prot · GR0941 · 2003-12-03 00:00:00 — Som sagt var: Ingen flygplats är till för sin egen skull, utan den är till för dem som flyger där. 156 (m) replik: Det är väl ganska självklart att om ingen vill flyga finns det inte heller någon anledning att ha en flygplats där. kan man säga att med den kostnadsansvarsfördelning som finns mellan olika trafikslag i , där flyget får ta sina egna kostnader för infrastrukturen, för driften och för säkerhetskostnaderna som har stigit kolossalt kraftigt nu är det ökade svårigheter för inte minst de mindre flygplatserna att klara dessa kostnader. Det är därför som många företrädare runtomkring i landet där man har små flygplatser dignar under de ökade kostnaderna och de underskott som finns. är de beredda, i prioriteringen mellan andra angelägna saker, att plocka fram de pengarna, just därför att de värdesätter flygets tillgänglighetsskapande verkan så högt, precis som du var inne på tidigare. Jag noterar sammanfattningsvis att du och Socialdemokraterna inte har någon ambition att reducera antalet flygplatser. Ni tycker att de summor som ni lägger på flyget är ganska rimliga och tycker att en förutsättning för den regionala tillgängligheten med hänvisning till kartbilden från är att vi fortsättningsvis har ett väl differentierat och heltäckande flygnätssystem. Det sätter jag värde på. 157 () replik: Som ytterligare intäkt för det resonemanget kan jag nämna att i samband med att vi har varit tvungna att utveckla de här nya säkerhetssystemen ute på samtliga flygplatser har det blivit ökande kostnader både för flygplatshållare och för inte minst resenärer, eftersom det läggs på biljettpriset. Där har man tittat på hur de olika kostnaderna skulle slå gentemot de olika flygplatserna. har då fördelat det så att det ska drabba alla lika oavsett hur kostnadsbilden ser ut. Det innebär att de mindre flygplatserna får stora subventioner i ett sådant system, därför att med nödvändighet kostar det mer för dem per passagerare än vad det gör på en stor flygplats, där man kan fördela kostnaden på många fler människor. Men fördelningen är lika överallt, som sagt var, för att man ska kunna hålla det här sammanhållande systemet och det här nätet. Överläggningen var härmed avslutad. (Beslut skulle fattas .) 158 (m): I betänkande om arbetsformer behandlas ett antal förslag lagda under den allmänna motionsperioden . Flera av dessa förslag har framförts i motioner från tidigare riksmöten, och så sent som behandlade mera ingående flera av dessa frågor i ett betänkande. Samtliga nu aktuella motioner avstyrks med hänvisning till pågående utredningar eller beredningar. I andra fall bedömer utskottet att de förslag som tas upp i motionerna bör bli föremål för prövning och beslut i riksdagsstyrelsen eller avgöras av talmannen ensam eller möjligen i samråd med riksdagsstyrelsen. Vi moderater sällar oss i detta betänkande i huvudsak till majoritetens meningar. När det till exempel gäller frågan om det ledamotsnära stödet kommer att få anledning att närmare dryfta utformningen av detta i samband med att den ska behandla riksdagsstyrelsens väntade förslag om en ökning av stödet till politiska sekreterare. På en punkt gör vi moderater gemensam sak med de övriga borgerliga partierna, och det gäller frågan om att av regeringen kräva en sammanhållen redovisning av anslagen till forskning över alla utgiftsområden i statsbudgeten. Samma krav har för övrigt också rests av de borgerliga partierna i utbildningsutskottet, eftersom det skulle underlätta överblicken över den samlade och offentligt finansierade forskningspolitiken, för att också i förlängningen lättare kunna överväga prioriteringar och avvägningar inom totalanslagets ram. redovisas forskningsanslag under olika utgiftsområden, vilket ger en splittrad bild. Jag ber därför avslutningsvis, herr talman, att få yrka bifall till reservation nr 3. 159 (): Vi behandlar i detta betänkande en rad ämnen som rör arbetsformer, från hur vi får använda datorer i riksdagsarbetet till vilken typ av flaggor som ska hänga i plenisalen och hur ungdomars besök i ska gå till. Det är inte betydelselösa frågor för dem som har skrivit motionerna, men arbetsformer är ju egentligen viktigare än så. Det handlar om roll i den svenska demokratin och hur vi ska försöka inrikta arbetet i för att se till att blir den centrala politiska arena för debatt, beslutsfattande och dialog kring viktiga frågor som bör vara i vår demokrati. Det finns ett antal exempel på att den svenska inte är den centrala politiska arena som den borde vara. Många politiska utspel sker inte i kammare utan på . tenderar att bli alltmer sidsteppad i EU-frågornas behandling. I många fackutskott sker det en väldigt summarisk behandling av EU-frågorna. Det är också ofta så att den viktiga kontrollen, granskningen och uppföljningen av det som fattas beslut om här i sker någon annanstans. Statens utgifter uppgår till . Vi fattar beslut här i om hur skatterna till detta ska tas in och hur de här utgifterna ska fördelas men om vi lägger handen på hjärtat är det nog så att vi ägnar alltför lite tid åt att fundera på hur pengarna i realiteten används. Vi ägnar för lite tid åt att granska, kontrollera och följa upp hur resurserna används och hur det verkställs. Vi måste börja fundera på att också ägna denna uppgift som har allt större uppmärksamhet. Det har diskuterats rätt mycket i olika typer av forskningsrapporter, bland annat i den rapport som kom ut med , Huru skall statsvercket granskas?, och som just handlar om hur man ska granska statsverket. gör en bred genomgång av hur kontrollmakten har förändrats i . Han konstaterar, precis som jag, att den svenska kontrollmakten är relativt lite utvecklad. Samma konstaterande gör också den förvaltningspolitiska kommissionen som säger att den svenska kontroll- och granskningsmakten i ett internationellt perspektiv är väldigt svagt utvecklad. har fyra centrala uppgifter enligt regeringsformen. Det handlar om att stifta lag, ta upp skatt och bestämma hur statens medel ska användas. För det fjärde handlar det om att granska rikets styrelse och förvaltning, som det heter i regeringsformen. De tre första uppgifterna, att stifta lag, ta upp skatt och bestämma hur pengarna ska användas avsätter vi rätt mycket tid till, både i utskott och i kammaren. Om vi funderar riktigt noga på det, hur mycket tid ägnar vi egentligen åt att granska och följa upp hur de resurser vi beslutar om används? Visst är det så att vi anordnar interpellationsdebatter där riksdagsledamöter kan ställa regeringen till svars. Visst är det så att det förekommer frågestunder. Visst är det så att det förekommer enstaka utskottsutfrågningar och utskottsförhör i olika utskott i . Men i huvudsak intar den här uppgiften en väldigt undanskymd plats i arbete. Vad ska vi göra åt det? En sak som vi borde rikta uppmärksamheten mot är hur vi jobbar med budgetprocessen här i . Man kan verkligen ifrågasätta om det är rimligt att vi ägnar så stor del av höstterminen i åt att debattera en budget som vi redan på förhand vet är klappad och klar genom att det finns en bred samstämmighet om hur budgeten ska se ut och där de olika budgetförslagen i en första förberedande votering har fallit. Är det verkligen rimligt att vi använder så stor del av kammarens och utskottens tid till att debattera och diskutera varje enskilt detaljförslag? Jag ställer mig mycket tveksam till det. Vi bör kanske också se över hur vi jobbar med motioner i . Det kanske kan bli en förenklad behandling. Vi kanske kan låta utskott avgöra en del motionsförslag på egen hand. Vi kanske också ska låta olika utskott, precis som gör, lägga ett eget granskningsbetänkande där man granskar verksamheten just inom sitt eget område: ett betänkande för utbildningsutskottet, ett för arbetsmarknadsutskottet, där man går igenom vad som händer inom respektive område. Från sida har vi pekat på behovet av en stärkt granskning i en granskningsmotion som vi har lagt till för behandling. Vi markerar också kraftfullt genom att ha en reservation i utskottet för att peka på vikten av att göra en översyn av detta. Det kanske kommer att krävas översyn både av lagar och regler och bestämmelser som finns här i . Jag står självfallet bakom samtliga reservationer i det här betänkandet, men nöjer mig för tids vinnande med att yrka bifall till reservation 4. 160 (): Det här betänkandet är ett betänkande med förenklad motionshantering eftersom vi redan tidigare diskuterade just de här problemen. Jag ska inte förlänga debatten så väldigt mycket. Jag ska bara peka på några frågeställningar som är viktiga att ta tag i framöver. Vi har lagt ett förslag om att statsministern också måste regleras i riksdagsordningen när det gäller samråd med vilket inte sker. Det finns en särskild beredningsgrupp för detta som har tillsatt. Vi förväntar oss att man kommer att ta tag i den frågan på ett seriöst sätt i det sammanhanget. När det gäller budgetprocessen, som även var inne på, har vi från vår sida tjatat om att man måste fundera igenom ordentligt budgetprocessens andra steg. Vi hade en liten debatt om detta när det gällde utgiftsområde 1. Det var inte alls tänkt så med det som en gång föreslog, att man skulle ha den här låsta rigida situationen som vi har . Tanken var att man skulle få en vitalitet i inom ramen när man väl har fastslagit ramarna. kan man inte få det eftersom man fattar budgetbeslutet för ett utgiftsområde med ett enda klubbslag, både när det gäller anslagen och anslagsvillkoren. Om man vill avvika från regeringens budgetförslag måste man, om man vill förändra en liten punkt, i övriga delar instämma helt och hållet i regeringens förslag. Detta är ogörligt om man är oppositionsparti. Det är en orimlig beslutsordning. Det var inte alls så som hade tänkt sig budgetprocessen när vi lade fram förslag om rambudgetprocessen. Jag skulle också vilja notera att det har varit en del debatt i medierna om dubbelarbetande riksdagsledamöter. Vi har ett helt enigt utskott bakom ett uttalande där vi säger att det i första hand är någonting för den enskilda riksdagsledamoten att bedöma. Jag kan inte låta bli att undra om verkligen står bakom hela förslaget när det gäller arvodena för riksdagsledamöter. Man vill för det första ha en sänkning och i andra hand ett nytt system. Det är ganska intressant. Man skulle få den månadslön man hade taxeringsåret innan man kom in i . Det kunde bli en oerhörd spännvidd. En hemarbetande pappa eller mamma eller en studerande som har i inkomst skulle få i arvode. Det kanske finns sådana som har miljoninkomster som skulle få enorma intäkter från . Jag skulle gärna vilja få veta av om det verkligen är hela som står bakom detta suspekta förslag. 161 (): Som sagts är det här ett betänkande som i mångt och mycket berör frågor, motioner och förslag som har kommit och behandlats tidigare . Låt mig ändå vara tydlig på den punkten att de facto är det främsta statsorganet. Vi i den här kammaren har fått folkets mandat fullt ut enligt dagens regeringsform. Då är det viktigt att får goda och har goda möjligheter att verka enligt det mandatet. blir inte annat än vad vi gör den till. Vi saknar knappast makt. Frågan är hur vi använder den och vilka resurser vi har att använda den. Jag tycker att det finns alla skäl att arbeta för att förstärka möjligheter att leva upp till folkets mandat. Man kan, som vi har, ha synpunkter när det gäller regeringsformen. Vi vill gärna dela makten på flera organ, men så som det ser ut är det oerhört viktigt att verkligen skapar förutsättningar att svara upp mot folkets mandat. I det här sammanhanget finns det ett antal frågor som lyfts upp. Möjligheterna att granska har berörts tidigare av flera talare. Jag delar i stort bedömningen att det är viktigt att försöka utveckla arbetsformerna i den här delen för att kunna förstärka förutsättningar att granska regeringsmakten. Detta gör vi på olika sätt. När man diskuterar de här frågorna är det också viktigt att försöka hitta en samlad bild och fundera igenom vad man gör. Det är lätt hänt att man kastar ut barnet med badvattnet, och det bör man försöka undvika också i det här sammanhanget. Jag är öppen och vi är öppna för att resonera runt de här frågorna, och det framkommer också i betänkandet att många av dessa spörsmål är föremål för översyn i antingen det ena eller det andra av tillsatta organet. Det är gott och väl. Låt oss göra detta med öppna ögon i syfte att förbättra och förstärka och också för att forma en riksdag anpassad till en ny tid. Inte minst EU-arbetet är i det sammanhanget en viktig pusselbit att lever upp till folkets förväntningar, att inte makten går vår näsa förbi, så att säga, utan att vi skapar förutsättningar i vårt arbete för att även där kunna leva upp till det folkliga mandat som vi har. Runt dessa spörsmål har vi haft synpunkter i en särskild motion. Vi väljer dock också i detta sammanhang att inte söka sak i det här skedet utan att verkligen jobba med öppna ögon och granska tillsammans i syfte att stärka arbete. Jag vill också kort beröra några av de andra frågor som finns med i betänkandet. Jag tycker att det är viktigt att vi fortsätter och fullföljer arbetet med att utveckla genusperspektivet också i arbete. Det är en viktig signal, precis på samma sätt som det är viktigt att är tillgänglig för alla, att vi har en tillgänglighet som inte stänger ute utan öppnar upp. Den typen av frågor är i sammanhanget oerhört viktiga. För övrigt vill jag bara avsluta med att instämma i det bifallsyrkande som har hörts från denna talarstol tidigare när det gäller reservation 3 under punkt 4, där vi har en gemensam uppfattning från de borgerliga partierna att en samlad forskningsbudget skulle underlätta granskande arbete. Det är en liten, konkret fråga i ett mycket större perspektiv i syfte att skapa en mer transparent verksamhet och göra det lättare för oss och därmed också för medborgarna att granska och pröva. I övriga delar, fru talman, har vi inga särmeningar, så där yrkar jag bifall till utskottets förslag. 162 (): Vissa saker uttrycker andra bättre än vad man själv skulle kunna göra. förre president berättade i ett tal i hur det var att gå från att vara förtryckt och intellektuell dissident i kamp mot makten till att bli en av landets mäktigaste män. Han berättade att han som president hade börjat leva i en värld av privilegier, undantag och extraförmåner, i en värld av mycket viktiga personer som gradvis höll på att förlora uppfattningen om hur mycket en spårvagnsbiljett kostar, hur man kokar kaffe, hur man kör bil eller hur man ringer i telefon. Jag befinner mig med andra ord, sade han, där de kommunistiska pampar som jag kritiserat i hela mitt liv levde. Och det värsta av allt är att alltsammans har en egen oantastlig logik. En människa som glömmer hur man kör bil, hur man handlar, hur man kokar kaffe eller ringer i telefon är inte samma person som den som tidigare kunde allt detta. Politikern blir fånge i sin egen ställning, hos sina förmåner och i sitt ämbete. Det som uppenbarligen bekräftar hans identitet och därigenom hans existens håller i själva verket på att omärkligt ta hans liv ifrån honom. Med Havels ord: Det bor en liten pamp i oss alla. Även om jag fullt ut tilltror mina utskotts- och kammarkamrater förmågan att köra bil, handla, koka kaffe eller för den delen ringa i telefon vore det naivt att inte förstå att också vi påverkas av vår ställning. Vi lever ett privilegierat liv. Vi som sitter i är bland de mest högavlönade i hela samhället. Vi träffar på möten ofta människor som lever i samma situation. Alltför lätt hamnar vi i en krets där vi inte riktigt har förmågan att se vad som händer utanför. Perspektiven har förskjutits så att vi plötsligt lever ett helt annat liv än det vi en gång levde, känner annorlunda än vi en gång kände, förfäktar andra åsikter än dem vi en gång förfäktade och tänker andra tankar än dem vi en gång tänkte. Vi kliver in i detta hus i en sådan iver att förändra världen utifrån att vi missar att se hur förändrar oss själva. Det är därför jag fortsätter att tjata om våra arvoden. De är så höga att vi lätt riskerar att hamna i fällan att inte förstå oss på samhället vi är satta att representera. I träffade jag , när jag som nybliven riksdagsledamot just hade krävt sänkta arvoden, en tjej som hade varit här i . Hon hade blivit guidad runt av en medelålders riksdagskvinna kanske någon av er; det vet jag inte. Hur som helst hade jag hastat förbi gruppen där den stod och lyssnade i korridoren. När jag kommit utom hörhåll berättade guiden: Det där, det var han , han som ville sänka våra löner. Ja, han förstår väl inte att när man kommit upp i min ålder så behöver man den här lönen. Tjejen från , som hade huvudet på skaft, passade på att fråga guiden hur gammal hon var. 55, svarade hon. Och hur hög var lönen? Jo, 43 200 det var ju . Tjejen sade då: 55, det är som min mamma. Hon är undersköterska. Hur mycket tror du att hon tjänar? Kanske hade det inte bara med åldern att göra i alla fall. Den här historien illustrerar vad frågan egentligen handlar om: perspektivförskjutning. Den guidande ledamoten förutsåg inte ens den mest naturliga reaktionen. Den fanns inte i hennes tankevärld. Hur kan vi då förutsätta att lågavlönades villkor plötsligt ska finnas med i hennes överväganden när hon vid voteringsklockans signal går från sin roll som guide i korridoren till rollen som makthavare här i kammaren? Avfärda nu inte detta som ett enskilt exempel! Ni vet själva att det finns fler. Varje politisk skandal handlar om samma sak: att man inte förstår hur reaktionerna ute i samhället blir av det man gör, att man inte ser utanför. De höga arvodena tillsammans med perspektivförskjutningen leder till två grundläggande problem. För det första förstärker de politikerföraktet. Att just vi ska tjäna betydligt mer än den genomsnittlige väljaren är svårt för människor att förstå. I form av människors förakt och sviktande känsla för vårt värv betalar vi faktiskt ett väldigt högt pris för våra höga arvoden för högt, skulle jag vilja säga. De kan med fog sänkas som en välvillig gest gentemot medborgare som sliter hårt för allas bästa för betydligt lägre ersättning. Vår löneutveckling har varit enorm, , som vi pratat om att hålla nere den allmänna löneutvecklingen. För det andra är jag övertygad om att de höga arvodena förändrar den förda politiken. När vi inte längre förstår de sämst ställdas villkor är det svårt att förstå effekterna av nedskärningar i den offentliga sektorn. När vi inte längre lever som människor utanför är det svårt att förstå hur de beslut vi fattar kommer att drabba dem. Arvodena bygger en mur mellan oss och de valda. Jag tror att vi ska riva den muren. fick jag i debatten om arvodena ett argument emot mig. Man uttryckte en oro för att det skulle vara svårt att rekrytera människor från de allra högsta samhällsskikten till politiken om man sänkte arvodena. Jag har svårt att se det argumentet. Pengar ska aldrig bli drivkraften i politiken. För att möta mina motståndare har jag dock kompletterat det gröna kravet på arvodessänkning med en passus om att en utredning bör överväga ett system där man får samma månadsarvode som man före riksdagsinträdet hade i månadslön. Då faller hela risken med att några inte kan ge sig in i politiken av ekonomiska skäl. Med detta tillägg borde alltså också mina motståndare vara beredda att rösta med mig i reservation 6, som jag nu yrkar bifall till. Vidare innehåller betänkandet KU5 ett par andra frågor om arbetsformer. Bland annat avhandlas jämställdhetsarbete och tillgänglighetsarbete. Inom detta område finns inga reservationer. Det betyder dock inte att vi, lika lite som någon annan, är nöjda. fick jag besök av min gode vän som sitter i permobil. Han kunde inte gå in till mig via som övriga gör, utan han fick åka runt huset ned på en bakgård, ta en promenad vid vattnet och sedan ta sig in genom en bakingång. När situationen i de folkvaldas hus ser sådan ut är det inte Adryan som har funktionshinder utan demokratin. Därför understryker utskottet särskilt vikten av att tillgänglighets- och också jämställdhetsarbetet intensifieras och börjar bära verklig frukt. Det finns i betänkandet också en del frågor om EU-frågornas hantering i . inställning är klar: Vi bör avskaffa . Vi bör inse det i mina ögon trista faktum att faktiskt är medlemmar i den europeiska unionen och därmed inte låta EU-frågorna ligga i en särskild liten grupp utan låta dem belysas i varje utskott som de sakfrågor de faktiskt är. Detta är under beredning, och därför avlämnas inte heller här några reservationer. Slutligen vill jag dra en lans för avskaffandet av den märkliga ordningen med en allmän motionstid. uppfattas det som om stora problem är att det skrivs motioner. Så är givetvis inte fallet. Allmänna motionstiden däremot ger problem. För att vara säker på att en fråga finns i systemet väcks flera motioner. Hade det inte varit motionstid hade motionerna inte behövt återkomma så frekvent. Tid finns inte för att utveckla resonemangen tillräckligt alla gånger. Snabba och intetsägande texter får förtur framför mer utvecklande och resonerande. Därför borde vi pröva ett system med avvecklande av allmänna motionstiden och införande av en löpande motionstid. Jag avslutar därför med att yrka bifall till reservation 1. 163 () replik: svarar inte på min fråga. Tycker han att det är rimligt att hemarbetande och studerande som blir invalda i har noll kronor i arvode? Är det verkligen rimligt? Sedan undrar jag över logiken i resonemang. bestämde sig för att begära frysning av arvodena. De låg då på . Men accepterar man tydligen en nivå på . Vad är det för inflation som har möjliggjort den kraftiga utökningen från till ? föreslog en minskning med av ett arvode på . Varför föreslog han inte i minskning i sin reservation, om han nu ska vara logisk i sitt resonemang? Frågan är egentligen: Vad är ett rimligt arvode enligt ? Det kan ju inte vara eller 1 miljon. Det tror jag inte. Det måste finnas något däremellan som är ett rimligt arvode för en riksdagsledamot. Jag håller med om att vi är väl arvoderade. Jag har ingen anledning att klaga på den biten. Men vad är egentligen det rimliga för en riksdagsledamot att ha som arvode, ? 164 () replik: Jag förstår att kanske inte ser logiken i det resonemang vi för, inte minst att det skulle innebära just en sänkning med som vi också redovisat för alla ledamöter. Men det resonemang vi för fram är att arvodesfrågorna särskilt måste belysas utifrån den perspektivförskjutning som jag talade om och det politikerförakt som de föder. De bör belysas i en särskild utredning som tillsätts för att hitta en jämförelsegrupp. Men som en första tydlig gest för att visa vart vi vill ska vi sänka arvodena med . Det är en tydlig gest. Den var tydlig vid förra behandlingen och den är tydlig , även om arvodena olycksaligen har höjts . En sänkning med och därefter kan man utreda frågan närmare. Vid förra behandlingen fick jag dock kritik från flera riksdagsledamöter. Men hur ska det gå att locka personer med goda inkomster till politiken om riksdagsarvodet ligger något under? Som sagt förstår jag inte den kritiken. Pengarna får aldrig bli drivkraften för det politiska engagemanget. Men för att blidka de motståndarna vill jag i den här utredningen lyfta in en idé om att vi faktiskt ska kunna ha samma månadsarvode i som vi hade innan, representera samma grupper som riksdagsledamöter som vi faktiskt kom från innan vi hamnade i . ställde frågan om det skulle vara rimligt att det skulle skilja i arvode mellan olika ledamöter. Är det rimligt att det skiljer så mycket i löner i samhället utanför? Kanske, kanske inte. Kanske kan det vara vettigt att vi här ser de skillnader som finns i samhällets löner direkt genom våra arvodesbesked och hur våra partikamraters arvodesbesked varierar fram och tillbaka. Frågan om rimlighet är för övrigt intressant. Jag kan ställa den tillbaka till . Är det rimligt att det skiljer så oerhört mellan våra arvoden och den genomsnittslön som finns i samhället?