prot · GQ0987 · 2003-04-09 00:00:00 — Här måste vi med större kraftkräva av våra poliser, domstolar, åklagare och social-tjänster att åtminstone deras möten med brottsoffretska ske på ett för brottsoffret stärkande sätt.Som beslutsfattare har vi till uppgift att ta ställ-ning till viktiga frågor som vi vet kan få stora konse-kvenser i den enskildes vardag. Det räcker dock inteatt enbart fatta goda och väl genomtänkta beslut, utanvi måste också följa upp dem, våga och vilja se hurdet ser ut i vardagen nära människan och i det häravseendet nära brottsoffret. För oss politiker handlardet om att se till att det finns resurser att genomförade fina handlingsplanerna. Annars blir de enbart hyll-värmare.Jag har i flera debatter berättat om statistik om brottsoffrets tilltro till rättsväsen-det. Vart tredje brottsoffer saknar, när polisutredning-en är färdig och rättegången avslutad, förtroende förrättsväsendet. av de tillfrågade tyckte attbristande information var en av de viktigaste delarna.Det är så verkligheten ser ut för många brottsof-fer, trots att det i konventionen om brottsoffer står:"Brottsoffer ska behandlas med medkänsla och re-spekt samt skyddas av rättsordningen." Jag vågarpåstå att många brottsoffer i vårt samhälle inteupplever att de har det skyddet. Tvärtom har vi fått ettmoraliskt underskott i relationen mellan rättsstatenoch de medborgare som rättsstaten har åtagit sig attskydda mot kriminella angrepp. Detta måste föränd-ras. Varje brist i bemötandet av brottsoffret är enkränkning av de grundprinciper som tar sig uttryck iFörenta nationernas deklaration om brottsoffers rät-tigheter.Jag läste den uppsatssamling som vi alla fick isamband med hearingen om brottsoffer. Där har ut-frågaren frågat olika brottsoffer hur de upplever detbemötande de fått. En av dem säger: Många brottsof-fer upplever rentav att rättegången till vissa delar ärvärre än själva det kriminella övergreppet.Om domstolsprocessen och rättegången är värreän det övergrepp som man blivit utsatt för då måste vivåga ställa oss frågan: Vad är det som har gått snettoch blivit fel?När det gäller polisens utbildning för att kunnabedriva utredningsarbetet på ett effektivt sätt sägerregleringsbrevet att det ska vara rättssäkert, effektivtoch ändamålsenligt. Andelen uppklarade brott skaöka. Men precis som i alla andra avseenden, de somjag har räknat upp , ser verkligheten annorlundaut. läggs ärendena ned.En nationell handlingsplan för det fortsatta brotts-offerarbetet inom polisen har tagits fram, och skaman gå från ord till handling sägs det i handlingspla-nen. När jag läste den - jag hade fått den på - blev jag väldigt uppmuntrad, men dåkommer frågan som ett brev på posten: Hur ska dettakunna genomföras med den resursbrist som finns inom polismyndigheterna? Jag kanske kanfå ett svar av majoriteten. Vad avser ni att göra i vår-propositionen för brottsoffren? Vi vet att MorganJohansson har gett ett löfte tidigare, och det voreintressant att höra vad Elisebeht har attsäga i frågan.Det är inte bara vuxna kvinnor som är brottsoffer,utan tyvärr också barn. var inne pådet, och vi återkommer väl till det i samband medpropositionen Stärkt skydd för barn.Vi anser också i likhet med att kvin-nofridslagstiftningen måste utvärderas. Redan närtillägget gjordes till paragrafen var vi väldigt kritiskatill om den nya lydelsen skulle räcka för att manskulle döma till just upprepad kränkning. Det harvisat sig att så blev inte fallet. Vi kan inte vänta läng-re utan behöver omgående se till att kvinnofridslag-stiftningen utvärderas.Vi tar också upp frågan om trygghetspaket, menjag ser att min talartid snart är ute. Jag vill därföravsluta med att vända mig till herr talmannen ochsäga följande.I reservation 8 lyfter vi fram det fruktansvärdasom sker att män utnyttjar kvinnans värnlöshet dåkvinnan är berusad och förgriper sig på henne sexu-ellt utan att bli fällda för våldtäkt. Det finns ett antalaktuella fall där kvinnan till och med medvetet harblivit drogad och därefter utnyttjad. Att kvinnansjälvförvållat berusat sig ska inte kunna utnyttjas somförsvar för gärningsmannen. Att brottsoffrets beteen-de eller sexualhistoria skulle ha betydelse i domsto-lens bedömning av ansvarsdelen är enligt oss krist-demokrater fullständigt felaktigt. Vi anser att detbehövs en lagändring i 6 kap. gällandevåldtäktsbegreppet. Vi hoppas att majoriteten ska tamed sig skrivningarna som finns i våra reservationer idet fortsatta arbetet med lagstiftningen.Anf. 106 ():Herr talman! Det finns ingen enhetlig definitionav vilka som är att betrakta som brottsoffer. Det pågåren diskussion i samhället om det som är viktig. Någrautgår ganska snävt från att brottsoffer enbart kanutgöras av de personer som direkt utsatts för brott.Alltfler vill dock vidga kretsen betydligt och syn-liggöra effekterna av inte minst våldsbrott också förandra berörda som till exempel barnen till målsägan-de, andra anhöriga och ännu vidare kretsar.Detta är ingen akademisk diskussion utan har be-tydelse för många människor i vårt samhälle. Det ären återspegling av växande insikter om hur brott ochvåldsutsatthet slår bland människorna.Vi lever i ett samhället präglat av patriarkala vär-deringar och manliga maktmönster. Det är utomor-dentligt viktigt att på alla sätt synliggöra dessa makt-strukturer. Det gäller inte minst när det tar sig uttrycki att män utövar våld mot kvinnor och i all synnerhetnär det sker i form av sexualiserat våld. Sexualiseratvåld måste bekämpas utifrån insikten om att grogrun-den utgörs av mäns behov av kontroll och utifrånrådande maktstrukturer.Herr talman! Det våld som många kvinnor ochmän och dessvärre också många barn får uppleva, detär våld som måste motarbetas ännu mer beslutsamt änvad som sker . Det gäller självklart inte minst deallra grövsta våldsbrotten, de som leder till döden.När det gäller de dödade kvinnorna visar siffror från90-talet att drygt hälften dödades av en man de hadeen nära relation med. Under perioden 1990-1999dödades i 164 kvinnor av män som de hadeen nära relation till.Det finns dock ljuspunkter också i detta mörker.Glädjande nog pekar en del siffror bland annat frånBRÅ på att det tycks ha skett en vissminskning av dessa våldsbrott med dödlig utgång.Det är högst möjligt att skärpta lagbestämmelser,ökade stödinsatser och ökad medvetenhet om våldetmot kvinnor kan ha bidragit till denna utveckling. Detär naturligtvis denna utveckling till trots oacceptabeltatt kvinnor fortsätter att bli utsatta för våld. Därförmåste samhällets ansträngningar att stoppa detta våldförstärkas.Det är positivt att flera centrala myndigheter nu påett alltmer genomtänkt sätt börjar systematisera sittarbete med att ge bättre skydd och stöd åt brottsofferoch att öka kunskaperna bland den egna personalenpå dessa områden. Myndigheter som Rikspolisstyrel-sen och Riksåklagaren har också fått i uppdrag i re-gleringsbreven på dessa områden som vi har anled-ning att följa med stort intresse framöver.Myndigheternas initiativ handlar konkret om åt-gärder för att kvalitetssäkra insatserna för brottsoff-ren, fortbildning av stora personalgrupper för attförbättra förstahandsåtgärderna vid brott mot kvinnoroch ansträngningar för att tydliggöra barnperspektiveti utredningarna. För att på bred front samarbeta kringfortbildning av personal och få till stånd ett bättrebemötande för våldsutsatta kvinnor inleddes år 1998ett samarbete mellan myndigheterna. En referens-grupp med representanter för en lång rad myndigheterbildades.Allt detta är positivt och ska självklart lyftas fram,som också görs i betänkandet, men hittillsvarandeåtgärder räcker inte på långa vägar. Det går inte att slåsig till ro med förhoppningen att om vi bara talar ombrottsoffren så leder det automatiskt till en bättresituation. Så enkelt är det inte. Därför måste an-strängningarna att öka kompetensen inom rättsväsen-det fortsätta och förstärkas. Samverkan och samarbetemellan polis, åklagare, socialtjänst och ideella organi-sationer med brottsoffren i centrum måste ytterligareförbättras.Herr talman! Det är inte så att det är slumpensskördar som avgör vilka som riskerar att drabbas avhot och våld. Det finns grupper och skikt i befolk-ningen som är mer utsatta än andra. Ensamståendedrabbas mer än sammanboende. Marginaliseradegrupper på samhällets skuggsida som hemlösa, miss-brukare och kriminellt belastade är överrepresentera-de bland de utsatta. Ensamstående småbarnsmödrardrabbas i ökad utsträckning av våld i hemmet. Omdetta och annat kan vi läsa i till exempel flera rapp-orter från Välfärdsbokslutet, som vi alla läste härom-året. Redan utsatta grupper drabbas hårdare än de meretablerade i samhället.Det finns i detta sammanhang anledning att ocksålyfta fram äldre och funktionshindrade som utsätts förbrott. Det kan röra sig om såväl fysiska, psykiska ochekonomiska som sexuella övergrepp och våldshand-lingar. Det handlar ofta om dolda brott i respektivehem eller på olika vårdinrättningar. Gärningsmännenär alltför ofta anhöriga eller personal. De drabbade ärnaturligtvis i och med detta alldeles särskilt utsattaoch sårbara.Tyvärr har det talats och utretts alldeles för liteom dessa brott och om situationen för dessa brottsof-fer. Det är dags att ändra på det. anseratt bör få i uppdrag attgenomföra utredningsåtgärder avseende situationenför äldre och funktionshindrade brottsoffer.Herr talman! Liksom i allt samhällsbyggandemåste bekämpandet av våldsbrott i första hand skegenom förebyggande arbete. Det är då av avgörandevikt att ha kunskaper om samhälleliga samband ochmönster. Jag har i detta anförande uppehållit mig viden del mönster när det gäller våldsbrott som är viktigaatt se och förstå för att kunna bekämpa dem. Ett så-dant mönster är mäns kontrollbehov över kvinnorsom i en del fall tar sig extrema uttryck genom sexu-aliserat våld. Det finns en rad andra samband varavjag har berört några som hastigast.Ett mycket tydligt samband som måste nämnasoch som bland annat BRÅ påvisat är att en myckethög andel av våldsbrotten begås under påverkan avalkohol. Detta är utomordentligt viktigt att påpeka ien tid när vi efter EU-inträdet ser att totalkonsumtio-nen av alkohol går spikrakt uppåt till historiskt höganivåer och den traditionellt restriktiva politiken pådetta område monteras ned steg för steg. Detta kanom inte utvecklingen kan vändas få ödesdigra åter-verkningar både hälsomässigt och när det gäller ök-ningen av våldsbrott.Herr talman! Jag står bakom Vänsterpartietssamtliga reservationer men nöjer mig med för tidsvinnande att yrka bifall till reservation 25.Anf. 107 ():Herr talman! Jag står givetvis bakom mina 15 re-servationer från utskottsbehandlingen. Men för attspara lite tid, som alla andra, väljer jag att yrka bifallbara till reservation 3 under punkt 2 angående åtgär-der mot våld mot kvinnor och barn samt reservation18 under punkt 18 angående information om permis-sion.Vid debatten här i kammaren för två veckor sedaninledde jag mitt anförande med att säga att polisfrå-gorna förmodligen är några av de samhällsfrågor somflest medborgare har åsikter om. Är det något ärendesom skulle kunna konkurrera med polisfrågorna så ärdet väl dagens debattämne - våldsbrott och brottsof-fer. Det går inte utan att tidningarna skriverom något våldsbrott. Och med all rätt; det är ett om-råde som sätter alla våra känslor i svall.Som vanligt hinner man inte ta upp allt som manskulle vilja säga i en sådan här debatt. Därför har jagbestämt mig för att koncentrera mig på frågorna ombrott mot kvinnor och barn. Det är något som äventalarna före mig har talat om, vilket också visar hurviktigt det är.När det gäller mäns könsrelaterade våld mot kvin-nor samt våld mot barn kan det bara finnas en rimligmålsättning för oss som lagstiftande församling, ochdet är en nollvision. Givetvis är det helt omöjligt attnå fram till en nollvision, men jag skulle vilja höraden som kan säga att det är acceptabelt om tusen,hundra eller bara ett barn blir misshandlat av sinpappa . Därför vill jag att ger reger-ingen i uppdrag att ta initiativ till ett åtgärdsprogramför att effektivt förebygga mäns hot och våld motkvinnor samt till genomförande av en nationell noll-visionskampanj rörande våld mot kvinnor och barn.Herr talman! När det gäller våldtäktslagstiftningenär jag en av dem som har motionerat om det så kalla-de vanmaktsbegreppet. Den man som utnyttjar enkvinna sexuellt när hon själv eller med hjälp av tredjeperson till exempel har druckit sig redlöst berusad skaockså kunna dömas för våldtäkt. Våldtäkten sitter inteenbart i att någon använder fysiskt våld. Att utnyttjaen person sexuellt som inte vill ha en sexuell relationeller som kanske inte ens vid tillfället är medvetenom att hon har en sexuell relation är att använda psy-kiskt våld. Därför måste förövaren också kunna dö-mas för våldtäkt. Jag är medveten om att det pågår ettpropositionsarbete just , och jag ser fram emot attpropositionen presenteras . Jag troratt den är aviserad till september.Jag hoppas förutom att det så kallade vanmakts-begreppet förändras att påföljden för sexualbrottjusteras uppåt.Ytterligare en förhoppning som jag har på propo-sitionen och på departementets pågående arbete äråtgärder för att skydda de tjejer som utsätts för traf-ficking. Med dagens lagstiftning kan den man som avkidnapparen köper sig rätten att sexuellt utnyttjatjejen dömas endast för sexköp, alltså ett brott somnormalt ger böter. Detta gäller även om han vet omatt tjejen har sex med honom enbart av den anled-ningen att hon är hotad till livet eller är rädd för att blimisshandlad om hon protesterar. Jag menar att denman som vet om att han köper sex av en tjej somhotas med våld om hon inte ställer upp ska kunnadömas för våldtäkt även om han inte själv användervåld.Det är klart att det kan bli bevisproblem i en sådansituation, men det är viktigt att samhället tydligt mar-kerar att den man som köper sex på ett så här vidrigtsätt också riskerar att dömas till ett hårt straff därföratt han begår ett grovt brott. Genom en sådan föränd-ring tror jag också att mäns efterfrågan på de tjejersom utsätts för trafficking minskar radikalt.Herr talman! Det är inte sällan som män som se-dan tidigare är dömda till fängelse för våld mot sinmaka eller sambo i samband med permission utsättersin partner för nya hot eller våld. Jag vill att det skainföras en undantagslös rättighet för brottsoffret att fåinformation om den dömdes permission. Även ombrottsoffret för det mesta har fått information om närgärningsmannen har permission så räcker det att honen gång inte har fått informationen för att det ska varamed rädsla som hon går ut . Hon vet inte omgärningsmannen har permission och kanske står utan-för ytterdörren när hon går ut eller står gömd itrappuppgången när hon kommer hem från arbetet.Det är endast genom att varje permission utan un-dantag meddelas brottsoffret som hon kan få sintrygghet i sin vardag.Herr talman! Det är mycket mer som man skullevilja säga i dessa frågor, men , ocksåfrån , kommer att ta upp ytterligare frå-gor.Anf. 108 ELISEBEHT ():Herr talman! Arbetet på brottsofferområdet har påsenare år kommit att flytta den tidigare så ensidigafokuseringen på gärningsmannen till att också om-fatta ett brottsofferperspektiv.För den sakens skull slog för ett par årsedan fast i vad man kallar "strategi för brottsofferar-betet" att hela samhället måste engageras. Det handlarom förbättrat samarbete mellan rättsväsendets myn-digheter, utbildningsinsatser och forskning. Dethandlar också om att det inte är tillräckligt att derättsvårdande myndigheterna fokuserar på brottsoff-ret. har också kommunerna genom social-tjänstlagen ett uttalat ansvar för att hjälpa och stödjabrottsoffer och deras anhöriga. harfått ett särskilt uppdrag att hjälpa kommunerna i gångmed brottsofferarbetet, vilket kan behövas. Det är intemånga kommuner som har arbetat merän sporadiskt med just brottsofferstöd.Herr talman! Det är viktigt i ett rättssamhälle attstå upp för att brottsoffer har rätt till skydd, till stödoch till juridisk och ekonomisk hjälp. Dessutom harde rätt till ett korrekt bemötande och kontinuerlig ochbegriplig information om vad som sker i det egnamålet. Det är också viktigt att brottsoffer får veta huren eventuell rättegång kommer att gå till och vilkaolika roller personerna där har. Lika viktigt är det attbrottsoffer behandlas med respekt och inte i onödankränks på nytt, vare sig i förberedande förhör ellerunder rättegången.Kvinnor som utsatts för våld i en nära relation harunder uppmärksammats, inte minst genomden kunskap som kvinnojourerna har lyft fram ochgenom beslut om kvinnofrid, som fattades1998. Det innehöll både en del lagändringar ochframför allt uppdrag till berörda myndigheter attsamverka och utbilda och att utveckla sitt arbete medgruppen brottsoffer, som är misshandlade kvinnor.Också Brottsoffermyndigheten har belyst mänsvåld mot kvinnor både genom seminarier runtom ilandet och genom att ge forskningsanslag och pro-jektbidrag till verksamheter som riktar sig till miss-handlade kvinnor.Att engagemanget är stort i frågor som rör brotts-offer och våldsbrott syns inte minst i det stora antalmotioner som behandlas i betänkandet.Trots att betänkandet har 27 reservationer tycks viegentligen inte i sak ha så väldigt olika uppfattningar.Samtliga motioner avslås men oftast med hänvisningtill att det nu och pågår arbeteför att förbättra bemötandet, hitta bättre arbetsmeto-der, åstadkomma bättre skydd, öka samverkan ochutbilda personal så att de bättre kan leva upp till dekrav som vi anser att brottsoffer har rätt att ställa påsamhället.Berörda myndigheter har regeringens krav på sigatt återrapportera sitt utvecklingsarbete - allt dettaredogörs det för i utskottets betänkande. På så sättkan också och andra intresserade följa detutvecklingsarbete som pågår. Att det är många somintresserat följer arbetet märker vi. Inte minst frivil-ligorganisationerna, som ägnar sig åt brottsofferstöd,håller sig informerade och ligger på om ytterligareförbättringar. Och det är bra. Frivilligorganisationer-nas ideella medarbetare står för en mycket viktig delav det brottsofferarbete som görs och kan med sinkunskap och sin erfarenhet ställa berättigade ochkloka krav. Utan brottsoffer- och kvinnojourer, tjej-jourer och andra riktade jourverksamheter, som tillexempel gayjouren, skulle möjligheten till bra stödför brottsoffer väsentligt försämras.Herr talman! I betänkandet finns en reservationmed innebörden att barn som bevittnar våld inomfamiljen bör ges brottsofferstatus i brottmålsproces-sen. Kring den vill jag uppehålla mig något.Om jag bortser från att begreppet brottsoffer intehar någon entydig innebörd i den straffprocessuellalagstiftningen förstår jag det hela som att motionärer-na menar att barnet, i och med att det tvingats attbevittna våld, ofta i det egna hemmet mellan två tillbarnet närstående personer, är ett brottsoffer som liditskada. I nuvarande system skulle barnet komma attvara målsägande om det ska in i brottmålsprocessen.Herr talman! Vi är överens om att frågan om bar-net som, skulle jag vilja uttrycka det, lever mitt ivåldets centrum och har våldet som en del av sinvardag på ett helt annat sätt än måste komma attuppmärksammas som en egen individ med egna be-hov av skydd, hjälp och stöd.Alla dessa barn som bevittnar våld tar skada somde har att hantera resten av livet. Det är en skada somde flesta kan hantera om de får den hjälp de behöver.Utöver den barnpsykiatriska vården finns det i daggoda exempel på både offentliga och föreningsdrivnagruppverksamheter där barnen går tillsammans medandra barn i särskilda program där de får sätta ord påsina upplevelser. De får se att det inte är deras fel ochatt de inte är ensamma på jorden om att ha det så här.De får vara med om övningar där rädsla, skuld ochskam kan lyftas av.Med hänvisning till reservationen är jag uppriktigtosäker på om det vore det bästa för barnet att i fram-tiden komma att betraktas som målsägande i mål därbarnets pappa är motpart. Det tål att fundera väldigtnoga på vad det kan få för konsekvenser utifrån bar-nets perspektiv.Jag säger inte att det vore fel, men frågan är, somsagt, om det är det bästa sättet att uppnå det som vivill, nämligen att barnet ska få upprättelse och rätt tillskydd, stöd och hjälp och gärna ett "förlåt" från densom har försatt barnet i en situation där barnetstrygghet och tillit till omvärden allvarligt har skadats.Regeringen har aviserat att arbetet med att för-stärka skyddet för barn mot våld i hemmet kommeratt fortsätta, och med det låter sig utskottsmajoritetennöjas.Jag vill understryka att vi egentligen är överensmed motionärerna om att det behövs ett reformarbete,men vi är inte beredda att nu binda oss för den exaktalösningen när det gäller vad som behöver göras förbarnen, utan det ber vi att få återkomma om.Herr talman! När vi ändå är inne på barnen kanjag väl få nämna att regeringen i en särskild proposi-tion föreslår en gemensam skyldighet för polis, soci-altjänst och skola att samverka kring barn som riske-rar att fara illa. Möjligheten att samverka har ju fun-nits tidigare, men talar regeringen om en skyldig-het. I samma proposition föreslås att det ska varagrund för straffskärpning när till exempel pappamisshandlar mamma inför barnen, eftersom det fåranses vara särskilt allvarligt att utsätta barn för atttvingas bevittna brott, till exempel våld i det egnahemmet mellan personer som barn står i nära relationtill.Det kommer, herr talman, att finnas anledning förjustitieutskottet att följa de här frågorna framöver. Iövrigt yrkar jag bifall till utskottets förslag i betän-kandet och avslag på alla reservationer.Anf. 109 ()replik:Herr talman! , Elisebeht Mark-ström, kom rapporten - En handledningför Polisens del i lokalsamhällets brottsofferstödjan-de arbete från . kom ennationell handlingsplan.Vi har fortfarande inte sett att det har blivit någonförbättring när det gäller brottsoffrens situation. Låtmig bara få ta något exempel. Vi vet att endast varfemte anmälan, av 20 000 anmälningar , ledertill åtal.Vi kan också se i den uppsats i processrätt somjag citerade ifrån tidigare att människor blir väldigtilla behandlade, även i domstolen. Elisebeht Mark-ström sade i sitt anförande att brottsoffret självklartexempelvis ska veta hur en rättegång går till. Låt migdå citera: "Jag saknade information om hur rätte-gången skulle gå till. Man kände sig väldigt liten.Som om det var jag som hade gjort något. "Då är min fråga till Elisebeht : Vad ärdet för någonting nytt som har tillkommit i regering-ens strategi, om vi nu ska tro att det går att gå från ordtill handling? Är det ett rejält resurstillskott? Eller harregeringen vidtagit andra åtgärder för att se till attverkställa det skydd som varje brottsoffer har lagligrätt till? Vad är det som säger att rättegångssituatio-nen ska bli annorlunda och att vi ska kunna förändra,så att det inte blir den här känslan: "Som om det varjag som hade gjort något."?Anf. 110 ELISEBEHT ()replik:Herr talman! Det var ett antal frågor i samma frå-ga, får man säga.Det är ju inte riktigt så, , att detinte händer någonting. Det handlar om de här hand-lingsplanerna och, från början, de beslut som riksda-gen har fattat och som regeringen följer upp med sinaregleringsbrev. Man lägger ut uppdrag på de myndig-heter som är berörda, både när det gäller kvinnofrids-beslutet och strategin för brottsofferarbetet. Det ar-betet pågår ju.Jag känner inte igen den här beskrivningen, attingenting alls händer. Det händer en väldig massa ute.Jag har själv deltagit i ett stort antal konferenser.Poliser, åklagare, socialarbetare och hälso- och sjuk-vårdens personal får utbildning. harhållit i en hel del sådana utbildningar. NationellaRådet för Kvinnofrid har gjort detsamma. Det går intetillräckligt fort - på det sättet kan jag hålla medRagnwi Marcelind - men det gör inte sådana härprocesser. De tar tid.Det är väldigt många människor som ska utbildas,ta till sig ny kunskap och framför allt få ett annatsynsätt.