prot · GR0932 · 2003-11-20 00:00:00 — 1 § Justering av protokoll Justerades protokollet för . 2 § Hänvisning av ärenden till utskott Föredrogs och hänvisades Propositioner 2003/04:32 till socialutskottet /04:34 till näringsutskottet /04:38 till lagutskottet 3 § Europeiska konventet om EU:s framtid 1 (): EU:s konstitutionella fördrag, det vill säga uppgörelsen mellan snart 25 medlemmar om hur man ska förverkliga den politik som man är överens om endast kan förverkligas genom ett samarbete inom EU:s ram, är inte målet för dagens debatt. Det är heller inte målet för svenskt medlemskap i . Målet är i stället att vi genom fördraget ska få en möjlighet att förverkliga den politik som vi bestämt oss för att tillsammans arbeta för. Det är en fantastisk händelse att tio nya medlemmar på en och samma gång nu är på väg in i EU-gemenskapen. Vi har gått från fem medlemmar i början till 25 medlemmar, och EU är inne i en mycket spännande och omvälvande situation. Tillsammans har medlemsländerna bestämt sig för att skapa ett demokratiskt , ett i arbete, ett med hållbar utveckling, ett där krig mellan kontinentens länder hör till förfluten tid. Riksdagsbeslutet är inte avgörande för hur konstitutionen kommer att te sig, hur det konstitutionella fördraget slutligt kommer att vara gestaltat. Beslutet är en viktig plattform för regeringens fortsatta arbete inom regeringskonferensens ram. Den plattformen kommer man att tvingas diskutera, och man kommer också att få förhandla med de andra medlemsländerna, på samma sätt som man alltid gör i en krets med flera olika intressenter. Det resultat som sedan kommer ut ur regeringskonferensen är det som ska ta slutlig ställning till. Jag vill i det här sammanhanget också gärna säga att man måste närma sig och visa stor respekt för all politisk diskussion, såväl när det gäller de enskilda frågorna som när det gäller de olika åsikter som finns kring olika frågor. Inte minst gäller detta i fråga om grundlagar och grundläggande frågor, eller, som i det här fallet, vilka regler som ska gälla för samarbetet och beslutsfattandet inom den europeiska unionen. Vi har i det sammansatta utskottet efter yttranden från tiotalet utskott nått en betydande enighet kring den plattform som vill ställa sig bakom. Det finns visserligen många reservationer, men de speglar delvis den motsättning som finns mellan de partier som vill satsa på det europeiska samarbetet och de partier som egentligen inte vill i varje fall inte i EU:s form satsa på ett politiskt gemensamt samarbete i EU. Vi har i utskottet konstaterat att konventets förslag i grunden är bra. Det kan naturligtvis göras bättre. Det framgår också av regeringens skrivelse att regeringen har synpunkter på konventsförslagets utformning, och har på några punkter skärpt skrivningarna eller samlats kring gemensamma skrivningar. Det som avgör frågan är det förhandlingsresultat som regeringskonferensen kan komma fram till. Det jag tycker är bra med fördraget är att vi får ett förenklat konstitutionellt fördrag. Jag skulle vilja uttrycka det så att vi kommer ut ur . Så kan man beteckna det nuvarande fördraget och de många ändringar som i det sammanhanget gjorts . Förslagen i detta fördrag möjliggör ett effektivt beslutsfattande. Särskilt när det blir 25 medlemmar och kanske ännu fler är det nödvändigt att ha beslutsregler som gör det möjligt att fatta beslut för att nå de politiska mål som vi gemensamt har satt upp. Jag tycker att fördraget är bra också för att det ökar öppenheten framför allt i samband med lagstiftningsfrågor. Vidare är det bra för att de nationella parlamenten, egentligen , får en direkt formell roll i sammanhanget. Det handlar om en stadgebunden, eller fördragsbunden, roll som innebär att de nationella parlamenten enligt den så kallade subsidiaritetsprincipen ska kunna slå larm till kommissionen när de anser att kommissionen lagt ett förslag som träder de nationella parlamenten förnär så kanske man kan uttrycka det. Det gäller alltså när man tycker att kommissionens förslag inkräktar på det politikområde eller de områden som de nationella parlamenten eller nationerna bör hantera på egen hand. Jag vill peka på några punkter som vi tagit upp i detta betänkande. Jag kan konstatera att och för den delen också regeringen har uppfattningen att förslaget som det nu föreligger inte kräver ändring av svensk grundlag. Den frågan ska ju slutligen avgöras i framför allt när förhandlingsresultatet ligger klart och kan granskas. Vi vänder oss från utskottets sida mot de så kallade passerellerna, nämligen möjligheten att inom EU i vissa frågor fatta beslut om att övergå från enhällighet till kvalificerad majoritet. Utskottet anser att det är en fråga som berör de nationella parlamenten, och den bör därför tas via de nationella parlamenten. Vi konstaterar också mera formellt att unionsrätten nu ger företräde framför svensk lag. Det är inget nytt förhållande. Förhållandet är nytt i den meningen att det nu slås fast i fördraget, men vi har till den frågan kopplat krav på att framför allt domstolen i ska ta hänsyn till varje lands nationella traditioner och system för regler och lagar. Vidare vill vi att varje land ska ha en egen kommissionär med rösträtt. Det anser vi är väsentligt. Låt mig nämna ytterligare ett par punkter. protokoll bör enligt utskottets mening offentliggöras, och vi uttalar också att EU inte ska utvecklas till en militär union. Socialdemokraterna har 1 reservation av totalt fler än 100 reservationer. Den gäller frågan om vald ordförande i . Det är en fråga som enligt min och många andras mening i fått oförtjänt stor uppmärksamhet och egentligen inkräktat på diskussionen kring många andra viktiga frågor i konventsförslaget. Det vi i reservationen anför som skäl för vår ståndpunkt är att när kommissionen och parlamentet stärks i EU-systemet och det har vi inga invändningar mot bör också stärkas på det sätt som en gemensamt vald ordförande möjliggör. Det finns också en befattningsbeskrivning som begränsar rollen till det är som är viktigt från Europeiska rådets synpunkt. Vårt huvudresonemang är att det är omöjligt att effektivt förena rollen som regeringschef i ett medlemsland och ordförande i . Här kan jag söka stöd för den socialdemokratiska ståndpunkten i ett citat ur , som inte brukar stödja Socialdemokraterna utan är liberal. De skriver: I sak talar mycket för regeringens linje när det gäller en permanent ordförande i rådet. Det är en orimlig arbetsbörda att både vara regeringschef och företräda EU. Det är knappast en slump att också flera borgerligt sinnade personer med egen erfarenhet av EU-arbetet, som , stöder regeringen i den här frågan. Jag vill bara konstatera att såvitt jag har kunnat utröna förhandlingsläget i regeringskonferensen är det 1 mot 24 i den här frågan. Vi ålägger regeringen att forcera en ganska rejäl uppförsbacke om majoritetsståndpunkten vinner gillande. Jag vill yrka avslag beträffande punkt 31 i hemställan och bifall till Socialdemokraternas reservation som har samma nummer vid denna punkt. I övrigt yrkar jag bifall till utskottets hemställan i betänkandet. 2 (): När höll sitt berömda tal i konstaterade han att en järnridå hade fallit ned i . Bakom den låg alla dessa stora europeiska städer som han beskrev i det talet. kan vi konstatera att , , , , , och , alla dessa städer och många andra, nu är en del av det som formas med demokratins, rättsstatens och marknadsekonomins system som grund. Vi ska vara medvetna om att för människor i är detta en utveckling som i vardagen och ger enorma möjligheter till ett bättre liv än kanske i europeisk historia. Vi ser det otänkbara i ett krig mellan och . Vad det nu gäller är att vi kan konstatera att Europeiska unionens utvidgning i vår del av världen till länder som , och också förbättrar säkerheten i vår del av världen så mycket att inte minst motståndspartierna är de som vill ha de allra största växlarna på denna nya säkerhet. Vad utmaningen nu gäller är att förverkliga visionen om att krig och konflikter i alla de övriga delarna av ska kunna bli lika otänkbara som ett krig mellan och är . Det är ett fredsprojekt som präglas av frihet för människor, öppenhet i stället för gränser och gemensamma värden som ger respekt för mångfald. Det är ett som präglas av samarbete över gränserna, över , över , över stora floder och över de gränser där vi har sett järnridå och murar. Det är det faktum att skillnaden mellan människor nu läggs till grund för en dynamisk utveckling i stället för skiljelinjer mellan folk som är det stora framsteget i det europeiska projektet. Det är en stor tid vi lever i. Vi har i den här kammaren olika uppfattning om hur detta konventsförslag ser ut. Men det är en stor tid. Jag vill konstatera en sak. Alla de möjligheter och den ökade fred och säkerhet som de allra flesta av oss ser står och vid sidan om. Där tidigare i diktaturerna såg demokratier har man mage att beskriva denna demokratins och frihetens utveckling som en mörkrets utveckling mot icke-demokrati. Det säger mer om och motståndspartierna än om Europeiska unionens frihet och demokrati. Det är denna dag värt att komma ihåg att ni inte har någon del i de framsteg och i den utveckling som det absoluta flertalet av folk känner. Det är visionen av detta som vi moderater har kämpat för, friheten och öppenheten. ska vi lägga en grund för ett konvent, en konstitution och ett gemensamt samarbete som skyddar och värnar frihetens idéer i ett samarbete där lika mycket kommer att hända de kommande 15 åren som har hänt vi har bakom oss. Det gäller att slå vakt om att det som sker kan ske i den goda riktningen och slå vakt om att så lite så möjligt kan ske i den dåliga riktningen. Historien har lärt oss att bägge möjligheterna finns. Det är upp till oss själva att genom en fast grund säkra det som är avgörande värden för ett gott samhälle. Vi moderater har uppfattningen att beslut inte blir bättre för att de fattas i . Men det behövs beslut som är gemensamma. Vi vill ha en gemensam maktutövning som är stark men begränsad. Den ska vara stark för att värna frihet och öppenhet samt nationernas mångfald men begränsad för att de ska kunna förverkligas. Den ska vara stark för att värna freden men begränsad för att genom sin maktutövning träda enskilda nationella intressen för när. Den ska vara stark för att värna den inre marknaden men begränsad för att ge marknadsekonomi och företagande utrymme att skapa den mest konkurrenskraftiga ekonomin i världen. Det är ett lika viktigt mål att uppnå de kommande 10, 15 åren som det vi nu har sett har uppstått som har varit. Vi ser framför oss ett som präglas av det bästa av det samarbete som har lett oss fram till där vi är . Det ska vara baserat på en maktdelning mellan , ministerrådet, kommissionen, domstolen och de nationella parlamenten. Denna maktdelning ger en mångfald vägar in i form av demokratiskt inflytande och kontroll. Det ger i ministerrådet medlemsstaterna en möjlighet att hävda nationella intressen och i parlamentet en säkerhet om att det finns ett folkligt inflytande. Det ger i domstolen en säkerhet att de regler och lagar vi har fastställt också är de som präglar förhållandet mellan nationerna och det gemensamma samarbetet. Denna maktdelning måste vi slå vakt om eftersom den är så avgörande. Jag vill gärna säga det. De som i denna kammare kanske kommer att hävda att de vill ha ett samarbete som bara grundar sig på mellanstatlighet säger i praktiken nej till de framsteg som vi har uppnått under den gångna 15 åren. De har bara varit möjliga genom denna förening av mellanstatlighet och överstatlighet. Det finns inte en större demokrati i att statsministrar och ministrar ensamma träffas och kommer överens utan att man har ett gemensamt majoritetsbeslutsfattande. Låt oss se på vad det faktiskt handlar om. Vi kommer med de nya reglerna att ha ett beslutsfattande som först och främst förutsätter en majoritet av medlemsstaterna i rådet och dessutom att det finns en representation av av befolkningen bakom de beslut som fattas i rådet plus att det krävs en majoritet i parlamentet. Det är en säkerhet för demokratiskt inflytande och kontroll som vi inte tidigare sett. Vi klargör också och det slår vi fast gemensamt att den europeiska unionen inte har någon kompetens annat än den som medlemsstaterna överlämnar. Vi har i utskottet varit mycket tydliga. Det sker ingen ny typ av kompetensutlämning som inte är förenlig med svensk grundlag. Jag säger detta därför att alla de som har bekämpat de 15 senaste årens europeiska utveckling kommer att fortsätta att göra det i denna kammare i sin iver att riva detta projekt som har gett framsteg och demokrati åt folk. Det är viktigt att göra klart att det är där skiljelinjen går. Vi säger ja i betänkandet till beslutsfattande av det slag som föreslås i konventet. Vi vill ha ett roterande ordförandeskap just av det skälet att vi vill att den del av samarbetet som är mellanstatligt ska byggas på att det finns en likvärdighet och kontrollerbarhet, men också därför att det har gett en förnyelse av agendan och en politisk majoritet. Jag gratulerar till att han citerar moderata partiledare. Men låt honom göra det vid fler tillfällen, för han har mycket mer klokskap att hämta än enskilda yttranden! Vi vill ha en röstande kommissionär från varje land. Vi säger ja till en starkare subsidiaritet. har på ett flertal punkter skärpt den svenska profilen. Den kritik som vi anser att man kan rikta mot regeringens skrivelse till gällde att den var profillös. Den handlade om att förutspå vad som skulle kunna ske i förhandlingarna. Man hade ingen bestämd profil och ingen bestämd vision om hur ska styras. Men det har utskottet gett i ett tydligt och skärpt uppdrag när det gäller vald ordförande, när det gäller att stärka subsidiariteten så att man också ska kunna gå till domstol och när det gäller att förtydliga förhållandet mellan den nationella företrädesrätten och respekten för de konstitutionella traditioner och politiska identiteter som finns i de olika länderna. Det är inte så som nej-partierna kommer att hävda i debatten, nämligen att den nationella företrädesrätten innebär att allt vad grundlagar heter får lägga sig. Tvärtom klargörs redan i det förslag som finns den respekt och den hänsyn som måste tas. Dessutom har vi inte lämnat över någon annan kompetens än den kompetens som vi har lämnat över. Vi slår i detta betänkande fast vad som inte ska finnas i EU. Det gäller skattepolitiken, den ekonomiska politiken och en lång rad av delar av de sociala områdena som vi anser är nationella angelägenheter. Jag vill i det sammanhanget yrka bifall till reservation 117. Vi slår också i betänkandet från moderat sida fast att vi vill ha en starkare utrikespolitik baserad på de värden som vi anser att den europeiska unionen företräder i sitt eget arbete: friheten, demokratin och respekten för mänsklig värdighet. Det är detta som vi anser att en stark men begränsad union ska hävda för att ge människorna frihet och för att ska bli ett öppet samhälle ett samhälle präglat av tolerans och där skillnader blir till dynamik. Det är denna union och detta samarbete som vi vill förverkliga. Vi anser att det förslag som finns, med det förhandlingsuppdrag som ger regeringen, ger goda förutsättningar för detta. Vi har andra uppfattningar på en del områden, men vi är övertygade om att nu läggs en grund för att och dess folk ska kunna utvecklas under frihetens och demokratins former på ett sätt som gör det möjligt att nå nya mål. 3 (): Varför en ny grundlag för EU? Vad är motiven? Jo, det var två uppdrag som EU-konventet hade att hantera. För det första var det EU:s östutvidgning med tio nya länder. Detta kräver en omorganisation för att säkerställa EU:s förmåga att fatta beslut och att genomföra dessa beslut så att effektiviteten inte försämras, det vill säga ett effektivitetsmål. För det andra gällde det att förbättra EU:s begriplighet och därmed legitimitet och delaktighet för vanliga EU-medborgare när det gäller vad EU gör och bör göra, det vill säga ett mål om representation. Konventets uppgift var att försöka hitta en kompromiss i denna för demokratier klassiska målkonflikt mellan effektivitet å ena sidan och representation å andra sidan. Strävan att lösa denna målkonflikt går igen i konventets förslag och i de olika ländernas positioner. Det är typiskt att stora länder prioriterar effektivitet medan de små och medelstora länderna mer slår vakt om representation. En annan spänning finns mellan regeringar som hyllar mellanstatligt samarbete och gärna håller fast vid bilden av den gamla nationalstaten och de nordiska regeringarna är exempel och regeringar som vill ha en utveckling i federal riktning. Det gäller , , och . Till dessa två dimensioner kommer så en ideologisk och partiskiljande, och kanske den mest intressanta. Jag återkommer strax till detta. Låt mig börja med att precis som och poängtera att en stor riksdagsmajoritet är positiv till den helhet och kompromiss som konventsförslaget innebär mellan EU-ländernas olika nationella intressen, mellan federalister och nationalstatsivrare och mellan olika ideologiska riktningar. Vi i majoriteten säger att förslaget är en bra grund för den pågående regeringskonferensens arbete. Det kan med de förändringar som det kommer att beslutas om här bilda en god helhet. Det ligger i medlemsstaternas, men också i EU-medborgarnas, intresse att huvuddragen i konventets förslag förverkligas. Detta är centrala slutsatser beträffande EU-politik som en stor majoritet står bakom. Nya politikområden i konventsförslaget, det vill säga nya befogenheter för EU, är dels det ökade gränsöverskridande rättsliga samarbetet mot internationell brottslighet, dels nya regler som syftar till en starkare sammanhållen utrikespolitik. Det senare kan man säga är slutresultatet och slutsatsen av EU:s oförmåga att hindra slakten, dödandet och massvåldtäkterna på . Båda dessa ökade befogenheter för EU är i stort sett okontroversiella för riksdagsmajoriteten, även om till exempel och vill gå längre beträffande samordningen av utrikespolitiken. De ökande inslagen av både federalism och parlamentarism som kommer med konventets förslag är bra utifrån vår liberala ideologi. När vi liberaler talar om federalism gör vi det i ordets tyska bemärkelse, det vill säga starka delstater som till central nivå har delegerat, eller kanske rättare sagt lånat ut, väl specificerade och avgränsade befogenheter. Vi tycker också att det är bra med den ökande användningen av kvalificerad majoritet när beslut fattas och med mindre användning av kravet på enhällighet. Vi välkomnar även ökande makt för . Det ökar möjligheterna för folkvalda i att utkräva ansvar av beslutsfattarna och att i sista hand avsätta dem kommissionen och kommissionärer. Det är ett välkommet steg i riktning mot ökad parlamentarism, det vill säga mer demokrati i . Med konventets förslag finns det en mycket tydligare beskrivning än förr av vem som gör vad och hur i Europeiska unionen. Det skapas en särskild vakthundsmekanism mot att mer makt samlas på EU-nivån. Mekanismen innebär, som var inne på, att nationella parlament får ett väsentligt ökat inflytande över kommissionens förslag till nya beslut. Detta välkomnar majoriteten. Jag vill tillägga att arbetsformer måste reformeras om konventets förslag om ökat riksdagsinflytande ska kunna effektueras av oss här. Om de nya uppdragen bara adderas till allt annat som gör kommer riksdag att misslyckas med sitt nyvunna inflytande, och EU-dimensionen kommer att trängas ut av traditionell inrikespolitik och förstelnade arbetsformer. För att ska kunna ta sitt nya EU-uppdrag på allvar måste man därför släppa en del av sina nuvarande tidskrävande arbetsuppgifter. Konventets förslag till röstregler i rådet är begripliga och pedagogiska. Minst hälften av medlemsländerna och av befolkningen ska vara för ett beslut en så kallad dubbel majoritet. är mer positiv till detta än vad regeringen har varit. är också mer positiv än vad regeringen har varit till att förkasta konventets förslag om ett A- och ett B-lag bland kommissionärerna, och förordar att varje land ska ha en ledamot med lika rösträtt och ställning i kommissionärskollegiet. Konfrontationen mellan regeringen och oppositionen har främst gällt frågan om en vald ordförande i . Frågan är medialt mycket tacksam eftersom den håller lågt ställda krav på journalistiskt förberedelsearbete och högt ställda krav på konfrontation. Skälet till att motsätter sig en vald ordförande är främst ideologiskt. Vi vill inte att och därmed mellanstatligheten i EU ska stärkas mer än nödvändigt. Skälet är också till viss del pragmatiskt. Flera av de föreslagna modellerna för vald ordförande missgynnar sannolikt de små och medelstora länderna. Vi liberaler ogillar förslaget om den framtida asylpolitiken som finns i konventets text. Det riskerar att göra EU:s flyktingmottagande alltför restriktivt. Vi har därför, tillsammans med och , reserverat oss till förmån för en ordning där det ska finnas både gemensamma regler det är viktigt och ett utrymme ovanför detta gemensamma golv för en mer generös politik. liberalerna välkomnar också möjligheterna för EU:s medlemsländer att bekämpa internationell organiserad brottslighet. Min kollega kommer att utveckla båda de här frågorna senare i debatten. Låt mig återgå till det ideologiska spåret. Bristen på ideologisk förankring av regeringspartiets Europapolitik syns tydligt i konventsdebatten. Regeringspartiet saknar en intern debatt och en ideologisk styråra i Europafrågorna. Hur tänkte man inom socialdemokratin när man hamnade på ståndpunkten att förespråka en vald ordförande i ? Varför ville regeringen först ha röstregler enligt ? Varför ville inte regeringen att alla länder skulle ha en kommissionär med lika status? Varför slog man inte följe med mitten, utan med andra partier, beträffande EU:s flyktingpolitik? Det märkliga från interndemokratiska och ideologiska utgångspunkter är att det inte finns någon socialdemokratisk text eller kongressdebatt att ta del av i dessa frågor. Det finns inga rådslag. Det finns ingen upptäckbar ideologisk debatt eller demokratisk process som kan förklara varför regeringspartiet hamnar på den ena eller andra ståndpunkten i konventsfrågorna och i de stora europeiska frågorna. Socialdemokraterna är emot förslaget om ett EU-försvar, men inte därför att de är för Nato utan därför att alltid har varit alliansfritt. Socialdemokraterna har som grundhållning att vara emot överstatlighet och för mellanstatlighet, sannolikt enbart därför att de är traditionalister och vill ändra på så lite som möjligt. Men att ha som grundhållning att spjärna emot kan knappast kallas ideologi utom möjligen för den genuint konservative. Samma brist på ideologisk orienteringsförmåga präglar den socialdemokratiska fackföreningsrörelsen. Metall är för EU därför att man arbetar i exportsektorn som har kunderna utomlands. å andra sidan har kunderna inom landet och har tydligen blivit emot EU på den grunden. Att medlemmar i samma socialdemokrati hamnar i motsatta och ömsesidigt uteslutande positioner i fråga om Europapolitiken beroende på var i geografin ens arbetsgivares kunder befinner sig vittnar väl om en närmast oslagbar ideologisk torftighet. Socialdemokraterna har ju kunnat vara mycket ideologiska beträffande tredje världen. Nyckelord som rättvisa, jämlikhet och solidaritet fungerade för , och . De fungerar uppenbarligen också när det gäller FN, men inte när det gäller EU. En socialdemokrat som inte älskar FN skulle nog betraktas som en dålig socialdemokrat, medan en socialdemokrat som säger nej till EU förblir en god socialdemokrat. För socialdemokratin innebär solidaritet konstigt nog motstånd mot överstatliga beslut och mot ömsesidiga säkerhetsgarantier i en försvarsallians. Rättvisa kan för Socialdemokraterna inte innebär EU-skatter. Jämlikhet kan för Socialdemokraterna inte innebära att man är inställd på att bejaka en gemensam EU-politik. Detta är grundhållningarna.