prot · GR0913 · 2003-10-15 00:00:00 — För mig har den Europeiska unionen verkligen inneburit frihet och ökade möjligheter för medborgarna att fritt kunna resa, handla och röra sig över gränser. Dessa friheter har garanterats i överenskommelser och lagstiftning. Successivt har det europeiska samarbetet vuxit. Nya uppgifter har tillkommit, sådana uppgifter som man menar löses bäst gemensamt. Bara , det år blev medlem i EU, har vi fått en gemensam valuta som har givit ett stabilt ramverk för bättre ekonomisk utveckling och konkurrenskraft. Vi har fått en gemensam utrikes- och säkerhetspolitik, som växer fram för att inte igen vill uppleva de tragiska erfarenheterna av de förödande . Vi har fått mer av rättsligt samarbete, för det finns oro och bekymmer för gränsöverskridande kriminalitet och terrorism. växer nu EU från 15 till 25 medlemsstater. Det är helt självklart att det för att kunna fatta beslut i detta mellanstatliga samarbete behövs överstatligt beslutsfattande. diskuterar vi ett samlat fördrag, en översyn av de regelverk som redan finns, för att kunna skapa bättre demokrati på Europanivå. Menar man allvar med samarbete över nationsgränserna förutsätter det både institutioner och lagar över nationsgränserna. Då är det viktigt att man är överens om vad som ska få beslutas gemensamt. För mig ska detta vara bara sådant som är genuint gemensamt och där det ger medborgarna ett mervärde att beslut fattas på Europanivå. Vi ska också diskutera hur beslut ska fattas. Där är det viktigt för mig att det ska vara lätt för medborgarna att kunna följa besluten för att kunna utkräva ansvar. Därför är vi moderater i grunden mycket positiva till konventets förslag. Jag förstår att en del medborgare tycker att det går fort. EU växer, inte bara med fler länder utan också med fler uppgifter. Jag tycker att man ska ha respekt för att det finns en tilltagande mättnad när det gäller hur mycket EU ska kunna klara av. Vi behöver i en mer livaktig Europadebatt, så att vi också ska få utrymme för den sunda EU-kritik som finns där: att lägger sig i för mycket. Därför är det viktigt att vi nu får en tydlig kompetensuppdelning, så att vi kan slå fast att det finns vissa saker som och EU inte får lägga sig i. Jag har känt som en frivillig europé. Jag tror att det beror på att vi för lite har diskuterat EU-frågor i . Detta är partisplittrande frågor, och vårt land har alltsedan blev medlem i EU styrts av minoritetsregeringar som har vilat på nej-partiers välvilja. Det har gjort att många EU-frågor har blivit lite oåtkomliga. Det tror jag har varit olyckligt. De har hållits inne i , som har ett genuint övertag när det gäller hur man företräder i . När vi nu diskuterar konventsskrivelsen är regeringen klämd från två håll. Jag kan konstatera att det inte hade behövt vara så. I den stora debatt som vi har lyssnat till uppfattade jag att det finns fyra borgerliga partier som har en väldigt svensk position som är väl värd att slåss för. I två delar synes regeringen vara överens. Det handlar om att avvisa den så kallade passerellen och att det finns många frågetecken kring utrikesministerns dubbla hattar. Men också i frågan om kommissionen, där regeringens skrivelse lämnar öppet för vilka tolkningar som helst, synes det mig finnas en självklar svensk uppfattning att det ska finnas en kommissionär per land, åtminstone så som kommissionen fungerar . Det handlar om att garantera att det finns delaktighet för alla länder, att det finns kunskap i kommissionen och att det finns kontaktvägar, som gör att man kan få legitimitet för den exekutiva makten. I de borgerliga partierna är vi också överens om att inte ska bli någon institution med en vald ordförande, för vi har dåliga erfarenheter av rådet. Det har förekommit kohandel, och det har varit svårt att följa beslutsgångar. Regeringen anför att det skulle bli mer effektivt. Jag skulle vilja säga att ibland kan tröghet i beslutsfattande vara en tillgång, för ibland när det går för fort kan det blir dålig kvalitet på lagstiftningen. Därför blir jag besviken på den uppgivenhet som präglar den här regeringsskrivelsen. Jag tror att vi skulle kunna ha en mycket tydligare och starkare gemensam svensk position som skulle ha ett helhjärtat stöd i den svenska utifrån de fyra grundläggande problempunkter som jag nu har identifierat. Om vi slog fast att detta är den svenska positionen skulle vi också kunna ändra på en del av konventsförslagen. Då skulle vi kunna ändra på en del av dessa saker tillsammans med många andra av de något mindre länderna och med de länder som inträdde som vi, och , och med många av ansökarländerna som blir medlemmar de som känner sådan tillit till , som har kämpat för utvidgningen. Kanske kunde det till och med bli under svenskt ledarskap. Regeringen skulle kunna komma hem och säga till en majoritet i den svenska : Vi lyckades, tillsammans med andra, åstadkomma de här förändringarna! I stället finns det en uppgivenhet. Det är inte någon plattläggning inför som sådant utan, tyvärr, en tilltagande vilja att vara de stora länderna till lags. Jag tycker att det är lite olyckligt, och jag hade önskat att vi kunde få ett bättre europeiskt ledarskap i detta avseende. Än är inte regeringskonferensen över. Jag önskar lycka till och ser fram emot gott samarbete. 102 (): Även jag ser fram emot att få debattera med utrikesministern i de här frågorna. får vi se tio nya medlemsländer träda in som fullvärdiga medlemmar i . Utvidgningen är av grundläggande betydelse för hela regionens ekonomiska stabilitet, tillväxt och framtida välstånd. All erfarenhet säger att stabila institutioner i kombination med vidgade marknader ger stora ekonomiska vinster. Det innebär att nya affärsmöjligheter öppnas för såväl exportörer som importörer. Ett EU som omfattar i princip hela den europeiska kontinenten skapar en mycket dynamisk marknad. Vi liberaler vill att EU ska vara öppet för alla demokratiska länder i . Det gäller då att de ska dela de mål för unionen som är inskrivna i EU:s traktattexter. Även om det kan ta innan länder som till exempel , och är mogna som fullvärdiga medlemmar är det viktigt att denna princip, med sin grund i , hålls levande och öppen. Länder som vill träda in i EU måste givetvis uppfylla de grundläggande politiska och ekonomiska kriterier för medlemskap som EU slagit fast. Detta innebär alltså krav på stabilitet som garanterar demokrati, rättssäkerhet, mänskliga rättigheter och respekt för minoriteter liksom krav på fungerande marknadsekonomi och förmåga att överta och följa . Även om huvudinsatserna i vår Europapolitik självklart kommer att ligga i EU behöver vi engagera oss också utanför själva unionen. Här vill jag peka på de möjligheter med sina 45 medlemsstater och mer än 800 miljoner invånare utgör. är den enda riktigt paneuropeiska organisation vi har i dagens . Det är i som de värderingar knäsattes som bär upp det nya EU. Rådet bildades som en sammanslutning av tio goda demokratiska stater som respekterade medborgarnas grundläggande rättigheter. Medlemskretsen växte varefter demokratin fick starkare fäste i övriga länder. Att demokratikrav är allvarligt menade visades till exempel 1967 när uteslöts och inte fick komma tillbaka . När fallit och upplösts fanns det plötsligt ett stort antal nya eller återetablerade länder i . Dessa sköra demokratier behövde stöd och utbildning. tog ansvar för detta och accepterade dem som medlemmar, men ställde hårda krav på en demokratisk och rättsstatlig utveckling med full respekt för de mänskliga rättigheterna. har för dessa stater blivit livlinan till demokrati och europeisk gemenskap. I praktiken var det grundvärderingar som sammanfattades i de så kallade politiska Köpenhamnskriterier, vilka EU ställde upp som villkor för att nya länder skulle få bli medlemmar i unionen. Det var i i som de blivande EU-länderna såg till att rättssamhällen etablerades, att rättvisa vallagar antogs, att domare och andra jurister utbildades, att korruption uppmärksammades och motarbetades, att nyhetsmedier fick anständiga lagar att arbeta under liksom att skolornas historieböcker ändrades så att traditionella stereotyper och överdrifter nyanserades samt att interreligiös och interkulturell dialog främjades. Det grundläggande skyddet för medborgarna sköts av den Europeiska domstolen för de mänskliga rättigheterna. Var och en av medlemsstaternas invånare kan vända sig till domstolen för att få prövat om hon eller han blivit illa behandlad av den statliga överheten. Det är därför ett viktigt framsteg att EU-konventet i förslaget till ny konstitution banar vägen för att EU som organisation ska kunna ansluta sig till konvention om de mänskliga rättigheterna. Därmed öppnas också möjligheterna för enskilda medborgare att klaga mot EU:s institutioner. Det är uppenbart att kan lämna viktiga bidrag när det gäller alleuropeiska problem såsom främlingsfientlighet, människohandel, migration och terrorism. Detta är frågor som verkligen måste lösas i samarbete med alla länder i hela . Den parlamentariska församlingen i består av folkvalda medlemmar i nationella parlament. Jag är mycket glad över att vara en av dessa. Vi har alltså mandat från väljare att vara politiska vakthundar som gläfser och skäller när demokrati och mänskliga rättigheter hotas. Och det gör vi. Avslutningsvis: Vi behöver en ständig, intensiv och levande debatt, inte bara om EU, utan om hela vårt gemensamma . Jag hoppas och tror att utrikesministern delar min uppfattning att inte bara är EU. Jag vill därför fråga om utrikesministern är beredd att verka för att EU ska vara öppet för alla demokratiska länder i och arbeta för en fortsatt utvidgning. 103 (): Även jag vill hälsa välkommen som utrikesminister. Jag tror att det är en utmärkt bakgrund att ha varit justitieministern och sedan gå över till att bli utrikesminister, i synnerhet med tanke på de mycket svåra frågor som en regeringskonferens innebär. Jag har arbetat med politik . Till syvende och sist kokar allting ned till de grundläggande värderingarna för samhället och hur vi överför dessa i de rättsliga grunderna. Så välkommen i jobbet, ! Många har väl sett . Det finns en intressant röd tråd i den. Läraren och huvudrollsinnehavaren försöker att lära sina elever vikten av att få perspektiv på det som händer. Pedagogiken är tydlig när han får dem att inse att man ser på ett annat sätt när man ställer sig på skolbänken än när man sitter ned i den. Så kan förståelsen för verkligheten öka. Det där borde vi alla lära oss av, inte att ställa oss uppe på riksdagsbänken det vore kanske inte så passande men att försöka inse att vi ofta har ett grodperspektiv och att ett fågelperspektiv skulle ge andra vyer, andra verkligheter. Jag tror att synen på det europeiska samarbetet i hög grad är präglat av grodperspektivet, både i den politiska debatten och i mediernas förmedling. Vad vi ofta ser framför oss är problem och konstigheter. Vi lyckas sällan se helheten och dess stora betydelse. Egentligen är ju hela en fantastisk idé som har genomförts. Idén var: Hur skapar vi fred inom ? Jo, genom att bygga ihop ekonomierna ökar vi beroendet av varandra, och är vi beroende av varandra bekrigar vi inte varandra. Och visst är det fantastiskt att detta samarbete nu blir verklighet för större delen av genom att tio nya medlemsstater är med i det. Det är lätt att fokusera på problem och detaljer i detta samarbete, alltför lätt. Men hela livet är ju fyllt av problem ständigt. Så det är ju inte unikt för EU-perspektivet. EU finns och är en framgång om man verkligen ser till dess syften och mål. På samma sätt är det med konventsförslaget. Som politiker kastar vi oss gärna över kommatecken och mindre genomtänkta detaljer och så målar vi upp stora politiska motsättningar kring förslaget. Men det är dags att stiga upp på bänken symboliskt och se till helheten i förslaget. Och det är bra, mycket bra, skulle jag vilja säga. Vi har fått ett förslag med en logisk uppbyggnad. Fördragen har förenklats, gjorts tydligare och lättare att förstå. Det är omvittnat, och det var faktiskt en huvuduppgift för konventet. De två tidigare fördragen om gemenskaperna respektive unionen var till sin karaktär svåröverskådliga. är det inte enkla frågor som vi ser framför oss jag har ju sysslat med konstitutionella frågor under , och de är verkligen inte enkla men det finns i alla fall en hanterbar struktur jämfört med tidigare. Om man vill sätta sig in i hur EU ska fungera är konventsförslaget en mycket bra utgångspunkt. I huvudsak består fördelningen av makt mellan unionen och medlemsstaterna. Några omfattande förändringar är det alltså inte fråga om, vilket ju hävdats på sina håll. Det blir utökade befogenheter när det gäller de områden som ligger i tredje pelaren, men inte så mycket mer. Konventets förslag uttalar i flera artiklar att EU bygger på tilldelade befogenheter. EU ska ju inte ha någon autonom rättskompetens, det som vi kallar kompetenskompetens, och det är bra. Enligt mitt förmenande ska det så förbli. Det är klart att det finns skönhetsfläckar i helheten, och det är klart att vi ska debattera dem. En skönhetsfläck är förslaget om en vald ordförande eller president, andra skönhetsfläckar är den dubbelhattade utrikesministern och de så kallade passerellerna. Och subsidiariteten bör ju också kunna blir föremål för diskussion. Oavsett vad man kallar den valda ordföranden är det klart att vederbörande blir en Mr eller för världen utanför. Den utvecklingen skulle underminera kommissionens ställning och därmed maktbalansen mellan institutionerna. Men i formell mening är det inte ett konstitutionellt principbrott. Effekten blir informell, och den är kanske allvarlig nog. hörde jag statsministern säga och jag har också hört andra socialdemokrater säga det att en vald ordförande är en förstärkning av mellanstatligheten. Jag förstår inte det resonemanget. Mellanstatlighet och överstatlighet handlar ju i grunden om beslutsformerna, inte om den interna arbetsorganisationen i ett ministerråd. Råden är ibland mellanstatliga genom krav på enhällighet och ibland överstatliga genom krav på kvalificerad majoritet. Om kommissionärer utan rösträtt tycker jag inte. Det är ungefär som att tänka sig riksdagsledamöter utan rösträtt här i kammaren. Jag vill ha en stark kommission med en central ställning i balansen mellan unionens institutioner. vill jag säga att jag tror att regeringen och det sammansatta utskottet borde fundera en del kring subsidiaritetsprincipens tillämpning. Jag är ju ganska kritisk mot den utvidgade domstolskontrollen av den princip som konventet föreslår. finns ett protokoll redan till Amsterdamsfördraget, men det har en ganska restriktiv syn på domstolskontrollen. Tyskarna drev inför på för att göra principen generellt användbar i domstol. Men de har en annan syn på rättsordningen. De är nämligen vana vid att politiskt ofullgångna lagar och principer kan fyllas med innehåll genom utslag i den tyska författningsdomstolen. Men Amsterdamsprotokollet är väl värt att beakta i den kommande processen eftersom det innehåller en del restriktioner. Jag anser att principen är ett arbetsverktyg som hjälper oss att analysera var makten ska ligga. Den ska därför betraktas som en riktlinje. Därför borde man kanske också hålla kvar vid Amsterdamsfördragets begränsningsregler. Det tål att fundera på. 104 (): Äntligen är det för att få diskutera EU:s framtidsfrågor och ta ställning. EU-frågorna måste ges en betydligt bredare bas i än vad som har varit fallet . Det är först dags för regeringen att börja förhandla när fått säga sitt. Hade och samtliga partier från början av processen fått vara med i konventet och vara involverade hade regeringen kunnat ha ett stabilare underlag att tidigt gå in i regeringsförhandlingarna med. är det inte så, och då är det viktigt att regeringen avvaktar ställningstagande, och då inte bara genom en snäv utan såsom det kommer ut ur den process som startar med en bred utskottsbehandling i samtliga berörda sakutskott. Mycket i fördraget är bra. Jag vill väl inte jubla så mycket som , men det är bra att pelarstrukturen avskaffas, att får en förstärkt roll, att dubbelhattningen av kommissionären för yttre förbindelser och den höge representanten försvinner och att det blir tydligare vem som ansvarar för dessa frågor. Det är bra att öppenheten i ministerrådet ökar och att offentlighetsprincipen ges ett större utrymme. Men det finns också det som inte är bra och det som inte kan accepteras. På samma sätt som jag är mån om att ska få ett inflytande i EU-frågorna här i , är det viktigt att parlamenten i medlemsstaterna också kommer in i fördragssammanhanget och garanteras inflytande. Parlamenten ska enligt fördraget ha möjlighet att säga stopp till lagförslag från kommissionen, men tidsfristen för att göra det är alldeles för kort. Och ett förslag bör falla om det avvisats av samtliga parlament i subsidiaritetskontrollen. Kommissionen ska inte kunna vidhålla ett lagförslag om de nationella parlamenten har avvisat det i sin helhet i subsidiaritetskontrollen. Den så kallade passerellen att rådet kan kringgå de nationella parlamenten och ändra beslutsreglerna kan heller inte accepteras. Det här är två förslag som mer liknar diktatur än demokrati, och de måste ändras. Den folkomröstning som vi har bakom oss visar att den folkliga legitimiteten för EU är svag. Det är viktigt att det fördrag som styr hur beslut och inflytande ska regleras utgår från den självklara grunden att all makt utgår från folket. Därför ska makten byggas underifrån och utifrån en federalistisk princip. I det fördrag som ska framförhandlas är inte maktdelningen särskilt starkt utvecklad. Det finns en ansats till kompetensfördelning mellan unionen och medlemsstaterna. Men det är inte tillräckligt, och det är långt ifrån en maktdelning enligt en väl utvecklad och tydlig kompetenskatalog. För är det europeiska samarbetet viktigt. Vi vill se ett smalare men vassare EU. Vi är kritiska till den otydlighet som förekommer i kompetensfördelningen. En centralisering kan bara motverkas genom att medborgarna kan se ett samband mellan det som sker på nivå och på EU-nivå. Det kan tydligast åstadkommas genom den federala modellen med en tydlig maktfördelning i en kompetenskatalog mellan det gemensamma och det nationella. En federal ordning kan fungera som en garant mot både en centralstyrd supermakt och det mellanstatliga kotteri som kan utvecklas. Därför bör federalismens principer skrivas in i artikeln om upprättandet av unionen. Det är viktigt att kunna utkräva ansvar av dem som fattar de avgörande politiska besluten. En ordning som ger den möjligheten i fördraget är viktig. I kommissionen finns ingen som helst folklig förankring och möjligheter till ansvarsutkrävande. Därför bör rådet och få en uppviktning och kommissionen viktas ned. Såväl rådet som bör ges initiativrätt. Det är dags att renodla uppgifterna i kommissionen så att den blir en verkställande enhet underställd de beslut som fattas av de politiska institutionerna, rådet och parlamentet. Med en förändrad roll för kommissionen spelar inte kommissionens storlek samma roll som . Men det är viktigt med en ökad insyn. Därför bör alla medlemsländer ha en kommissionär vardera på samma villkor i kommissionen. måste ett arbete starta som stärker legitimiteten för EU hos medborgarna och ett arbete där demokratin byggs underifrån. 105 ESCH (kd): Regeringens skrivelse kan tolkas som alltifrån ett hyllningsepos för unionen till ett farväl till som suverän stat. Inför medlemskap i krävde en minoritet i att det klart skulle framgå för medborgarna att all svensk lagstiftning, inklusive våra grundlagar, kommer att underordnas EG-rätten. Den politiska majoriteten förhindrade att medborgarna fick den upplysningen. Den skulle kunna oroa, sade man. Den minnesgode erinrar sig hur förra talmannen genom åsidosättande av regeringsformen 8:15 förhindrade en beslutande folkomröstning om överlåtelse av makt till EU ett rättsvidrigt beslut som hade kunnat rättas till påföljande höst, enligt riksdagsordningen 2 kap. 9 §. Det blev inte så. Hur rättsuppfattningen ute i näringsliv och samhälle påverkas av sådana händelser är kanske det vi bevittnar just . Taktiken i vårt närmande till EU är och har således varit att inledningsvis mörka för medborgarna vad som verkligen överenskommits. När EU tvingar oss att anpassa vår lagstiftning till ingångna förpliktelser och vi måste lägga korten på bordet, först då får medborgarna veta att den nya lagstiftningen i själva verket inte är ny utan endast en bekräftelse på vad som gällt . Med samma taktik avser riksdagsmajoriteten nu anta förslaget till ny grundlag för EU. möjligheter att påverka förslaget är redan försuttna. Med talmannens beslut att inte inkalla saknas nämligen nu möjligheter till meningsfull riksdagsbehandling. inledde EU förberedande möten, och regeringskonferensen är redan i full gång. Den avses vara avslutad , och vår riksdag kommer inte ens att ha sina synpunkter klara förrän om en månad. Runtom i EU undrar man vad egentligen håller på med. I regeringens skrivelse, som vi diskuterar , förbigås ofta remissinstansernas strängt sakliga kritik, och den är så summariskt återgiven att den riskerar att ge direkt missvisande intryck. Inget sägs heller om möjligheten att med tvinga in bakvägen i EMU. Regeringens skrivelse, kombinerad med exempellöst bristfälliga handläggning, har fått EU:s största ödesfråga att framstå som ett enda sentida eko av preussiskt marschieren, nicht diskutieren. Det illustrerades med all tydlighet här av statsministerns häpnadsväckande uttalande om folkomröstningar som ett hot mot parlamentarismen. Kan statsministern verkligen ha menat vad han sade? Frågor som framtidskonventet tar upp om president, kommissionärer, krigsmakt och så vidare må vara aldrig så intressanta. De utgör emellertid endast medel för att uppnå målet, som är ett federalt det vill säga ett . Alltså hur mycket mer nationellt självbestämmande vill vi avstå i utbyte mot unionsöverhöghet? Det är det frågan ytterst gäller och det som vi har att ta ställning till. Låt oss därför inte förledas att låta delfrågorna flytta debattens fokus från slutmålet, som är som en delstat i ett ! Folkomröstningen om EU visade att nuvarande riksdags beredvillighet att överlämna mer makt till EU inte återspeglar folkopinionen. Ett förnyat åsidosättande av grundlagens krav på ändring i regeringsformen vore en demokratisk katastrof. En ändring ger också möjlighet till en beslutande folkomröstning i likhet med vad som planeras i andra EU-länder. Alternativet är att beslutet tas upp av en nyvald riksdag där ledamöternas uppfattning i EU-frågor är känd för väljarna före valet. Skulle nu sittande riksdag fatta beslut om att anta utan ändring av regeringsformen så kommer en sannolikt stor majoritet av svenska folket med all rätt att ifrågasätta beslutets legitimitet. Därmed är de framtida förutsättningarna för vårt medlemskap i och för tilltron till våra politiker de sämsta tänkbara. Det här är viktigaste framtidsfrågor. Nyss räknade jag till sex ledamöter i kammaren. är vi inte så många längre. 106 (): Det är som sagt en viktig fråga som vi debatterar . Det handlar om en ny grundlag för EU och därmed också för . Tänk att en grundlag är på väg att stiftas utan att de flesta av medborgare är medvetna om det! Oavsett om vi är positiva till EU-samarbetet eller inte så kan det inte vara acceptabelt att så här grundläggande förändringar sker utan folklig förankring. Det finns mycket som är positivt i fördragsförslaget. Mina partikolleger har tagit upp vissa saker här tidigare. Jag tänker hålla mig till kapitel 16 i regeringens skrivelse. Det är ett område med frihet, säkerhet och rättvisa. Det har tidigare här talats om tydligheten och vikten av att vi definierar kompetensfördelningen mellan unionen och medlemsstaterna. Det får inte finnas några glidningar i en konstitution. EU får självt inte kunna utöka sina egna befogenheter. Befogenhetsförflyttningar från till EU ska endast kunna beslutas om av . Så måste det vara.