prot · GQ0984 · 2003-04-03 00:00:00 — Det vore intressant attfå ta del av en granskning och få ett svar på varför deaviserade åtgärderna inte blivit genomförda.Jag yrkar bifall till reservation 1 som handlar omatt vi delar kritik när det gällerregeringens strategi för jämställdhetsarbete. Det är enkritik som avser bland annat otydliga målbeskriv-ningar och krav samt bristande dialog mellan myn-digheterna och departementen.För ungefär ett och ett halvt år sedan gjorde fi-nansutskottet ett tillkännagivande om att regeringenskulle göra något åt denna kritik. Vad har hänt? Hardet blivit bättre? Jämställdhetsarbetet hos myndighe-terna borde prioriteras högre vid budgetdialog och iregleringsbrev.Jag har noterat att de motioner somhandlar om jämställdhet oftast besvaras välvilligt medpositiva skrivningar om vad regeringen gjort och vadregeringen avser att ytterligare göra inom jämställd-hetsområdet. Jag kan också konstatera att många avde aviserade åtgärderna inte blivit genomförda. Jäm-ställdhetsarbetet sägs vara högt prioriterat i regering-ens politiska förklaringar, men dessa följs alltförsällan av konkreta handlingar.Det räcker inte med att integrera jämställdhet-sperspektiv på alla politikområden. Det behövs ocksåett mod att genomföra konkreta åtgärder för att ändrapå de rådande könsmaktsstrukturer som finns i blandannat den statliga arbetsgivarpolitiken, där diskrimi-nering vad gäller lön, arbetsmiljö och karriärmöjlig-heter blir de synliga resultaten.Man kan med fog ställa sig frågan om den offici-ella strategin fungerar, att arbetet ska ske genomjämställdhetsintegrering eller så kallad gender main-streaming. Vad blir det för konkreta resultat av attjämställdheten ska genomsyra alla politikområden?Tanken är att förändringarna ska ske inom rådandesystem och strukturer och inte sidoordnas utanför denordinarie verksamheten.Jag anser att den nämnda kritiken, som inte är ny,mot regeringen inte har fått någon verkan därför inte följer upp den med konkreta åtgärder. Orsa-ken till detta är att metoden för jämställdhetsintegre-ring döljer att grundproblematiken handlar om maktoch konflikt, omfördelning och motstridiga intressen.Anpassningen till så kallad gender mainstreamingtenderar att göra jämställdhetspolitiken tandlös. Föratt jämställdhetspolitiken ska få mer genomslag måsteman tala om vad det egentligen handlar om. Dethandlar om att utmana mäns makt och privilegier. Detkräver att männen som grupp och deras intressenmåste ställas mot kvinnors gemensamma intressen.Ska målbeskrivningar och krav bli tydliga måstekönsmaktsordningen erkännas.I praktiskt taget samtliga reservationer från de treborgerliga partierna saknas en analys och ett erkän-nande av att det finns en könsmaktsordning, det villsäga en maktordning som underordnar kvinnor ochöverordnar män.Centerns reservation verkar gå ut på att det är So-cialdemokraternas och fel att kvinnortjänar mindre än män. menar att bara man fåren mindre könssegregerad arbetsmarknad och omman bara bedriver någon form av tillväxtpolitik, sålöser det problemet med löneskillnaderna mellankvinnor och män. De föreslår i sin motion att en löne-revision ska göras som går ut på att utjämna lö-neskillnaderna mellan likvärdigt arbete. Vad jag vetgörs det väl kontinuerliga lönerevisioner när manförhandlar om löner. Det är ju ett intressant faktum attlöneskillnaderna är olika i kommunerna, landstingenoch i den statliga förvaltningen. Men det intetycks vilja medge är att det finns löneskillnader mel-lan kvinnor och män också i den privata sektorn. Vaddrar för slutsats av detta? Kan det bero på attkönsmaktsordningen även finns inom den privatasektorn?Moderaterna talar om alla människors lika värdeoch varje människas rätt till respekt för sin person,sina val och sina känslor. Men handlar det bara omattityder och attitydförändringar i synen på kvinnansroll för att få en ändring till stånd? Om det handlarom en könsmaktsordning kan man då bara komma åtden genom en ändring på ytan, det vill säga genom attändra attityder?Kristdemokraterna och verkar varamer offensiva i sin reservation. Och jag vill faktisktge en eloge till representant här. Jagtycker att han höll ett mycket bra anförande med enanalys av könsmaktsordningen.I reservationen vill man bryta lönediskriminering-en, och det är bra. Men gör man det bara genom attkvinnor ska få fler arbetsgivare att välja mellan ellergenom att fler kvinnor ska finnas på ledande befatt-ningar? Det finns också i reservationen en antydanom att det finns en könsmaktsordning i den meningenatt många kvinnor har en arbetssituation som innebärmindre makt och inflytande över arbetets utförandeoch arbetstidens längd och förläggning.Anf. 5 () replik:Fru talman! Jag har två frågor till . Jag kandela delar av din kritik av regeringens icke-jämställdhetsarbete när det gäller att gå från ord tillverklighet. Vad jag också funderar över, , är var-för du som vänsterpartist pratar om regeringen somnågonting långt bortom dig. Som jag har förstått är dusom vänsterpartist ganska mycket tjing med regering-en. Känner inte du som vänsterpartist att du har någotreellt ansvar för historiken och det som har varit menockså för det arbete som pågår just nu?Min andra fråga berör din syn på jämställdheten,inte bara utifrån ett könsperspektiv utan också frånflera andra perspektiv. Varje individ bör granskasutifrån sina förutsättningar och ses just som individ,inte kopplat till ett kollektiv, oavsett i vilken egen-skap det skulle kunna vara. Är det inte just det indivi-duella perspektivet som vore lämpligt att lyfta fram,oavsett om det handlar om kvinna, ung, äldre ellervad det nu kan vara? Jag undrar vad ni i Vänsterparti-et egentligen tycker om individens egna rättigheterutifrån den man är.Anf. 6 () replik:Fru talman! När det gäller den första frågan, omVänsterpartiets ansvar i och med att vi har haft ettsamarbete och fortfarande harett samarbete, är det klart att har ettansvar för att driva just att jämställdhetsintegreringenblir mer aktiv. Det handlar faktiskt om att bedrivamera feminism, det vill säga att man vågar vidta akti-va konkreta åtgärder. I det sammanhanget har vi ettsamarbetskontrakt, kan man säga, i 121-punktsprogrammet. Där kan titta påolika åtgärder som , ochSocialdemokraterna gemensamt har kommit fram till.Vad jag tog fasta på i mitt anförande är att det ärviktigt att verkligen erkänna att jämställdhetsfrågorhandlar om makt. Till skillnad från , sombara vill se det som individuella skillnader, ser vi attdet finns en könsmaktsordning, en könsmaktsstruktur.Om man har sett det går det inte att åtgärda detta medindividuella attitydförändringar. Då blir inget reelltgjort, utan man måste faktiskt göra något åt självastrukturen. Det handlar också om att göra aktiva in-satser vad gäller till exempel löneskillnaderna ikommunerna, där kvinnor som jobbar i de kvinnodo-minerade verksamheterna har mycket lägre löner. Dåmåste man bestämma sig för att se till att skillnadernaminskar, men också fatta aktiva beslut för att se tillatt kommunerna och landstingen har resurser fördetta, vilket inte har velat gå med på. Detycker att det är viktigare att sänka skatten.Anf. 7 () replik:Fru talman! Det är ett ganska kraftigt underkän-nande av eget ansvar. Om de planeroch handlingar som tog upp i sitt anföran-de inte är tillräckliga, har också ettansvar för det. Det är då bara att beklaga att det an-svaret mynnar ut i att du står här och kritiserar digsjälv indirekt. Det om något tydliggör att det kanskeinte bara är i den här plenisalen som attitydföränd-ringarna ska ske, utan det är i möten människoremellan. Då är det väl förunderligt att i till exempelRegeringskansliet, som borde vara ett föredöme, ärlöneskillnaderna bland handläggarna upp till 6 000 kr.Det finns ett ansvar att ta där. Du har ju kritiserat detbristande ansvaret. Men är det inte dags att göra nå-gonting egentligen? Då gäller det inte att bara kommamed en plan till och en åtgärd till. Det är det vi mode-rater kritiserar. Det är inte planen som är avgörande , för planer finns ju. Vi har fattat oerhört vackraoch fina beslut. Det är i den reella verkligheten somdet måste ske en förändring.Vad gäller kommuner och landsting är det klart attinte heller där löses problemen med planer och åtgär-der, utan de löses just genom att man blir värderadutifrån den man är som person och de insatser mangör. Då kanske det också ska vara möjligt att ha al-ternativa arbetsgivare som möjliggör en reell sundlönekonkurrens också ute bland till exempel de an-ställda i kommuner och landsting.Svara gärna på varför du står och kritiserar digsjälv!Anf. 8 () replik:Fru talman! Guilt by association - det är ju intres-sant att föra en sådan diskussion gentemot Vänster-partiet. är ett samarbetsparti. Vi harinte regeringsmakten. Det parti som har regerings-makten är det socialdemokratiska partiet. Det harockså makten över verkställigheten. Vi kan träffapolitiska överenskommelser om hur vi vill att situa-tionen ska förändras, och det har vi gjort.Vad jag kritiserar är att man har haft mycket godaambitioner, kanske mycket tack vare Vänsterpartietoch , men att det inte har blivit någraåtgärder. Vad jag också säger är att detta är ett struk-turellt problem. Samma strukturella problem finns iden statliga förvaltningen som i det privata näringsli-vet. Det är kanske till och med värre i det privatanäringslivet. Det finns också i kommuner och lands-ting.Man löser inte löneskillnaderna genom att privati-sera eller få fler aktörer. Du har samma könsmakts-struktur i de privata företagen. Man måste alltså förstoch främst inse och erkänna att det finns en köns-maktsstruktur. När man har gjort det - vilket Mode-raterna ännu inte har, men jag hoppas att det kommer- kan man också göra något åt de strukturella skillna-derna. Det handlar inte bara om att se individen, re-spektera individens fria vilja och så vidare. Det ärviktigt i och för sig. Men man måste också se att dethär med att kvinnor är underordnade och män äröverordnade är en del av könsmaktsstrukturen. Manmåste bryta den och vidta viktiga åtgärder för attklara det.Anf. 9 () re-plik:Fru talman! Jag ber att få tacka för devänliga orden. Sedan kanske jag ska påpeka att dethär alltså handlar om staten som arbetsgivare. Det vivänder oss mot då är alltså att det, precis som SivHolma säger, finns gott om goda och vänliga ord, gottom goda föresatser. Men som den härregeringen har suttit, och som ocksåhar varit ett stödparti, har det i stor utsträckninghandlat om just goda ord.Det går till exempel, när det gäller lönestrukturen,rent konkret att förändra detta i samband medde revisionsförhandlingar som finns. Det är klart attstaten som arbetsgivare där har ett stort inflytandeöver hur förhandlingarna rent konkret förs ute på deolika arbetsplatserna, hur man värderar mäns respek-tive kvinnors arbete och hur man värderar kvinnodo-minerade gruppers arbete gentemot mansdomineradegruppers.Det saknas konkreta insatser för att på den vanligaarbetsplatsen, och då kanske inte främst Regerings-kansliet, ge den enskilde anställde inflytande över detegna arbetets form och innehåll och över hur manförlägger arbetstiden. Det kan vi ju se på såväl statli-ga och kommunala som privata arbetsplatser. Man tarinte hänsyn till dem som har familj och barn. Denidealiske arbetaren är ju en man i femtioårsåldernsom inte har några barn, eller som har en snäll frusom tar hand om dem, och som man kan kräva skastanna på arbetsplatsen hur länge som helst.Det är i den konkreta planeringen av arbetet, denkonkreta utformningen, som vi missar. Och ärdet så att de offentliga arbetsgivarna ofta brister närdet gäller jämställdhet i större utsträckning än mangör på den privata sidan. Framför allt är det ju sompolitiker i kommuner, landsting och stat som vi kanpåverka villkoren för dem som är anställda här. Vi ärytterst arbetsgivare. Vi sitter ytterst med ansvaret. Vitycker att man rent konkret borde ta detta ansvar, ochdet har man inte gjort fullt ut under något decennium.Anf. 10 () replik:Fru talman! Först och främst skulle jag vilja påståatt bristerna inte är mindre i den privata sektorn närdet gäller de här frågorna. Jag har inga siffror just ,men det finns sådana siffror. Man har till exempel dehär löneskillnaderna.Sedan är det ju ett intressant faktum att köns-maktsstrukturen genomsyrar hela livet, inte baraarbetslivet - men även det. Det finns också en chans idet som talar om, nämligen att närvi är offentliga arbetsgivare är vi just politiker somkan påverka i lönerevisionen, som återkom-mer.Jag kommer själv från en kommun, och jag ärväldigt stolt över det, som just när det gäller löneni-vån för omsorg och vård ligger högst i landet. Detberor på att man har jobbat väldigt långsiktigt ochtillsammans gjort prioriteringar både från den politis-ka sidan och den fackliga sidan. Man har klarat av attfå mer vettiga och rimliga löner. Här måste man ta ettansvar. Det är det jag menar i mitt anförande. Manmåste våga vidta konkreta åtgärder. Det räcker inte attsäga att vi är för att minska skillnaderna. Vi måsteockså vara aktiva och göra någonting.Man måste komma med konkreta åtgärder. Dethandlar inte bara om att anlägga ett jämställdhet-sperspektiv inom alla politikområden. Man måste tade andra stegen också. Det handlar inte bara om re-presentation. Man måste också gå in på innehållet ochkvaliteten på just jämställdheten.Anf. 11 () re-plik:Fru talman! Då verkar vi vara överens, , åtminstone på detta område, om att det handlarom konkreta åtgärder på den konkreta arbetsplatsen.Om vi tittar på hur anställda värderar sina arbetsgiva-re kan vi konstatera att ur en rad olika aspekter upp-lever offentliganställda i betydligt mindre utsträck-ning att man har inflytande över det egna arbetet,över dess form och dess innehåll. Vi kan se hur ut-brändhet och utslagning av kvinnor på arbetsmarkna-den oftast är större inom offentlig sektor än inomprivat.Vad vi från vill åstadkomma är juinom den statliga politiken att staten ska kunna varaett föredöme som arbetsgivare när det gäller jäm-ställdhet. Vi ska driva på genom att vara bättre änandra. Andra ska se att här har vi en attraktiv arbets-givare som andra söker sig till, bland annat just för attdet är en jämställd arbetsgivare. På det sättet ska vipåverka och förändra attityder.Då har vi några av de konkreta åtgärder som jagoch på olika sätt har tagit upp här.Anf. 12 () replik:Fru talman! Jag tror inte att det är en avgörandeåtgärd att till exempel se till att man får fler entrepre-nörer i den kommunala verksamheten och på detsättet kan öka kvinnors löner. Det hör jag ofta attFolkpartiet och andra borgerliga partier för fram. Detkan bli väldigt begränsade förbättringar för speciellayrkesgrupper, men om man tar kvinnor som helhet,och om man tar de yrken som är lågavlönade, tror viinte att det är vägen att gå för att få en ändring tillstånd.Då hamnar jag hellre på den uppfattning somGunnar har att staten, och även kommu-nerna och landstingen, ska vara ett föredöme för attgöra något åt det här. Då handlar det om att systema-tiskt, metodiskt, långsiktigt se till att börja göra skill-naderna mellan vad kvinnor och män tjänar mindre -att eliminera dem. Sedan handlar det också om myck-et annat. Det handlar om hela livssituationen. Detfinns många aspekter i det här, inte minst något somnu är väldigt aktuellt, ohälsoaspekten. Där ser manhur hela livet påverkar att vi har de sjuktal som vi har.Anf. 13 ():Fru talman! Ärade ledamöter och åhörare! Denhär debatten behandlar statens personalpolitik, ochjag kommer särskilt att ägna mig åt jämställdhetsas-pekten på samma sätt som föregående talare. Det jagvill börja med att slå fast är att åsikt äratt det finns strukturer i samhället som verkar på detviset att män överordnas och kvinnor underordnas.Det har varit partiets åsikt snart.Vi ser också att den svenska arbetsmarknaden ären av världens, och framför allt västvärldens, mestkönssegregerade arbetsmarknader. Det visar sig på såsätt att hälften av alla yrkesverksamma kvinnor - menbara en av tio män - finns i den offentliga sektorn.Det är ett exempel på den könssegregering som finnspå arbetsmarknaden.Den offentliga sektorn styrs ju genom politiskledning. Jag är övertygad om att det går att hitta tu-sentals politiska dokument där det står att jämställd-het är viktigt, och det ska vi verka för.Samtidigt vill jag slå fast att rättvisa löner mellankvinnor och män är en nyckelfråga för att förbättrajämställdheten i och på svensk arbetsmark-nad. Men vi kan se hur det ser ut i verkligheten.I kommunerna, där de flesta offentliganställda ar-betar, tjänar kvinnor i genomsnitt av vadde kommunanställda männen tjänar. Trots detta hardet förbättrats under . Så är detdäremot inte i landstingen. Där har kvinnornas ge-nomsnittliga nivå sjunkit från . Det haralltså försämrats rejält på landstingssidan.I statsförvaltningen har kvinnors löner ocksåsjunkit jämfört med männens, från underen period . Lönegapet mellan offentligan-ställda kvinnor och män minskar alltså inte, och denstatliga sidan är riktigt dålig. Det mestfamösa exemplet är faktiskt , varslönesättningspolicy har valsat runt i medierna underen tid utan att det har hänt något konkret.Medlingsinstitutet utvärderar svensk lönebildningoch tittar bland annat på jämställdhetsaspekten. redovisas Medlingsinstitutetsårliga rapport. konstaterade man att det i deavtal som hade kommit inom offentlig och privatsektor fanns några med låglöneprofil men inte ettenda med tydlig jämställdhetsprofil. Det var utvärdering av detta.I vår post kom en antologi från sam-ma medlingsinstitut som heter Tretton perspektiv pålönebildningen. Den skulle jag vilja rekommenderaalla att läsa. Där blir det skrämmande och skämman-de tydligt hur det ser ut och hur man har misslyckatsmed jämställdheten vad gäller kvinnors löner.Går det då att göra någonting åt detta? Jag ärövertygad om att det går att göra någonting åt det.Det är kanske inte så lätt eftersom den svenska eko-nomin har utvecklats långsammare än omvärldensoch regeringen har lagt uppdrag på kommunerna utanatt fullständigt finansiera dem, vilket Kommunför-bundet har kommenterat. har sagtatt det handlade om 4 miljarder , och det blirväl mer i nuvarande års utvärdering, som vi får i nästavecka.Det krävs en näringsvänlig tillväxtpolitik, respektför självstyrelse och för finansieringsprin-cipen och en starkare skattebas för kommunerna. Dåfinns det pengar för att göra någonting åt detta.Kan man göra någonting i mellantiden? Ja, detkan man absolut om man vill. Jag tror inte att dethandlar om verklighetsanalysen. Skillnaderna finns.Det har försämrats. Den statliga sidan är urdålig. Dettror jag att alla kan vara överens om. Mycket merrapporter kan man inte få på det området.Jag delar kritik mot att jämställdhets-frågorna har kidnappats i integreringspolicyn. Manhar inte nyckeltal eller uppföljningar och inga tydligaverktyg som åtgärdar problematiken. Det är ett stortproblem. Men, fru talman, har vi ett alldelestydligt exempel på mycket prat och lite verkstad -eller kalla det för skenhelighet, till och med. Det är etthårt ord i en sådan här debatt i en sådan här kammare,men alla vet hur det ser ut.Här ligger ett motionsyrkande om en extra lönere-vision där man ska jobba ordentligt med en internarbetsvärdering i syfte att utjämna löneskillnadermellan likvärdigt arbete i statlig sektor. Det motion-syrkandet finns på bordet . Det motionsyrkandetavstyrks av majoriteten. I denna utvärdering av densvenska lönepolitiken, där vi är överens om att detstår illa till, är detta det enda konkreta förslag som harframförts i denna riksdagsbehandling, och detta för-slag är man beredd att saklöst rösta ned.Jag tycker att det är väldigt ledsamt. Jag tror attdet för kvinnor i många olika sektorer hade varituppmuntrande att se att staten tar sitt ledaransvar i dehär frågorna. Det behöver inte välta budgetar i ettsvårt ekonomiskt läge. Det handlar om prioriteringoch omfördelning, men framför allt handlar det omatt ta till vara ett praktiskt exempel, peka med helahanden och verkligen göra någonting för en gångsskull.Fru talman! Jag yrkar alltså bifall till motionenA366 yrkande 12 och avstyrker mot denna bakgrundmotion A319 yrkande 3. Jag kommer att fortsätta ochnästa år - - göra samma yrkandeigen.Anf. 14 () replik:Fru talman! Det finns två saker som jag skullevilja fråga om.Det ena handlar om varför vi i har en väl-digt könssegregerad arbetsmarknad. Vad beror det påatt de andra länder man jämför sig med inte har det?Vad gör för analys av hur detta har uppstått?Den andra saken är kanske inte direkt någon frå-ga, men jag skulle vilja förklara varför jag i Vänster-partiet inte stödde motion om lönerevi-sion. Det står i majoritetstexten: "I Regeringskanslietsnya handlingsplan för jämställda löner ingår en löne-revision i syfte att åtgärda de kvarstående osakligalöneskillnaderna mellan kvinnor och män anställda iRegeringskansliet. Lönerevisionen ska genomföras såsnart som möjligt och senast , i enlighetmed jämställdhetslagen. "Det kan tyckas var lite väl saktfärdigt att arbeta pådet sättet, men jag uppfattar det som att Centerpartietsmotion ändå har tillmötesgåtts på något sätt. Därförhar jag kommit till den uppfattning framgår av reser-vation 1.Anf. 15 () replik:Fru talman! Som både och jag vetfinns det flera anledningar till att vi i har enså könssegregerad arbetsmarknad. Mycket handlarom tradition och historisk utveckling och också omstruktur. Så är det ju. Det finns flera anledningar tilldetta.Det är klart att det finns en god tanke med att dis-kutera bakomliggande orsaker. Då är det kanske lätta-re att hitta lösningar på problemen. Det måste jag geSiv Holma rätt i. blir jag så otålig - riktigthemskt och otrevligt otålig - när jag ser hur man harjobbat med jämställdhetsfrågor. har vi haft en ganska god kvinnligrepresentation, faktiskt en ökande kvinnlig represen-tation, på den statliga sidan. Vi har haft symboler iform av kvinnliga ministrar, kvinnliga partiledare ochkvinnliga departementschefer. Ändå har det minskatfrån 1983 till . Det har försämrats från till84 % av männens löner. pekar påatt avtalen på det här området är riktigt urusla.Jag tycker att det är orättvist att det är kvinnornasom ska vänta på detta - och dessutom på en arbets-plats där man har makten i sin hand och kan göraverklighet av orden. Därför tycker jag att det är all-deles för dåligt att vänta till om tre år.Anf. 16 () replik:Fru talman! Jag vill börja med att uttrycka någotsom gäller huvudanförande. Det finns ju en medve-tenhet om könsmaktsstrukturen. Jag var väl lite välhård när jag utgick från reservationen att Centerparti-et inte hade den medvetenheten. Jag tar tillbaka denkritiken.När det gäller den könssegregerade arbetsmarknadsom har skulle jag vilja påstå att till skillnadfrån andra länder har man i tagit aktiva poli-tiska beslut att göra det obetalda arbetet betalt. Däriligger en skillnad. Det arbete som är betalt i kommu-ner och landsting är i mycket större utsträckningfortfarande obetalt arbete i andra länder. Hur man skagå vidare med att göra den könssegregerade arbets-marknaden mindre könsdiskriminerad tål ju att funde-ras på så att det inte blir en back lash.Jag kan hålla med om att det finns en otålighet.När man arbetar väldigt mycket med jämställdhets-frågor tar det så evinnerligt innan man sereffekter. är effekten att arbetet också går bakåt.Men jag tycker ändå att vi har fått en större kvinnore-presentation, och det är viktigt. Men egentligenhandlar det om makten i innehållet i statlig förvalt-ning. Det handlar inte bara om det som är ovanpå dethela, representationsskapet så att säga. Där behövsdet medvetna och konkreta åtgärder för att göra detta,och det är inte bara kvinnors ansvar.Anf. 17 () replik:Fru talman! Jag tycker att är snäll, försnäll, i det här sammanhanget. Det finns nämligen etttydligt ansvar, och det finns en tydlig makt som rege-ringen håller i sin hand. Man förfogar över dennafråga både i kraft av det politiska ledarskapet och ikraft av chefskapet i den statliga sektorn.