heller någon hemlighet av att jag står på samma sida som interpellanterna. Självklart ska polisen inte behöva transporteras på det här sättet om det finns möjlighet till helikoptertransport. Det kan inte anses att helikoptrarna på något sätt riskerar att hamna i fara om de transporterar poliser från till . I sak är vi alltså överens, och för att försöka bringa klarhet och inte uppfattas som otydlig kan jag säga att om detta inte löser sig snabbt och om man inte kan ena sig om en tolkning mellan myndigheterna det är naturligtvis det allra bästa eftersom det går fortast är det klart att vi har ett ansvar. Det är oacceptabelt att två stora myndigheter har olika uppfattningar om hur en sådan här lag ska tolkas. 19 (): Tack för det klargörande svaret, justitieministern. Det kan tolkas så att det inte fungerar så bra . Det finns situationer, och kommer alltid att finnas situationer, där den enskilde polismannens skydd och säkerhet kommer att riskeras i avsikt att skydda och ingripa mot grov brottslighet och genom hot av olika slag. En inte obetydlig risk är att en polisman blir skadad eller till och med dödad i sitt uppdrag. Det är något man har att räkna med när man går in i yrkesrollen som polisman. Att så kan ske ligger så att säga i sakens natur, även om det med alla tillgängliga medel och i det allra längsta måste försöka undvikas. Därför känns det mycket märkligt när man läser Försvarsmaktens regler, de förordningstexter som finns, och ser att det finns regler som säger att personalen inte får användas för uppgifter som innebär risker. Min uppfattning är att risker i det längsta förstås ska förhindras, men jag kan inte se det rimliga i att det råder helt olika förutsättningar för en polistjänsteman i statens tjänst och en militärtjänsteman i statens tjänst. För mig är det naturligt att en person som är tränad och välutbildad för skarpa situationer också ska användas hellre än att en civil helikopterpilot från ett privat företag används. Samhällets resurser är begränsade och måste därför användas betydligt mer rationellt. Skador och dödsfall är precis lika beklagliga och tragiska oavsett om den skadade är en militär person eller en polisperson. Därför är det rimligt att ändra förordningen i den delen. 20 (): Det kanske var bra att jag krävde en tydlighet av justitieministern för jag upplever att han var ovanligt tydlig när han nu talade om viljeinriktningen. Den är mycket viktig. Man kan inte bara svara med att vi ska se över och vi följer frågan de typiska svar som ministrarna har i alla sammanhang utan man måste sätta ned foten och visa en viljeinriktning. Justitieministern ska ha en eloge för att han nu gjorde det. Den viljeinriktningen innebär att om inte detta åtgärdas, om inte Försvarsmakten förändras så att den kan harmoniseras med ett samarbete med polisen, måste man vidta kraftfulla åtgärder. Där tycker jag att justitieministern satt ned foten, och det gör jag också. Jag kommer att följa frågan med intresse, som ministrarna brukar säga. Det är oerhört viktigt att markera när det gäller polisens verksamhet att deras liv på intet sätt skulle vara mindre värda än militärens, men det får heller inte bli en maktkamp mellan två stora organisationer Försvarsmakten och polisen. är ett litet land och vi har starkt begränsade resurser. Vi vet också att försvaret fått en helt annan inriktning, fokusering, än vad som var fallet tidigare eftersom hotbilden ser annorlunda ut, och då måste vi kunna hitta gemensamma lösningar. Om det finns helikoptrar i försvaret måste polisen kunna nyttja dem, och man måste tillsammans hitta ett reglemente för detta som alla kan vara överens om. Om justitieministern har problem med att ta fram underlagen kan vi vara behjälpliga. Vi anser att denna fråga är oerhört viktig. Vi har följt polisverksamheten , inte minst som själv är polis. Jag har följt på mycket nära håll och sett hur de gång på gång fått sätta sina liv på spel för att rädda andra. De har dock inte fått det stöd som de borde ha, och därför känner jag det som en viktig uppgift att driva frågan vidare. är medlem i IMO, , vilket innebär att vi har långtgående ålägganden som vi måste leva upp till. Det gäller till exempel hur vi hanterar brottsliga angrepp på fartyg som trafikerar staternas farvatten. Jag har också studerat detta lite grann speciellt hur vi hanterar olyckor och eventuella angrepp på fartyg. Vi har en dålig beredskap för detta och måste därför se över hur vi ska hantera det . Vi vet ju inte hur våra farvatten kommer att se ut efter den nya utvidgningen och hur vi kommer att kunna bemöta den brottslighet som också kommer att drabba till havs. Skälen är alltså flera, justitieministern. Jag vill än en gång påpeka att jag är glad för den viljeinriktning som så tydligt framgått här. Den är protokollförd, och därmed kan vi följa frågan.