prot · GR0914 · 2003-10-16 00:00:00 — Men vi håller på att bereda den frågan, så vi får återkomma. 235 () replik: Det är gott så långt, att man ska lösa de komplikationer som finns. Jag kan också tycka att man naturligtvis måste göra detta. Men när man läser i protokollet kan man se att Socialdemokraternas representant i den debatten sade att ägande inte var något viktigt. Det var inte speciellt angeläget. Man kan ställa en lite mer hypotetisk fråga: Tycker statsrådet att det är en bra form av upplåtelse om man löser alla komplikationer och ordnar detta på något sätt? 236 Statsrådet () replik: Vi har en utmärkt form av ägande tillsammans, och det är bostadsrätten. Det är en utomordentligt bra form när det gäller att tillsammans äga fastigheten men också ha ett individuellt ägande av en lägenhet. Det är möjligt att man kan lösa de problem som jag åberopade när det gäller ägarlägenheter. Eftersom har gjort ett tillkännagivande handlar det väl då om att vi får försöka lösa det och komma fram till ett förslag. Man ska dock inte tro att ägarlägenheter löser bostadsbristfrågan. Det blir en väldigt marginell företeelse på bostadsmarknaden. Det som det nu handlar om är att bygga lägenheter som vänder sig till breda hushållsgrupper, som normalinkomsttagare kan efterfråga. Ägarlägenheter kan bara bli en marginell företeelse på svensk bostadsmarknad. 237 () replik: Min fråga riktar sig till kommunministern. Den rör alltså kommuners och landstings ekonomi. hade vi en utfrågning med riksbankschefen där han mycket tydligt betonade att vi måste få fler timmar i arbetslivet i landet för att klara vår ekonomi . Vi vet att landstingen har en dålig ekonomi. Vi vet att de utifrån ett krasst ekonomiskt perspektiv sparar. Om jag tittar på mitt hemlandsting ser jag att det bland annat innebär att man erbjuder dem som är födda och tidigare förtidspension. Min fråga är då: Hur kan man förena det här arbetssättet med en god ekonomisk hushållning? Jag ser det snarare som en ren kapitalförstöring, utifrån ett riksperspektiv, att man agerar så här. har jag en viss förståelse för landstingen. De har ju att ta hänsyn till sin ekonomi. Men jag skulle vilja höra kommunministerns syn på den här företeelsen utifrån ett riksperspektiv. 238 Statsrådet () replik: Jag ska inte recensera enskilda landstings sätt att hantera den ekonomiska situation som man nu befinner sig i. Jag är dessutom inte så pass insatt just i den problematiken att jag kan göra det. Allmänt sett har landstingen ett behov av att anpassa sina kostnader till vikande intäktsökningar. Det är en svår operation på väldigt många håll, en operation som kostar på och som måste göras på ett ansvarsfullt sätt. 239 () replik: Jag är väl medveten om att man inte ska diskutera något enskilt landsting, men företeelsen tror jag kommer att genomsyra hela . Det är alltså 57-åringar som man gör till soffliggare i det här sammanhanget. Jag tycker inte att vi har råd med det . får vi mycket klara besked från riksbankschefen om att vi måste arbeta fler timmar i det här landet om vi ska klara vår framtid. 240 Statsrådet () replik: Nej, och det är kanske särskilt ett problem i ljuset av att landstingssektorn och kommunsektorn står inför stora rekryteringsbehov framöver. Vi har ju en ålderssammansättning i kommun- och landstingssektorn som innebär att många har hög ålder, och vi kommer att ha stora automatiska pensionsavgångar som kräver att vi också klarar rekryteringen. Jag kan återknyta till diskussionen om balanskravet och till de ojämna intäkterna i landstingen och kommunerna över tiden. Det är ett bekymmer med ryckigheten, att vi ibland har goda år med höga intäktsökningar och att de sedan dras ned. Då måste man anpassa kostymen. Det är ett bekymmer också ur personalförsörjningssynpunkt och när det gäller långsiktigheten i kommunsektorn. Jag hoppas att vi ska kunna hantera det på något vis i den kommande lagstiftningen. 241 (): Mitt inlägg ska, som sagt, handla något om den kommunala skatteutjämningen. Jag noterade att såväl statsministern i gårdagens partiledardebatt som statsrådet ägnade den frågan en berättigad uppmärksamhet. Jag delar uppfattningen att det är mycket angeläget att vi i den frågan kan få en bred enighet och samsyn, för det skulle ge möjligheter för den kommunala självstyrelsen att få bra långsiktiga förutsättningar. Det är bra att den utredning som har suttit nu har föreslagit att den inomkommunala skatteutjämningen ska avskaffas och att vi därmed ska återgå till ett statligt system. Det har vi moderater krävt, och vi ser det som en viktig framgång att utredningen nu har kommit fram till detta. Det är däremot riktigt dåligt att man inte förstått betydelsen av att i ett nytt system bygga in incitament för tillväxt i hela landet. Tillväxt var den än förekommer kostar pengar. Då bör man också få behålla de marginalintäkter som en skattekraftsökning ger. Det är orimligt att låta kommuner, oavsett om det är , , , eller , ha en marginalskatt på bortemot av en tillväxt. Det är en kritikpunkt som kvarstår. Det är inte heller bra att man inte har kunnat fullfölja linjen om ett statligt utjämningssystem. Man låter fortsatt kommunalskattemedel i ett antal kommuner konfiskeras. Jag känner väl bakgrunden, att det beror på de mycket stora skattekraftsskillnader som är i . Kommunministern nämnde som ju har ökat sin skattekraft så att den är en bit . Jag tror att det finns lösningar som låter sig förenas med kommunallagens bestämmelser om att det som man betalar in i kommunalskatt ska stanna i den egna kommunen. Jag menar att man i stället hade kunnat tänka i andra banor, till exempel genom att förändra den kommunala skattebasen och presentera en modell där skillnaderna i skattekraft blir mer hanterbara för staten. Jag hade själv anledning att presentera ett sådant förslag, där tjänsteinkomster över en viss nivå, en brytpunkt, enbart skulle beskattas av staten, i utgångsläget förslagsvis så att alla har som man angav som grund för skattereformen. Man skulle alltså vid en viss inkomst ha betalat färdigt kommunal- och landstingsskatt medan staten skulle ta hand om den skatt man betalar över brytpunktsnivån. En sådan här modell skulle ge flera fördelar. Skattekraftsskillnaderna blir, som jag sade, sådana att ett statligt system klarar av att hantera dem som varje kommun garanterat skulle få behålla sina kommunalskattemedel. Modellen gynnar också hyggliga förvärvsinkomster och god sysselsättning, däremot inte en ansamling av höga inkomster till en viss kommun. Den typen av skattekraftsskillnader som ju med det inomkommunala utjämningssystemet också hanteras men i strid med kommunallagen blir på ett annat sätt möjliga för utjämningssystemet att ta hand om. Vi skulle också få likartade marginalskatter över brytpunkten oavsett var man bor i landet. Dessutom skulle man och det vill jag kanske framför allt markera åt statsrådet ha väldigt goda möjligheter i samband med skatteväxlingar mellan stat och kommun genom att kunna reglera, höja och sänka, den här brytpunktsnivån. Det är uppenbart att en sådan här modell skulle vara särskilt attraktiv om den också förenas med att staten övertar finansieringsansvaret för vissa uppgifter som ligger på kommunerna och att man får en nationell finansiering av dem. Jag skulle för egen del önska att kommunministern och regeringen ville titta på denna modell lite extra. Den har på nacken. I likhet med ett bra har den mognat så bra nu att den kanske skulle kunna genomföras som ett bra alternativ. Jag tror mig veta att statsministern för sin del varit eller är riktigt intresserad av att förr eller senare genomföra just detta förslag. Eftersom det nu är under utredning utredningen har visserligen inte penetrerat den här modellen särskilt menar jag att tidpunkten kanske är lämplig att på nytt föra fram den. Vad säger kommunministern? 242 Statsrådet () replik: Vi är inne i ett arbete nu där vi ska reformera utjämningssystemet. Jag kommer naturligtvis att lyssna på alla synpunkter som förs fram. Det är en bred remissrunda till alla kommuner och landsting i , en rad statliga myndigheter och andra aktörer. De politiska partierna kommer naturligtvis också att säga sitt i det här sammanhanget. Jag är dock orubblig på en punkt. Jag vill inte skapa ett utjämningssystem som skapar större orättvisor mellan landets kommuner. En skattekrona ska vara lika mycket värd i alla delar av landet. Jag blir också lite upprörd när jag läser motion där de säger att det nuvarande systemet gynnar passiva stagnationskommuner. Det är inte så att tillväxt bara sker i . Tillväxt sker runtom i landet genom ett hårt arbete från kommunalpolitikernas sida. Den tillväxt som sker i landet ska komma hela landet till del. 243 () replik: Jag vill på den punkten säga att vad vi menar är att det finns kommuner som står väldigt stilla demografiskt, där det inte av den anledningen händer så mycket. De har ingen tillväxt att finansiera, inte heller någon befolkningsminskning att ta hänsyn till. Den typen av kommuner får ju också den genomsnittliga uppräkningen av sina skatteinkomster. Det är bevisat av många som har studerat det här, bland annat expert, att de kommunerna blir särskilt gynnade av ett sådant här utjämningssystem. Men det har ju inte uttryckligen att göra med den modell som jag presenterade. Jag upplever att man måste ha ett framtida hållbart system. Sedan kan man diskutera graden av utjämning. Då är det kanske lite synd att man nu har en remissomgång där det bara finns ett ordentligt alternativ utarbetat. Det var därför jag ville föra fram den här tanken . Man skulle kunna signalera att man kan titta på andra modeller också som skulle kunna vara nog så intressanta, särskilt när det inte är givet vad staten ska finansiera och vad kommunerna ska finansiera. 244 Statsrådet () replik: försöker övertyga mig. Vi kommer att lyssna på de synpunkter som kommer in nu under den långa remisstiden och även till den allmänna debatten i frågorna. Det hade varit roligt om hade kunnat övertyga sitt eget parti om det systemet. Det är inte så att , representant i , har fört fram förslag som ett bärande alternativ i sin reservation. Han har lite andra ingångsvinklar. 245 () replik: Det är riktigt. Det är mer utredningsordföranden och utredningens sekretariat som borde ha sett till att de modeller som har diskuterats hade kunnat vara aktuella. har varit väl medveten om både de för- och nackdelar som finns med den modell jag har framfört. Den kritik som bland annat inom mitt eget parti fördes fram mot modellen saknar egentligen bärighet på grund av de effekter som redan det inomkommunala utjämningssystemet har fått. Det gör att man borde kunna diskutera det mer i termer av att det man betalar i kommunalskatt ska den egna kommunen alltid få behålla. För att kunna hantera de skattekraftsskillnader som föreligger i ett renodlat statligt system måste man se över den kommunala skattebasen. Om man kan göra det på ett sätt så att man också lätt kan åstadkomma regleringar mellan stat och kommun tycker jag att fördelarna är stora. 246 (): Jag får börja med att deklarera att inte anser att ägarlägenheter kommer att vara en marginell företeelse i vårt framtida bostadsbyggande. Det är en viktig sak i den valfrihet som ska råda när det gäller upplåtelseformer. Jag kommer att ta upp två ämnen som direkt påverkar byggande och boende och som tagit upp i en motion om samhällsplanering. Det första är strandskyddet. Det andra är kravet på boplikt som regelbundet diskuteras som lösning på omvandlingen av helårshus till fritidshus inom attraktiva områden. Strandskyddet är och har varit mycket viktigt för att bevara unika naturvärden. Det finns redan nu områden med utökat strandskydd, men vi vill att strandskyddet anpassas lokalt efter tillgång på stränder och exploateringstryck inom just det området. Jag är fullt medveten om att det jobbas med revideringar av lagstiftningen som syftar åt det hållet, men det är då viktigt att detta landar så att strandskyddet verkligen upplevs som rimligt för just det aktuella området. I många glest befolkade regioner vill man kunna locka med hög boendekvalitet genom tillgång på sjönära lägen, medan man i andra regioner redan har en överetablering inom strandområdena. En lokal anpassning som tas fram i en lokal, öppen process har alla förutsättningar att öka förståelsen och acceptansen för strandskyddsbestämmelserna, vilket som följd får en bra tillämpning. Lagstiftningen måste utformas så att den stöder en utveckling där strandskyddet kan preciseras genom regionala beslut utifrån en nationell enhetlig inventering där man värderar stränderna. Kommunernas översiktsplanering är ett bra instrument för att ta fram underlag för ett beslut om ett preciserat strandskydd. Översiktsplaneringen innehåller en process med samråd och utställning där det finns all möjlighet att föra en öppen dialog kring kommunens användning av mark och vatten. Resultatet kommer att bli väldigt olika i olika kommuner beroende på olika förutsättningar. Inom områden med stora strandområden och lågt exploateringstryck, vilket gäller stora delar av , kommer större möjligheter för byggande närmare stränder att komma fram utan att man äventyrar naturvärden, får privatisering av stränder och så vidare. Inom områden med stort exploateringstryck kan det däremot vara befogat med striktare tillämpning av strandskyddet än vad fallet är . Slutsatsen av detta är att strandskyddet ska preciseras i regionala beslut med en öppen, lokal förankringsprocess. Det andra ämne jag tänkte ta upp har också mycket med kuster och sådant att göra, och det är den diskussion som förs om boplikt. Jag vill först deklarera att kommer att säga nej till alla former av boplikt. Införande av bestämmelser om boplikt tas med jämna mellanrum upp som ett sätt att lösa problemen med omvandling av hus som används för helårsboende till fritidsändamål. För oss liberaler finns det en kraftig principiell invändning, då införande av boplikt är ett stort ingrepp i det enskilda ägandet. Erfarenheter som redovisats från , där boplikt finns i ca 75 kommuner, visar dessutom att man ej får avsedd effekt. I stället kan man konstatera ett flertal negativa effekter. De politiska ambitionerna har blivit missriktade då man velat förändra den så kallade verkligheten utan att ta hänsyn till att människors egna beslut formar densamma. Resultatet har därför blivit ett annat än man tänkt sig. Den begränsning av marknaden som boplikt ger leder till sänkta fastighetspriser för helårshus. Detta ligger i sakens natur och är egentligen ett mål i sig i det här resonemanget. Följden av detta är att riskerna med att investera i sin helårsfastighet ökar som värdet i samband med att man till exempel intecknar huset blir lite sämre. ökar fritidshus som finns inom samma område i värde eftersom de får en snävare marknad och större efterfrågan. Genom politiska beslut får man alltså en snedvriden och konstlad marknad där de helårsboende blir fattigare och fritidshusägarna blir rikare. Dessutom behåller man ofta husen inom familjen. Man tycker inte att det är värt att sälja det. Eftersom det är ett helårshus behåller man det hellre som fritidshus. Den instängningseffekten har varit alldeles tydlig i . Det är ofta ett sådant undantag som vi föreslår skulle gälla också i . Lösningen på problemet är faktiskt inte detta utan att driva en politik som skapar förutsättningar för tillgång till arbetstillfällen. Lika viktig som en allmänt företagarvänlig politik är en utbyggnad av infrastrukturen som ger möjlighet till arbetspendling. En undersökning gjord vid i visar till exempel att kommunerna i norra skulle få en ökad tillgänglighet till arbetsplatser på vid en full utbyggnad av väg E 6 till fyrfältsväg. Det handlar alltså om båda hållen: att skapa arbetsplatser i dessa kommuner som man kan resa till och att man från dessa kommuner kan resa till en arbetsplats. Sänkning av fastighetsskatten är också en mycket viktig åtgärd för att öka möjligheterna för fler att bo inom attraktiva områden. Skapar man de rätta förutsättningarna för människor att bo året runt så gör de det. Det är ju inte så att en fastighet som är attraktiv för fritidsändamål inte är attraktiv för helårsboende. Det brukar faktiskt sammanfalla. 247 () replik: Jag tänkte fråga om han har samma uppfattning som vi moderater när det gäller strandskyddet. Jag försökte få det att gå ihop. Vi tycker att lagstiftningen ska vara motsatsen mot vad den är . Vi anser att man ska ha en generell rätt att bygga på sin mark, nära strand och vattendrag. En kommun ska kunna begränsa det, men då bara om det är motiverat med hänsyn till känsligt djur- eller växtliv eller för att garantera allmänheten tillgång till bra friluftsliv. Vi vill alltså vända på lagstiftningen. Är det samma sak som är ute efter? När jag ändå har ordet kan jag säga att vi håller med : Någon boplikt vill vi absolut inte ha från håll. 248 () replik: Såsom det beskrivs här kan jag väl inte säga att vi riktigt är inne på samma linje. Vad jag försökte beskriva är att man lägger fast strandskyddet, som trots allt har varit och är en väldigt viktig faktor för att bevara naturvärden och tillgång på stränder i . Det som däremot är viktigt är, som jag sade i anförandet, att man känner att det är rimligt. Därför är det bättre att i ett otvunget läge, så att säga, inventera de stränder en kommun har och sedan fatta ett regionalt beslut med ett lokalt anpassat strandskydd. Då kan det mycket väl vara så att man får bygga mycket närmare stranden på vissa ställen. 249 (): Tillväxt står numera på nästan allas dagordning. Det är viktigt och bra. Det är bara tillväxten som kan rädda välfärden, skapa den fulla sysselsättningen och täcka kommunernas svarta hål. I alltfler kommuner sliter man sitt hår för att kunna ge kommuninvånarna det som de har laglig rätt till och som vi alla tycker är så viktigt och självklart. Kommunpolitikerna är otroligt aktiva när det gäller att försöka utveckla och bygga ut sina kommuner. Men det finns ett stort hinder, och det är våra oändligt långa handläggningstider vid överklaganden av , med mera. I har intressenter som berörs av kommunala beslut stora möjligheter att överklaga besluten till domstol. Det är självklart viktigt att det finns möjligheter för enskilda att få sin sak prövad om man är direkt berörd, men då måste det också finnas resurser för att hantera ärendena så att inte besluten drar ut alltför länge . tar det oftast orimligt , ofta så att frågan är aktuell när den prövas, eller så har det blivit så mycket dyrare av dröjsmålen att projekten inte blir av. Jag stöder till fullo regeringens ambitioner att vidta åtgärder för att öka tillväxten i . Värt att uppmärksamma i sammanhanget är dock att förseningarna av olika projekt till följd av alla dessa överklaganden som drar ut är ett hinder för tillväxt ute i våra kommuner. Det finns otaliga exempel på hur långa handläggningstider har gjort att viktiga och bra tillväxtprojekt aldrig har blivit av. Ett sådant exempel är när en person, som inte var sakägare, i en etablering av en kur- och spaanläggning i en glesbygdskommun med stort behov av arbetstillfällen överklagade. Han fick beskedet att han inte hade rätt att överklaga. Personen överklagade då även det beslutet, med följd att ännu mer tid gick till spillo. I det här projektet och i många andra fall finns det intressenter med investeringspengar som inte kan vänta alla de år som de många överklagningsprocesserna tar. De små kommunerna i kämpar tappert för att skapa förutsättningar för sina invånare, sommargäster och turister. Jag vet att det är ett arbete som regeringen vill stödja. De utdragna överklagningsprocesserna innebär dock ett onödigt och ibland oöverstigligt hinder i just det arbetet. var min hemkommun en av arrangörerna för orienteringstävlingen . Långt i förväg ansökte kommunen om tillstånd att sätta upp skyltar för tävlingen, vilket alltid sker och är brukligt. Den här ansökan stötte naturligtvis på patrull. Man fann att det var strandskydd på den åker invid vägen där skylten skulle stå, så ärendet skulle inte hinna komma upp till avgörande förrän tävlingen var färdigsprungen. Ett annat exempel är en industrietablering som är inne på . Man har till och med hunnit ändra lagen under den långa resans gång. har det tillkommit i lagen att man måste ha täkttillstånd när man ska ta bort berg för att göra tomter även om syftet inte alls är bergkross. Ny process ny väntan. Det företag som förväntansfullt såg fram emot att få expandera på orten, eller nyetablera sig, har för längesedan givit upp. En massa tillväxtmöjligheter har försvunnit med dem. De som drabbas är alla de som skulle ha fått arbete, de som skulle ha sluppit gå arbetslösa eller pendla långväga. Deras röster hade absolut ingen möjlighet att höras. Det allra senaste i raden av exempel på överklagningsärenden som har ställt till med problem är i . Där håller man på att bygga ut anläggningen och öka produktionen väsentligt. Man har fått godkänt av miljödomstolen . Man drog för sedan i gång arbetet, som kostar 3 ½ miljarder kronor och sysselsätter över 1 000 personer . Överklagande har skett till , som inhiberat miljödomstolens beslut. Trots att projektet redan är i gång stoppas det. Många andra exempel finns. Jag anser därför att de resurser och den kunskap som krävs måste tillföras för att man snabbt ska kunna hantera den här typen av ärenden. är den hantering som sker klart tillväxthämmande. Så det här är inte enstaka fall, utan det är mycket vanligt. Vid samtal med kommunföreträdare är det faktiskt mer regel än undantag, och frustrationen är oerhört stor. Det är viktigt att alla får en chans att protestera. Den rätten har vi i demokratisk ordning stärkt, och det har med all kraft anammats. Det är guldådror, det är rödlistade bär, det är gamla furor, det är lukt, buller, närhet till gruppboende, ålgräs, trafikökningar, arkeologiska fynd... listan på vad man överklagar kan göras hur lång som helst. Men, fru talman, ska saker och ting prövas måste det finnas resurser till att hantera ärendena. tar det så orimligt . Det är viktigt att man har ett stoppdatum för när ärendet ska vara avgjort så att man kan planera sin verksamhet i kommunerna. Jag vill alltså att man ska ha de resurser och den kunskap som krävs för att snabbt kunna avgöra de här ärendena, som blir alltfler och som är en stor tillväxthämmare. Om man tar till sig allvaret i den här problematiken och vidtar åtgärder snabbt finns det många tillväxtprocent att vinna, och på det vinner vi alla. 250 () replik: Jag undrar om är medveten om att alla de problem som hon räknar upp har faktiskt hennes egen socialdemokratiska regering ställt till med. Så välkommen över på vår sida! Vi har velat ändra på mycket av det som tar upp. Jag vill ställa en konkret fråga. Vi har en väg här i som heter väg 73, som det sker väldigt mycket olyckor på. Den är på gång att kunna byggas om till att bli en bättre väg, men den stoppas just nu av en tillåtlighetsprövning på . Vad tänker göra åt detta, hon som ändå tillhör det parti som har makten? Och tycker att det är bra för tillväxten att man för att kunna få bygga de här nya bostäderna, sjuttiokvadratmetersbostäderna, och få något bidrag måste ha en miljöplan? Det krånglar till det ytterligare för byggaren. Betyder det att små byggare kan vara med och konkurrera på lika villkor? Ökar detta tillväxten? 251 () replik: Om jag börjar från slutet med frågorna så tycker jag att det är jätteviktigt att man måste ha de här tillstånden och att vi inte rubbar alls på det här. Vi ska kunna planera för miljön, men det ska finnas resurser för att hantera det i rimlig tid. För det andra är det ju så, när man har lyssnat på debatten i går och , att det kanske inte är så många socialdemokrater som går upp och pratar. Gör de det får de snabbt tillbaka i halsen att de tillhör det parti som bildar regering. Man måste kunna ha idéer och initiativ, och också gå upp här och prata, oavsett om man för den skull stöder idéer som även kommer från den andra sidan.