prot · GR0926 · 2003-11-12 00:00:00 — om vi tar det enskilda fallet, men det är inte bara det som betänkandet i den här delen handlar om har inte heller i det här fallet fått genomslag för sin vilja till förändring hos regeringen. Regeringen har helt enkelt låtit bli att ta hänsyn till den lokala opinionen, och man har låtit bli att ta hänsyn till de beslut som fattats och den opinion som uttrycks här i . Detta skapar självfallet en besynnerlig parlamentarisk situation, därför att här i kammaren finns det en majoritet för en förändring av lagstiftningen när det gäller indelning av kommuner och landsting, men inte i . Där har majoriteten nekat den gruppering som är minoritet i utskottet att genomföra en utredning och en beredning som hade kunnat leda till ett färdigt lagförslag. Vi har då som en bilaga till reservation 9 lagt fram ett lagförslag som togs fram , och som därefter har varit på lagrådsremiss. Som vi har kunnat konstatera uppfyller det många av de krav som ska ställas. Men med de krav som vi anser skall ställas på lagstiftningen så tycker vi att det behövs en fortsatt beredning för att klargöra denna lagstiftnings relation till andra delar av lagstiftningen. Det är detta som utskottsmajoriteten har nekat minoriteten. Därmed har man också förhindrat majoriteten i kammaren att här genomföra ett beslut. Det, herr talman, visar tyvärr en svaghet med hur utskottssystemet med rådande majoriteter just nu fungerar. Det är därmed ett ansvar som faller på framför allt Socialdemokraterna, som har nekat minoriteten detta beredningsförfarande. Vi hade kunnat lägga fram ett lagförslag, för det finns i handlingarna. Men vi anser inte att det är fullt ut färdigt. Vi valde nu att gå vägen att ge regeringen till känna att komma till med förslag om en ny lagstiftning vad gäller indelning av kommuner och landsting. I det här fallet skulle det ha kunnat ge möjlighet att förverkliga de önskemål som opinionen där har uttryckt. Det skulle också och det är det som är det viktiga ge en annorlunda förhållning i och regeringens perspektiv på indelningen i kommuner och landsting. Vi anser nämligen att det är rimligt att fattar beslut och kan fatta beslut om indelningen av kommuner och landsting. Socialdemokratin vill att det ska vara regeringens privilegium att ensam göra detta. Vi anser att indelningen av kommuner och landsting är en så pass viktig fråga när det gäller den svenska demokratin och dess struktur att det är rimligt att också kan fatta beslut om detta genom lagstiftning. Det är här skiljelinjen går. När det gäller större förändringar av landsting och sådan indelning ska detta underställas . Vad vi säger här från en minoritet i utskottet som motsvarar en majoritet i kammaren är att detta bör gälla även för kommuner som sådana där önskemål uttrycks. Vi är öppna för både folkliga initiativ och en möjlighet att i fatta de beslut som leder till att vi får en indelning av riket på det vis som svarar mot en modern tids förändringar och medborgarnas önskemål. Finns det egentligen en viktigare fråga när det handlar om demokrati än att på det här viset låta demokratin komma nära medborgarna i kommuner och landsting runtom i landet och dessutom tillmötesgå medborgarna när det gäller den kommunala indelningen? Nej, det finns det inte. Det är mot den bakgrunden, herr talman, som jag väljer att dels uttala mitt stöd för samtliga reservationer där vi moderater finns med, dels yrka bifall till reservation 9 om indelningsfrågor. Ett bifall i kammaren till den kommer att ge en bättre demokrati och bättre förutsättningar för människor runtomkring i att forma sin framtid i den kommunala struktur som de anser vara bäst för dem. 164 (): Det betänkande som vi debatterar nu har . Vi är nog alla bekymrade över att det är för få människor som är intresserade av att engagera sig i samhällsfrågor. Alla politiska partier som är företrädda i har talat om värdet och vikten av en väl fungerande demokrati och om värdet och vikten av att vi har engagerade medborgare. Liberal demokrati sätter den enskilda människan i centrum. Inom ramen för det gemensamma beslutsfattandet ska människor ha så stora möjligheter att påverka som möjligt. Ytterst bygger människors vilja och lust att engagera sig på om de upplever att de har möjlighet att påverka. Det betänkande som vi nu behandlar har dragit ut onödigt långt . Enligt den tidigare planeringen skulle det ha behandlats här i kammaren redan under det förra . Den fråga som har varit föremål för en utdragen behandling är den om rikets indelning i kommuner och landsting. Den har för övrigt varit föremål för diskussioner här i kammaren vid ett flertal tillfällen tidigare. Anledningen är väl känd av de flesta. Den grundar sig i ett initiativ från ett antal engagerade invånare i invånare som ville förändra kommunens länstillhörighet och som på fullt allvar tog initiativ till en förändring i den riktningen. Det började med en motion i , fortsatte med en folkomröstning och därefter med inte bara en utan två framställningar till regeringen om länsbyte från till län. Den reservation som har fogats till betänkandet av fem partier handlar egentligen inte bara om . Den handlar om den framtida hanteringen av ärenden av liknande karaktär och om lämplig instans för beslut i den här typen av ärenden. Men det är ändå svårt att låta bli att tala om . Den så kallade Hebyfrågan har fått en märklig hantering, enligt min uppfattning. Det är både med omsorg om och om kommande initiativ av liknande slag som jag tycker att det är bra att det finns en så bred uppslutning i utskottet för en förändrad hantering. Det är bra att så många har ställt sig bakom det tillkännagivande till regeringen som finns i reservationen. Det hade förstås varit ännu bättre om ett enigt utskott hade gjort en framställan till regeringen. Jag säger inte att det är så men man kan få en känsla av att det har gått en del prestige i frågan. Det finns en maktelit, om jag får uttrycka mig på det viset, som från den tidpunkt då frågan blev aktuell har burit skygglappar och öronproppar och satt klackarna i backen. Exemplet är ett bra exempel på maktutövning när den är som sämst. Om den hade hanterats på ett annat vis så hade den kunnat vara ett bra exempel på vad folkligt initiativ och engagemang verkligen kan leda till. har visserligen blivit en känd fläck på kartan, men det hade varit bättre om rubriken hade varit Det lönar sig att engagera sig i stället för Gör er inte besvär. Utskottsbetänkandet handlar förstås inte bara om indelningsärendet. Det finns också en del andra frågor inom området demokrati. Vi menar till exempel att det borde finnas möjlighet att utlysa extraval i kommuner, precis som den möjligheten finns till nyval på riksnivå. Enligt vår bedömning skulle extraval inte bli aktuellt särskilt ofta. Men det finns situationer då en sådan möjlighet skulle vara av stort värde. Det kan till exempel handla om att genomföra en kommunindelning som ligger tidigare än vid ett val. Det kan också uppstå andra situationer där ett politiskt dödläge kan infinna sig. Det kan finnas brist på ett erforderligt majoritetsunderlag. Det skulle kunna rättas till genom ett nyval. Vi menar att det finns anledning för regeringen att utreda frågan och återkomma till med en proposition. Det kan inte handla om någon omfattande utredning eftersom frågan är väl känd . Nästa fråga som jag tänker ta upp är frågan om öppenhet. Vi talar ofta med stolthet om den svenska öppenheten. Särskilt stolta är vi när vi talar om den inför andra som inte har kommit lika långt till exempel människor i andra länder. Ännu stoltare blir vi när företrädare för andra länder talar om den unika svenska öppenheten och offentlighetsprincipen. Vår öppenhet och offentlighet är unik. Den följer en tradition som har en lång historik bakom sig. Men ingenting är så bra att det inte kan bli bättre. Offentliga sammanträden borde därför vara en regel i kommunala sammanhang snarare än ett undantag. är utgångspunkten att sammanträden i nämnder och styrelser hålls bakom lyckta dörrar. Det borde snarare vara regel med öppna nämndsammanträden, där undantag kan göras i situationer då det är nödvändigt med lyckta dörrar. Självfallet ska inte sammanträden vara öppna då de ärenden som behandlas rör enskilda individer eller på något annat sätt omsluts av sekretess eller där den personliga integriteten på minsta sätt kan skadas eller bedömas kunna utsättas för kränkning eller obehörigt intrång. Den sista frågan jag har tänkt ta upp handlar om att stärka den kommunala revisionen. I en demokrati krävs kontrollsystem där det finns en genomskinlighet i det offentliga beslutsfattandet. En effektiv och oberoende revision är därför den allra bästa lösningen. Revisorerna har stor betydelse på alla nivåer för kommunfullmäktige i rollen att granska och följa kommunens verksamhet. För största möjliga trovärdighet ska revisionen därför vara oberoende. har inrättat en modell med oberoende revision för den statliga revisionen. kommer den att lägga fram sin första rapport. En liknande modell för den kommunala revisionen vore ytterligare ett steg i rätt riktning. Jag ställer mig givetvis bakom alla reservationer som är med på, men för att vi inte ska behöva votera hela lunchen yrkar jag bifall endast till reservationerna 4, 6 och 9. 165 (): Jag har hamnat i lite tidsnöd. Jag ska försöka att korta ned mitt anförande eftersom jag ska delta i en paneldebatt på . Därför kan det bli lite problem med replikskiftena här. Om jag apostroferar och kanske talmannen kan ha vänligheten att medge dem replik, ifall de är intresserade av detta. Allra först vill jag säga att vi kristdemokrater vid en eventuell omröstning kommer att stödja reservation 2 om möjlighet att behålla fullmäktigeuppdrag vid flyttning på grund av studier. I sista stund ändrades reservationen till att mer generellt begära en utredning om dessa problem och jag har fått min riksdagsgrupps stöd för att ställa upp bakom denna. Jag vill i likhet med yrka bifall till reservationerna 4, 6 och 9. Vi har också en reservation om den oberoende kommunala revisionen, som tog upp. Jag ska inte argumentera ytterligare för detta. Det är en ursprungligen kristdemokratisk motion som jag hoppas efterhand vinner anslutning från kammarens majoritet. Jag skulle vilja säga något om de reservationer som vi har ställt oss bakom. I reservation 4 begärs en utredning om möjligheterna till extraval i kommunerna. Det kan ju finnas behov av en sådan möjlighet även om jag själv tror att det måste vara restriktiva regler för sådana möjligheter. I reservation 6, som är en motivreservation, emotser vi som utgör kammarmajoritet men inte utskottsmajoritet att regeringen lägger fram förslag om förändring av regler för folkomröstningsinitiativ, vilket tidigare begärt. Det är dags för regeringen att bli en aning mer handlingskraftig. Och om regeringen inte lyssnar på majoritet så är risken uppenbar att kan utnyttja sin möjlighet att på eget initiativ stifta lagar. Den är också den typen av problem som ligger bakom reservation 9, som handlar om indelningslagen. Den har sin grund i regeringens rigida hållning till Hebys önskan om att byta län och landsting. Vi i riksdagsmajoriteten vill ha en lex när det gäller indelningslagen. väckte jag på uppdrag av majoritetspartierna i frågan förslag till ett utskottsinitiativ i KU om indelningslagen. Men vi hamnade i tidsbrist när det gäller lagstiftningen och såg därför ingen möjlighet att genomföra en väl genomarbetad ny lag. Tidsbristen möjliggjorde inte någon sådan. val är visserligen riksdagsmajoriteten oförändrad i frågan, men i utskottet är det dessvärre en annan majoritet. Denna utskottsmajoritet har förvägrat riksdagsmajoriteten möjligheten att i utskottet göra ett grundligt arbete för en förändrad indelningslag. Normalt sett tycker jag att vi har respekt för varandra i utskottet när det gäller den interna hanteringen, men här tycker jag att Socialdemokraterna och har använt sin formella makt i utskottet på ett inte helt seriöst sätt. Det får gärna och förklara lite närmare. Varför har man hanterat frågan på det här sättet? Jag beklagar deras halsstarrighet och hoppas att den är av engångskaraktär. Vi har därför nödsakats att lägga en reservation med innebörden av ett tillkännagivande till regeringen där vi avkräver regeringen ett förslag . Om inte regeringen levererar beställningen så får vi motionsvägen lösa riksdagsmajoritetens krav, och då kan ingen utskottsmajoritet hindra oss från att föra frågan till kammaren för beslut. Reservationen tar sin utgångspunkt i den promemoria, sedermera lagrådsremiss, som utarbetades av KU-majoriteten . Men om regeringen verkligen vill lösa den här frågan på ett bra sätt kan det också finnas andra vägar som tillgodoser kraven på att ska ha ett avgörande inflytande över rikets indelning i landsting och län. Jag kan ta ett exempel där regeringen har förordningsmakten, nämligen på presstödssidan. Det är regeringen som utfärdar presstödsförordningen, men man gör aldrig regelförändringar utan att ha hört . Det är en modell som också kan användas när det gäller indelningsfrågorna. Finns bara viljan kan vi nog komma fram till en bra lösning på detta område. Jag hoppas att förnuftet kommer att segra på andra sidan vattnet, herr talman! 166 (): Jag ska ganska kort beröra tre av de frågor som behandlas i detta betänkande om demokrati. Det är frågan om direktvalda kommundelsnämnder, det är frågan om folkomröstningsinitiativet och det är indelningsfrågorna. Först vill jag ta upp de direktvalda kommundelsnämnderna, som ännu inte finns. Flera kommuner har infört kommun- och stadsdelsnämnder. Ett viktigt skäl har ofta varit att man vill stärka den lokala demokratin, minska avståndet mellan väljare och valda och öka den politiska förankringen lokalt. Resultaten är väl inte helt övertygande. Jag tror att en viktig orsak till detta är att dessa organ inte kan vara direktvalda, utan de tillsätts uppifrån, av kommunfullmäktige. Det gör att det är svårt att skapa den lokala förankring i stadsdelen eller kommundelen som alla säger sig efterlysa. Därför menar vi att det vore klokt att införa en sådan möjlighet till direktvalda organ. Den modellen är självfallet inte oproblematisk. Det kan vara svårt att föra en sammanhållen politik med olika majoriteter i kommunfullmäktige och vissa stads- eller kommundelar. Men det problemet finns på nationell och regional nivå, och det går ändå att hantera. Den tydliga ansvarsfördelning som den här modellen kräver beslutas ju ändå av kommunfullmäktige, som också bestämmer budgeten. Jag tror att detta är problem som är fullt möjliga att komma till rätta med. När det gäller folkomröstningsinitiativet vill jag först klargöra en sak, så att det inte är några missförstånd. I sakfrågan är överens med reservanterna och med den utredning som föreslog att om av invånarna i en kommun begär att en folkomröstning ska genomföras så skall också en sådan genomföras. Vi menar att om man har folkinitiativinstitutet kommunalt och jag tror att man ska ha det visar erfarenheten att man måste ha en sådan tvingande regel. Erfarenheterna har inte varit särskilt uppmuntrande. Begäran om folkomröstning har i de allra flesta fall avslagits av fullmäktige. Detta har uttalat. Beredningen pågår i regeringen. Vi har inte funnit det angeläget att, som reservanterna, ytterligare understryka detta. Det är faktiskt en inte helt okomplicerad fråga. Vi bör därför avvakta beredningen av den. vill jag ta upp indelningsfrågorna. Upprinnelsen är ju, som redan har noterats, ett enskilt fall, , där en betydande opinion i kommunen ville byta vill byta län från till . Regeringen har uppenbarligen inte funnit tillräckligt starka skäl för att efterkomma denna önskan. Detta är regeringens rätt och uppgift. Indelningsfrågorna är, menar jag, i grund och botten förvaltningsbeslut. De är inte normgivning. De är inte av lagstiftningskaraktär. Utskottsminoriteten försöker nu upphäva ett enskilt beslut av regeringen som man är missnöjd med genom att ändra den grundläggande arbetsfördelningen mellan regering och riksdag, den arbetsfördelning som enklast uttryckt innebär att regeringen styr riket under konstitutionellt ansvar inför , medan stiftar lag och beslutar om budget och kontrollerar regeringen. Den arbetsfördelningen tror jag är ganska klok. Hur som helst tror jag att det är oklokt att av missnöje med ett enskilt regeringsbeslut försöka förändra denna mycket grundläggande ansvars- och arbetsfördelning mellan exekutiven, regeringen, och legislativen, . sade att utskottsmajoriteten i denna fråga inte har agerat seriöst. Jag skulle vilja vända på det och ifrågasätta om utskottsminoriteten har behandlat den här frågan seriöst. Jag menar att en sådan grundläggande förändring av vårt konstitutionella system som detta faktiskt är fråga om att överföra sådant som i grunden är förvaltningsbeslut till lagstiftning på grund av missnöje i ett enskilt ärende är att missbruka den formella möjlighet som utskott och riksdag har att ta egna initiativ. Därför menar jag att det är utskottets majoritet som har tagit sitt ansvar i denna fråga och behandlat den på ett seriöst sätt. I sakfrågan har riksdagsgrupp inte tagit ställning eftersom det inte har legat på vårt bord att ta ställning till huruvida ska tillhöra det ena eller andra länet. Man kan naturligtvis ha synpunkter på hur väl regeringen har motiverat sitt beslut eller sitt icke-beslut och hur väl man har genomfört dialogen med medborgarna i . Det kan man ha många synpunkter på. Men det är inte det som den här frågan handlar om , utan den handlar i grunden om författning. 167 () replik: Först och främst vill jag säga något när det gäller seriositeten. Det som kammaren har att ta ställning till nu är ett rätt väl förberett lagförslag som har varit ute på en lagrådsremiss och som vi faktiskt mycket väl hade kunnat lägga fram som ett lagförslag direkt i kammaren. Men vi har likväl valt att ge en möjlighet till ytterligare beredning. Väg den seriositeten mot det faktum att utskottsmajoriteten har förmenat kammaren att kunna fatta beslut på grundval av ett berett lagstiftningsförslag. Då tror jag inte att det är svårt att se vem som står för seriositeten och vem som står för maktutnyttjandet i denna kammare och i . Jag skulle vilja ställa en fråga till . Han hävdar att detta på grund av att det är ett förvaltningsärende inte kan beslutas av . Det är sant. Men vad är det som säger att frågan om indelning av kommuner och landsting inte rimligtvis skulle kunna vara en lagstiftningsfråga? Att det till stor del är en förvaltningsfråga är sant, men vad är det som säger att det måste vara så? Är det inte rätt rimligt med tanke på vikten av detta att det faktiskt är som fattar beslut? Anser att det är fel att fattade beslut om indelningen av och de två landstingen i till ett län? Det var nämligen en fråga för . Vad är det som gör att den mycket viktiga frågan om indelning av kommuner och landsting inte skulle kunna vara en fråga som det fattas beslut om här i och inte vara en fråga som regeringen, utan hänsyn till opinionen och utan hänsyn till de grundläggande rekvisit som finns, själv ska fatta beslut om och i det här fallet låta bli att fatta beslut om? Är det inte i själva verket så att det faktum att regeringen trots ett tydligt utslag i kommunen och trots bifall till detta utan någon egentlig motivering har avslagit den här begäran i sig visar att det inte är särskilt lämpligt att ha detta som ett förvaltningsärende och att det är rätt rimligt att det kan vara föremål för diskussion, debatt och beslut i ? Vad är det som säger att inte är lämplig att fatta beslut om rikets indelning i kommuner och landsting, ? 168 () replik: När det gäller frågan om hur väl förberett lagförslaget som finns i handlingarna egentligen är vill jag bara kortfattat referera vad Lagrådet i ett yttrande har sagt om det. Lagrådet säger att de föreslagna lagbestämmelserna kan ses som ett första utkast till lagreglering men är inte så genomarbetade att de bör antas som lag utan att ha gjorts till föremål för ytterligare beredning och bearbetning i ljuset av de synpunkter som redan framförts och så vidare. Lagrådet kunde sammanfattningsvis inte tillstyrka att förslagen görs till föremål för lagstiftning i föreliggande skick. I den här frågan anser jag att Lagrådet har rätt. Varför kan det inte vara ett normgivningsbeslut? Varför måste det vara förvaltningsbeslut? I och för sig är suverän att göra denna fördelning. Men jag tycker inte att man kan göra det helt diskretionärt. Normgivning såsom jag har begripit det är i normalfallet generella regler riktade till en obestämd grupp av medborgare. Sedan vet jag också att det finns lagar som har en annan utformning och inte ser ut exakt på det sättet. Men allmänt sett är det som vi beslutar om de generella reglerna, till exempel grunderna för indelningen och en del andra sådana saker, medan de faktiska besluten i de enskilda ärendena, till exempel på vilken sida av ån som gränsen ska gå och så vidare, är typiska förvaltningsbeslut som vi traditionellt har lagt på regeringen eller på regeringens myndigheter. Visst kan man frångå detta. Men bör man frångå detta? Finns det tillräckligt starka skäl för att frångå detta? Det enda skäl som utskottsminoriteten egentligen har framfört är att man är missnöjd med det beslut som regeringen har fattat i detta enskilda fall. Man har inte kunnat visa att denna ordning systematiskt leder till olycka på något sätt. 169 () replik: Tyvärr tror jag att trampar vatten i dessa två frågor. Som svar på frågan om seriositeten i beredningsarbetet hänvisar han i själva verket till att majoriteten i utskottet har sagt nej till en beredning. Hade majoriteten i utskottet varit för en beredning hade vi kunnat ha ett berett förslag här. Det är ju vi som har sett till att detta har kommit så långt att vi kom till en lagrådsremiss och som man nu säger ska beredas vidare. Vi hade velat göra det i utskottet. Men det är som har sagt nej till detta. Det är ingen tvekan om vem som står för den bristande seriositeten i den delen. Att lagrådsremissen inte är ett färdigt lagförslag är grunden till att vi här inte har lagt fram det som ett förslag. Men det är ni som har sagt nej till en fortsatt beredning. , att hänvisa till att det inte är färdigt är just att understryka att det är och den senare talaren som aktivt har bidragit till att inte göra detta möjligt. När det gäller frågan om vilken sida om ån som kommungränsen ska gå är det inte det som detta ärende handlar om, utan det handlar om en större fråga, nämligen rikets indelning i kommuner och landsting. Och där fick inte riktigt ihop det när det gäller varför det ska vara en förvaltningsfråga där regeringen diskretionärt kan fatta vilka beslut den vill. Han förklarade inte heller riktigt varför han så emfatiskt anser att detta inte får vara en fråga för . Jag ställer på nytt frågan: Är det rimligt att fattar beslut om och men orimligt att man fattar beslut om andra indelningar av kommuner och landsting? Var går den gränsen? Och menar jag inte gränsen för kommunen om den ena eller andra sidan om ån utan den politiska gränsen när det gäller att ska ha en möjlighet att i en av de absolut viktigaste frågorna för den kommunala demokratin, nämligen indelningen av kommuner och landsting, kunna fatta beslut. Det handlar inte om . Det handlar om en vidare fråga. Men frågan om visar hur illa regeringen har fungerat, och den visar hur rimligt det är att det beslutet fattas här i . 170 () replik: Om min argumentation ska mätas med dess förmåga att övertyga utskottets ordförande i den här frågan så torde jag stå mig ganska slätt. När det gäller beredningen vet utskottets ordförande fuller väl att , så kvalificerat det nu är, inte är avpassat och utformat för det utredningsarbete som till exempel den här frågan skulle kräva. Det normala fallet när vill ha lagförslag är naturligtvis att man utnyttjar sin majoritet här i kammaren och begär ett sådant lagförslag av regeringen.