prot · GQ0950 · 2003-01-31 00:00:00 — Att minska antaletrån och annan brottslighet mot handeln är en högtprioriterad fråga för regeringen och en viktig fråga församhället i stort.Självklart bär staten ett ansvar för att näringsid-karna och de anställda skyddas och ges möjlighet attverka på lika villkor. För att kraftfullt motverka bu-tiksrån måste flera olika typer av åtgärder vidtas.Lagstiftning är naturligtvis ett viktigt medel, men detär inte tillräckligt. Det är av yttersta vikt att berördaaktörer samverkar och att det lokala brottsförebyg-gande arbetet lyfts fram. Även arbetsgivarna har ettansvar för de anställda beträffande säkerhetsaspekten.När det gäller frågan om påföljderna vid väpnatrån vill jag understryka att rån är ett mycket allvarligtbrott. Straffskalan för rån är fängelse från ett till sexår och för grovt rån fängelse i lägst fyra och högst tioår. Domstolarna har således goda möjligheter attbestämma straffets längd efter omständigheterna vidbrottet. Någon översyn av straffskalan för rånbrottetär således inte aktuell för närvarande.Inom pågår flera lagstift-ningsärenden som har betydelse för de råndrabbadenäringsidkarna. Som exempel kan nämnas betänkande (Allmän kame-raövervakning, SOU 2002:110) och som arbetar bland annat med att utformaramen för ett nationellt skyddsprogram för bevisper-soner med flera.En översyn av godtrosförvärvslagen har dock re-dan gjorts. I syfte att stärka brottsoffrets ställningföreslår regeringen i en proposition från attdet inte längre ska vara möjligt att göra godtrosför-värv av stöldgods och annan olovligt tillgripen egen-dom.Under år 2002 tog jag initiativ till projektet . Inom projektet etablerade vi bland annat ettsamarbete mellan och fleramyndigheter, centrala näringslivsorganisationer ochandra intresseorganisationer och gav centralt stödbland annat till brottsförebyggande samarbete pålokal nivå.Jag delar inte uppfattning omtilltron till rättsväsendet. De människor som har ut-satts för brott känner sig naturligtvis utsatta och fru-strerade. Deras situation ska vi ta på allvar. Utöver deåtgärder jag nu har redovisat, driver regeringen ettomfattande reformarbete som har betydelse för be-kämpningen av den grova, organiserade brottslighe-ten.Regeringen angriper alltså det problem som Jör-gen tar upp på bred front. Vi skaffar ossfördjupade kunskaper, vässar lagstiftningen och ut-bildar fler poliser. Men det kanske viktigaste är att vii samverkan med bland annat näringslivets egna or-ganisationer intensifierar arbetet för att på lokal nivå,där problemen finns, utveckla metoder för samarbeteoch samverkan för att förhindra att näringsidkare överhuvud taget utsätts för rån och annan brottslighet.Anf. 68 ():Herr talman! Jag tackar för svaret på min inter-pellation. Jag är övertygad om att alla i samhället villminska brottsligheten. För att nå det målet fordras ettaktivt arbete och tydliga signaler om vad som gällerfrån de folkvalda församlingarna. Vi kan aldrig ac-ceptera att de mörka krafterna i samhället styr.I min interpellation redovisar jag en näringsidka-res problem. Brottsligheten i hans affär är sådan attalla försäkringsbolag vägrar att försäkra verksamhe-ten. Följden blir att bankerna vägrar att ge de kreditersom han behöver. Resultatet blir att han få lov attlägga ned verksamheten. Detta sker i då viförsöker stimulera tillväxt och företagande för attkunna vidareutveckla vårt samhälle. Denna utveck-ling är givetvis inte acceptabel. Det får alltså inte varaså att mörkrets krafter har rätten att ge näringsförbud,men så fungerar det faktiskt i dag.Hur jag än läser justitieministerns svar finner jag ihuvudsak allmänna formuleringar. Statsrådet avstårfrån att kommentera det moment 22 som jag belyser iinterpellation. Det berör framför allt försäkringsbola-gens agerande när samhället inte kan garantera rätts-tryggheten.Det svar som jag får räcker inte för att de somdrabbas ska kunna vara nöjda. Givetvis ska alla hjäl-pas åt för att minimera brottsligheten. Det gällerframför allt polis, näring, kommuner och enskilda.Det arbetssättet har vi haft ute i kommunerna undermånga år.I där den näringsidkare som jag åberoparfinns har projektet pågått . Väs-terås har efter nedläggning av de små polisdistrikten ilänet dessutom av länets polisresurser. Trots detsaknas trygghet, och brottsligheten har fått ett klartfäste.De som drabbas som näringsidkare, de som skavittna och de enskilda individer som blir utsatta förrån måste se att samhället bryr sig. De måste få tydli-ga signaler om att rättsstaten fungerar. Jag inser attmycket har gjorts och delar vissa inslag i statsrådetssvar på denna interpellation, men jag vill se mer.Försäkringsbolagens roll i detta sammanhang kanman inte obemärkt gå förbi. Här verkar det faktisktsom om det är vinsten som helt och hållet styr. Skyd-det, tryggheten och stödet som vi förr kände fråndessa bolag börjar bytas ut mot tvivel. Finns verkli-gen den trygghet som jag har betalat för under mångaår, eller försvinner den när mitt hus brinner ned ellerom jag blir rånad och börjar kosta försäkringsbolagetpengar?I det fall som jag åberopar är det faktiskt på detviset. Bolaget har försvunnit, och orsaken är att sam-hället inte har fullföljt sina ålägganden. Näringsidka-ren har gjort allt som försäkringsbolaget har begärt.Men då samhället inte klarar att tämja brottsligheten,ska då den enskilde näringsidkaren dömas?Jag skulle vilja ställa en konkret fråga till justi-tieministern:Vore det inte lämpligt att samhället i sådana härextraordinära fall gick in och garanterade näringsid-karen det skydd som försäkringsbolaget normalt skage?Anf. 69 Justitieminister ():Herr talman! Vi är överens om att det görs mycketfrån regeringens sida och även från sida -lagar träder i kraft som det arbetas med. Som jag sadetidigare görs det också stora satsningar på polisenfrån regeringens och samarbetspartiernas sida. Menhuvudfrågan som jag uppfattade här gäller de när-ingsidkare som drabbas på det sättet att försäkrings-bolagen inte vill teckna försäkring på grund av upp-repade brott. Jag har också stött på sådana personer.Detta är inte det enda exemplet. Även om det intefinns så många så finns det andra exempel. Och oav-sett det är det för den som drabbas en mycket svårsituation.Det är inte svårt att känna stor sympati och förstå-else för det. Att däremot ta steget över till att kräva enkontraheringsplikt från försäkringsbolagen är mycketstort. I praktiken skulle det innebära antingen att viskulle få godta att det skulle bli väsentligt högre pre-mier eller att vi skulle förstatliga samtliga försäk-ringsbolag. Denna fråga om kontraheringsplikt harvarit uppe , och den finns också i andraländer och så vidare.När man tittar närmare på det ser man att det oftafår mera oönskade konsekvenser än om det, som ,sker via försäkringsbolag och försök görs att på olikasätt påverka dem.Jag delar uppfattningen att försäkringsbolagen kangöra mera. Inte för att gå in på något enskilt fall menför att kunna ge ett högre skydd tycker jag att manbör se över till exempel rättsskyddsförsäkringen därdet i stort sett har varit samma belopp och somdärigenom inte ger samma skydd.Återigen: Detta ska sättas i relation till premier.Självklart skulle det här påverka premiehöjningen.Det är någonting som bland annat konkurrensen fårutverka på det sättet att de försäkringsbolag som intetar sitt ansvar inte tar det. Att staten skulle kliva insom ett extra försäkringsbolag tror jag också skulle fåmycket märkliga konsekvenser. Det skulle naturligt-vis också påverka huruvida man tecknar en försäkringeller inte. Då skulle detta kunna bli ett incitamentetför att det är bättre att inte teckna en försäkring ochslippa betala premien eftersom det ändå är staten somsedan kommer att betala allting.Det finns alltså ingen perfekt lösning. Naturligtviskänner jag lika mycket som alla andra för dem somdrabbas av den här situationen, som är mycket svår.Men man ska också noga tänka igenom konsekven-serna av ett införande av en så kallad kontraherings-plikt.Anf. 70 ():Herr talman! Jag håller med om att frågan ärmycket svår. Jag är också övertygad om att det finnsstora mörkertal vad gäller de här rånen. Situationenär, som sagt, extraordinär. Jag har inte själv lösning-arna men man borde kanske titta närmare på möjlig-heterna att på något sätt garantera de här näringsid-karna någon form av säkerhet. Den här aktuelle när-ingsidkaren har råkat ut för fem väpnade rån och tvådrive-in-kupper. Fem av hans medarbetare har slutat- flera med en sviktande psykisk hälsa.Bakom alla de här brotten finns det alltså männi-skor som lider mycket av den situation som de blivitutsatta för. På något sätt måste vi göra något åt detta.Sedan vill jag göra en kommentar till det som ju-stitieministern nämnde om straffsatserna. Frågan ärom man inte till och med kunde höja straffsatsen förinnehav av så kallade kriminellt intressanta vapen -handeldvapen, pistoler, revolvrar och automatvapen -för att på det viset få bort dessa vapen och om det intealltid ska betraktas som grovt rån när vapen, såvälriktiga vapen som attrapper, förekommer. Vi måstege alla tänkbara signaler för att visa att vi verkligenbryr oss - att vi från samhällets sida inte på något sättaccepterar den här utvecklingen. Här behövs detkrafttag.Anf. 71 Justitieminister ():Herr talman! Ja, det krävs krafttag, och de kraftta-gen försöker vi ta. Jag är övertygad om att samtligariksdagens ledamöter också är angelägna om detta.När det gäller vapen har saker gjorts. Säkerhetenhar ökats för legala vapen för att dessa inte ska kunnastjälas och bli illegala vapen. Men ytterligare sakerkrävs. Jag tror kanske inte att straffsatserna är vikti-gast.Nämnda innehav av vapen är ett så kallat artbrottsom bestraffas hårt. Grovt rån ger - det längstatidsbestämda straffet som kan utdömas i Sverige.Men mycket mer kan göras när det gäller kampenmot vapen. Bland annat, vilket nu sker, bör man kun-na ha en ökad kontroll över de oseriösa vapenhandla-re som finns. Skrotning av vapen bör kunna läggas påpolisen i stället för på just vapenhandlarna. Vidarehåller man på och utarbetar en bättre kontroll av in-försel av vapen. Det handlar också, vilket är av stortintresse för dem som drabbas av sådant här, om att seöver vapen av så kallad soft airgun-typ, som mångagånger upplevs som riktiga vapen och som kan gebestående men när de används.Det är alltså flera olika saker som just nu pågårför att stärka brottsoffer och framtida presumtivabrottsoffer för att de inte ska råka ut för sådana härsaker och drabbas så orimligt hårt som de ju drabbas.Sammanfattningsvis: Visst kan mycket mera gö-ras men jag vill understryka att detta är en oerhörtprioriterad fråga för regeringen.Överläggningen var härmed avslutad.9 § Svar på interpellation 2002/03:131 om fort-satt utredning av händelserna i 2001Anf. 72 Justitieminister ():Herr talman! har frågat mig omjag avser att vidta åtgärder för att förhindra polisersom har en fördomsfull inställning till utomparla-mentariska rörelser att delta i planerandet eller ge-nomförandet av insatser i samband med större poli-tiska sammankomster som den i Göteborg.Han har också frågat vilka åtgärder jag avser attvidta för att säkerställa att inte fördomar och hat motdemonstranter och samhällsengagerade medborgarefår vidare fäste inom poliskåren. Slutligen har hanfrågat mig om jag avser att verka för en oberoendeutredning om händelserna i med exempel-vis freds- och konfliktforskare, psykologer och sam-hällsvetare.Det är mycket allvarligt att det finns poliser somvisar upp en fördomsfull inställning mot demon-stranter eller andra grupper som polisen möter i sittarbete. Jag tror inte att vi ska överdriva omfattningenav problemet men kränkande ord från en enda polishörs mycket. Därför är det viktigt att alla poliser haren fördomsfri inställning till människor de möter i sinyrkesroll. Jag har själv vid minamöten med både polisstudenter och poliser ute i lan-det poängterat hur viktigt detta är för allmänhetensförtroende för polisen.Jag vet att man inom polisen arbetar intensivt medatt förhindra uppkomsten av fördomar. En del i dettahandlar om att rekrytera personer med olika bakgrundtill polisen för att personalsammansättningen skaspegla samhället i stort. På så sätt kan vi öka kunska-pen om och förståelsen för olika etniska minoriteter,religiösa grupper eller nya politiska rörelser. Den nyapolisutbildningen fäster dessutom större avseende änden tidigare vid etiska och värdemässiga frågor. Ävenvid landets polismyndigheter görs betydande insatsernär det gäller utbildning i etikfrågor.Men när det gäller förståelse för nya politiska rö-relser handlar det inte bara om etik och om att be-kämpa fördomar. Det är lika mycket en fråga omkunskap hos polisen, om samhället och de olika poli-tiska grupper som vuxit fram . Polis-högskolan har redan uppmärksammat detta, och detdiskuteras , bland annat med Göteborgsutredningensom utgångspunkt, hur man bäst skulle kunna föra indessa frågor i polisutbildningen.När det gäller fråga om enskildapolisers medverkan vid insatser i samband med de-monstrationer vill jag betona att det inte är min upp-gift som justitieminister att bestämma vilka enskildapoliser som ska delta i insatser i samband med de-monstrationer. Det är en fråga för polismyndigheternaatt avgöra.Regeringen tillsatte den oberoende för att göra en översyn av polisens arbete isamband med . Kommittén presentera-de ett omfattande betänkande som grundar sig på ettmycket stort bakgrundsmaterial. Jag kommer attfortsätta att analysera det material som kommitténöverlämnat för att se hur vi kan gå vidare. Som tidi-gare sagts pågår redan ett arbete hos Rikspolisstyrel-sen om hur samordningen av utbildning och utrust-ning ska kunna förbättras.Anf. 73 ():Herr talman! När man lyssnar på justitieminis-terns ganska korthuggna svar på min interpellationkan man nästan få en bild av ett land där allt är fridoch fröjd med poliskåren och där de problem somfinns snart är lösta.Så är det tyvärr inte, och det konstaterar ocksåGöteborgskommittén i sin förträffliga utredning - enförträfflig utredning som egentligen bara har en brist:Den är inte heltäckande. Två tredjedelar av det utred-ningsarbete som måste göras är nu gjort. Den tredje-del som handlar om attityderna inom poliskåren ochpolisledningen gentemot demonstranter och sam-hällsengagerade medborgare och hur de kan stävjasåterstår att göra.I utredningen kan man läsa: "Det har framkommitflera exempel på att polisen under kommenderingarnai såväl som använde ett kränkandespråk mot demonstranterna och andra enskilda. Po-lisledningen måste med kraft motverka sådana attity-der. "Men analysen om hur detta ska göras och om var-ifrån attityderna kommer saknas.Den erkänt duktige kriminologen den viktiga analysen på ett förträffligt sätt på :"Av kan mångaslutsatser dras. En uppenbar sådan är att våra poliserbehöver en betydligt bättre förståelse av den värld deverkar i. Polisens uppträdande i samband med de-monstrationerna i antyder att man inte alltidförstod det sociala och politiska sammanhang i vilketman agerade. Emellanåt förefaller man också ha upp-visat bristande förmåga att förutse vilka konsekven-ser, både lång- och kortsiktiga, vissa typer av polisiä-ra åtgärder skulle komma att få. "Herr talman! Det kränkande språk som kommertill uttryck i tillmälen som "kommunistfitta" eller"veganjävel" är ett problem. De fördomar som synsnär poliser vandaliserar miljöpartistiskt mötesmaterialeller misshandlar vårt ungdomsspråkrör är ett pro-blem. Det handlar alltså inte bara om ord, ThomasBodström! Det är problem som skapat en stor förtro-endekris vad gäller polisen och i en förlängning i helasamhället hos breda grupper. Poeten det så här: "Vem ska man ringa när det ärpolisen man är rädd för? "Efter måste vi ställa oss frågan varfördet kunde gå så här illa. För de runt tusentalet demo-kratiska och oskyldiga demonstranter som på olikasätt blev frihetsberövade, framför allt på Hvitfeldtskaoch vid , markerar ett lågvatten-märke utan motstycke.Justitieministern säger: "Jag tror inte att vi skaöverdriva omfattningen av problemet". Men att sägadet är att förringa det hela och att blunda för sitt an-svar. När har vi, anser ministern, ett omfattande pro-blem - vid 2 000 oskyldigt frihetsberövade eller vid3 000 oskyldigt frihetsberövade?De farliga fördomarna är de som finns högt uppe ipolishierarkin. Här ligger säkerligen också källan tillproblemet med fördomar på fältet. Kommenderings-chefen uttalade till exempel i sambandmed händelserna i att intagandet av Hvit-feldtska skulle kunna "paralysera de militanta grup-pernas handlingsförmåga" och att "alla som finns därär inblandade i detta. Nästan i alla fall". Deskygglappar hans fördomar försåg honom med fickhonom att falla tillbaka på en militär tradition därman trodde på lösa och ogrundade rykten. Göteborgblev, vilket också polisfacket konstaterade, till ettkaos, och detta byggde i grunden på en felsyn somgick ut på att de ungdomar som åkt till föratt praktisera sina demokratiska rättigheter, en del förförsta gången i sitt liv, i själva verket var en homogengrupp av 50 000 våldsbenägna eller våldstolerantademonstranter som det gällde att konfrontera ochlagföra.Herr talman! Problemet är givetvis inte HåkanJaldung. Det är större än så. Jag är övertygad om attde fördomar som han bär på sitter djupt rotade inomdelar av polisen. Vill vi nå framgång i att förändradetta krävs konkreta förslag.Jerzy lyfter fram ett sådant i gårdagensartikel: Gör till en verklig högskola.Han skriver: "Något förenklat uttryckt räcker det inteför den enskilda polisen att veta hur han eller honskingrar en demonstration som riskerar att bli våld-sam. Det är lika viktigt att veta varför människornademonstrerar, vilka de är och inte minst vad som göratt demonstranterna är våldsamma." Ett annat levere-rar jag i min interpellation: Låt oss utreda den tredje-del som finns kvar att utreda. En oberoende utredningmed kriminologer, freds- och konfliktforskare ochpsykologer borde studera attityderna inom poliskårenför att ge oss politisk input kring vilket förändrings-arbete som skulle bli framgångsrikt.Anf. 74 vill påpeka att vi här inte kan diskutera en-skilda polismäns agerande. Det får man diskutera påett annat ställe än här.Anf. 75 ():Fru talman! Först tycker jag att det är viktigt attkonstatera att orsaken till våldet och förstörelsen iGöteborg var att några hundra aktivister valde att tatill en delvis grov brottslighet. Så har rikspolischefensagt, och det är någonting som jag stöder till fullo.Sveriges poliskår består av mycket vanliga mänoch kvinnor med olika erfarenheter. Det är till ochmed så att det är ett mål när man rekryterar poliser attkåren ska vara en spegelbild av samhället, och jagvågar påstå att de allra flesta av dessa har som hu-vudintresse att hjälpa, skydda och ställa till rätta ochatt göra samhället lite bättre.Polisens uppgift är att förebygga och förhindrabrott, och det bästa verktyget är förstås samtalet,dialogen. Genom att kommunicera kan man lösa deflesta konflikterna, och det är utmärkt. Men polisenhar också en skyldighet att i vissa särskilt allvarligafall använda våld. Det är när alla andra vägar är ut-tömda, och våldet ska vara både proportionerligt ochförsvarbart. I det här fallet har domstolarna sagt attdet var det, för det är ingen polis som har blivit fälldför övervåld.Sedan finns det en gråzon, och det är riktigt, detsom tar upp i det sammanhanget. Detär när poliser agerar oetiskt - kanske inte olagligt,men ur etisk synvinkel förkastligt. Dessa händelserkan man minska om man ägnar tid till etikutbildningoch träning. Det finns mycket väl framarbetade meto-der. Det finns utbildade handledare och studiemateri-al, och man har också prövat det här väldigt fram-gångsrikt i och . Men dessvärre varpolismästaren i aldrig särskilt intres-serad, trots att det finns utbildade instruktörer.Att vara polis och fylld av hat, som skri-ver, är förstås totalt oacceptabelt, men det är någon-ting som jag själv aldrig råkat på, fast jag har varitanställd inom polisverksamheten . Jag menarockså att poliser som mår psykiskt dåligt eller ärolämpliga ska sluta. Jag tycker att oro ärhelt obefogad. Han uttrycker sig så att det finns enrädsla för att "fördomar och hat mot demonstranter .får vidare fäste inom poliskåren", och det menar jagär ogrundat. Det skulle också vara att misskrediteraSveriges 16 000 poliser.Men ibland brister det, och felaktigheter både sägsoch görs. Det är förstås helt oförsvarligt när poliserkränker andra i sin yrkesutövning. Det skedde i Göte-borg i vissa situationer, och jag tror att orsaken ståratt finna i den oerhörda press och stora rädsla som endel poliser upplevde.Ett professionellt förhållningssätt innebär att enpolis, trots både hot, trakasserier, slag och sparkarändå behåller sitt lugn och sitt goda omdöme. Så ärdet i de flesta fallen. Men ett professionellt förhåll-ningssätt kommer inte av sig själv. Till det fordrasbland annat mental träning och så kallade avlast-ningssamtal, debriefing. Det fordras också att polisenär någorlunda utvilad och inte har arbetat i mer och att det finns underhåll i form av matoch dryck, vilket också fattades i vissa sammanhang.Gustav vill att poliser med fördomar skahindras från att utföra vissa arbetsuppgifter, och jagställer mig då frågan hur man ska kunna få reda påvem som har fördomar och mot vad, om man inte harnågon sorts åsiktsregistrering. Jag tror att de flestamänniskor, även jag, har fördomar, men att det gälleratt kunna hantera dem på ett klokt och vettigt sätt.Det är en del i den professionella yrkesrollen, och tilldet fordras både eftertanke, reflexion och utbildning.Således behöver man inom polisen ägna tid åt det, entid som väldigt sällan finns med ständig personalbrist.Det som hände i kan sammanfattas inågra punkter. Poliskommenderingen var totalt un-derbemannad. Det medger också polisledningen.Håkan har sagt att det hade behövts ca 5 000poliser. Orsaken till denna underbemanning är attpolisen saknar pengar.Det saknades också adekvat utbildning för det häruppdraget, både rent polisiärt taktiskt och vad gällerallmän kunskap om olika grupper, och där har juFridolin en poäng. Orsaken till den här avsaknaden avutbildning är polisens mycket dåliga ekonomi. Detsaknades relevant skyddsutrustning, och kommuni-kationerna var bristfälliga.Jag menar avslutningsvis att den socialdemokra-tiska regeringen med stöd av Vänstern och Miljöpar-tiet i vårens budgetproposition måste se till att Polisenfår erforderliga medel.Anf. 76 ():Fru talman! Jag är från , och jag var medunder . Vi göteborgare har en helt an-nan uppfattning om den polisinsats som gjordes änden som anger i sin interpellation.Det var hundratusentals göteborgare och tillrestasom faktiskt upplevde en skövlad och våldtagen stad,och det berodde inte på polisen, utan det berodde påatt ett antal demonstranter inte kunde uppföra sig påett sätt som man kan kräva i en demokratisk rättsstat.Den efterföljande debatten har tenderat att vinkla övertill dessa överord, där man anger att polisen är ettdrev av brutala människor som är lågutbildade, har enstark kårkänsla och håller varandra om ryggen. Mendå var inte i de aktuella dagarnaoch såg hur vanliga människor upplevde det här.Jag tycker att det är en skam att ha en kollega,som faktiskt är vald av folket som dess företrädare,som ensidigt vänder sig till bara en liten del och intetänker på de människor som blev utsatta för de vid-righeter som ägde rum i . Ett exempel är allade barn som var tvungna att vara inlåsta på dagis föratt man befarade att huliganer skulle komma spring-ande över gården och att polisen kanske skulle varatvungen att göra insatser där, ett annat är människor-na som kom in på och sade: Det är upplopp!Vi vågar inte gå ut! Ytterligare ett exempel är demänniskor som stod på och grät påfredagseftermiddagen. Det är faktiskt skamligt, tyckerjag!Men det är lika skamligt att regeringen inte tar sittansvar för vad som hände i , att man intesäger: Ja, vi gav för lite resurser. Vi har gjort fel. Vimåste göra på ett annat sätt .