prot · GR0934 · 2003-11-24 00:00:00 — Vidare tror jag att det är väldigt viktigt att vägarna till arbete blir fler än vad dagens gymnasieskola medger. Det är viktigt att få möjlighet att visa de färdigheter som liksom sitter i händer och själ, inte bara de som sitter i huvudet. Det är djupt olyckligt att en så stor andel av våra unga lämnar gymnasieskolan med ofullständiga betyg en stämpel som försämrar både självkänslan och möjligheten till arbete och egen försörjning . Detta påverkar unga människors tillit till samhället i stort. Det kan sätta i gång krafter som vi absolut måste motverka. Jag tycker att det är bra att gymnasieskolan utreds. Mina frågor till ungdomsministern blir därför hur hon ser på möjligheterna att tydligare än styra den yngre arbetskraften mot sektorer där vi vet att det kommer att vara stora brister framöver, där det kommer att vara brist på arbetskraft. Och hur ser ministern på detta med att vi skulle bli tydligare i kravet på att alla arbetsgivare arbetsgivare av alla slag måste tillhandahålla praktikplatser vare sig det handlar om prao i åttan och nian eller det handlar om platser inom det kommunala uppföljningsansvaret? Det är klart att det är ett problem att veta vad man ska bli om man aldrig får möjlighet att prova på saker. 91 Statsrådet (): Roligt är väl fel ord att använda men jag kan säga att jag är väldigt glad över att vi står här och diskuterar just nämnda grupp. Det är en grupp som, menar jag, vi nog alla har vetat att den finns men som varit osynlig och som vi kanske har försökt att uppmärksamma. Men vi har inte riktigt haft statistik och det underlag som krävs för att myndigheter och för den delen också departement politiker och tjänstemän, människor som på olika sätt kan spela en roll för dessa ungdomars vardag och framtid verkligen ska ta detta på fullt allvar. Vi har nog alla mött en Sebbe, eller den som jag träffade på och som varken hade pluggat eller jobbat. Han hade sökt jobb men efter att ha blivit avvisad var det självklart inte något som han gjorde med lätta steg. När det gäller den grupp som blivit utredd, om man får uttrycka sig så, är fördelen att gruppen har blivit synlig på ett annat sätt, att vi kan tala om den och att vi faktiskt kan peka på det behov som här finns. Det handlar naturligtvis om att sätta dessa ungdomar som individer allra främst. Sedan vet vi, precis som väldigt tydligt beskrev, vad som händer om de här ungdomarna inte får det stöd och den hjälp som de behöver, vad de senare hamnar i. Det är klart att det är kostsamt både ekonomiskt och sett till individens tid i livet. Ingen ska gå in i vuxenvärlden och känna att vederbörande inte kan försörja sig själv, inte har ett jobb och inte har en utbildning liksom att ingen efterfrågar honom eller henne att man inte spelar någon roll i ett demokratiskt samhälle. Man kan ta del av det PM som finns till utredningen utanför. Ett antal historier har skickats in till utredaren. Där beskriver killar och tjejer sin vardag och verklighet. Om inte annat är det en väldigt givande läsning för alla som på olika sätt berörs när det gäller den här gruppen. Utredningen har gått ut på remiss, och remisstopp är . Jag hoppas att debatten inte avstannar utan att den fortsätter fram till dess. Kanske kan den bli ännu starkare efter remisstoppet och då vi fått in synpunkter. Utan att gå händelserna i förväg finns det, tycker jag, många intressanta förslag från utredningen. Även om man kan tycka att helhetsgreppet kunde vara ännu vidare kommer det självklart att bli nödvändigt att på ett eller annat sätt verkligen tydliggöra det kommunala uppföljningsansvaret. De idéer som jag nämnde i mitt interpellationssvar om Navigatorcentra och om utredarens idéer om lärlingar, praktik och möjligheten att inte bara inom ett fåtal sektorer få skaffa sig den utbildning och kompetens som krävs är väl värda att pröva. När det gäller gymnasieskolan tror jag att det i den proposition som läggs fram kommer, skulle jag vilja säga, en förnyad inställning till IV. Det är ännu inte klart hur det hela kommer att se ut men på ett eller annat sätt kommer det att se annorlunda ut. Man kommer att ta hänsyn till nämnda grupp och inte acceptera att ungdomarna bara gör studiebesök i gymnasieskolans värld och aldrig lämnar ett nationellt program. Att ungefär en tredjedel lämnar det individuella programmet och resten hoppar av tycker jag självklart inte är annat än ett misslyckande. Målet att av ungdomarna ska gå vidare till högskolan tycker jag är ett fantastiskt mål. I perspektivet ett antal decennier tillbaka några av oss var kanske inte ens födda då är det klart att det är ett fantastiskt mål att se hur många som inte bara går på gymnasiet utan också går vidare till högskola, till högre studier. Man behöver dock inte vara för att räkna ut att återstående inte går vidare till högskola eller universitet. Det tror jag att vi ordentligt behöver fundera på. Vad händer med de ? En del börjar läsa när de är 26, 27 eller . Men för en del är högskolan kanske inte det alternativ som sätts allra främst. Man vill någonting annat. utgår man på några Navigatorcentra från unga människors drömmar. Att se till att försöka greppa den motivation som faktiskt finns tror jag är vår gemensamma uppgift. 92 (): Jag delar syn här. Det viktigaste är att se de här människorna, att se Sebbe och och att se alla de ungdomar som inte bara tappar fart i livet utan som ibland inte ens kommer i gång ungdomar som på grund av problem hamnar helt utanför, vilket i sin tur i värsta fall kan leda till att de glider in i missbruk. Man kan också lyfta fram detta utifrån den myckna forskning som finns på området. För sedan presenterade och från Crime, unemployment and labor market programs in turbulent times. Rapporten visar väldigt tydligt hur en lägre arbetslöshet leder till färre brott. Vi vet ju hur utvecklingen var . Vi lyckades pressa ned arbetslösheten rejält i samhället. I och med det kunde tydliga signaler ses vad gäller hur den totala brottsligheten i minskade. vet vi att ungdomar är överrepresenterade när det gäller kriminalitet just den typ av kriminalitet som det kunde konstateras gick ned. För sedan fick vi en rapport från AMS om den grupp ungdomar som hoppar av från gymnasiet. Just den här gruppen ungdomar visar sig ha sämre förutsättningar i allt de företar sig senare i livet. De har svårare att få jobb, och när de väl har jobb är det otryggare jobb. Får de väl dessa rätt så otrygga jobb är det dessutom ofta sämre betalt. På något sätt följer det med under resten av livet. AMS siffra var, tror jag, 2 miljarder i kostnader per årskull som vi skulle kunna göra så mycket mer med. Anledningen till att jag tror att det behövs en samordning på området är just att de olika mål som vi sätter upp, till exempel att fler ska läsa vidare på högskolan, inte får krocka så att vi därmed någonstans glömmer bort dem som inte hinner med och som tappar fart. Där har kommunerna ett jättestort ansvar. Vi måste också se lärlingsplatser på folkhögskolor och studieförbund som ett sätt att slussa in fler ungdomar i arbete. Där är utbildningspolitiken det stora sjoket. Sedan har vi arbetsmarknadspolitiken. Det finns olika orsaker till att ungdomar hamnar i sådana åtgärder. Det finns de som är målmedvetna men som kanske inte riktigt hittar rätt i det liv som öppnas för dem. Det finns de som är osäkra på vad de vill göra, och det finns de som är passiva och som man måste jaga lite och hålla ögonen på. Här krävs olika åtgärder beroende på vad det är för typ av ungdomar. Men det viktigaste är att följa upp och verkligen inte släppa de här ungdomarna som står längst bort. Framför allt måste vi agera , se signalerna tidigt så att vi inte får den utveckling man fick i , i , där en del ungdomar permanent hamnade utanför samhället, med dåliga följder för dem själva men också för samhällsekonomin. Jag vill inte behöva stå här och prata om Sebbe, , eller höra ministern stå och prata om . Jag vill slippa de här debatterna framöver. Vi kommer att behöva varenda en för att kunna bibehålla en hög tillväxt i det här samhället och på så sätt en bra välfärd för oss alla. 93 (): Jag delar helt ministerns uppfattning om 50-procentsmålet vad gäller universitetsstudier. Där tycker jag att det har hänt mycket och att vi har gjort mycket med lärcentra, distansuniversitet, eller när en del bokstavligen tar med unga människor som är studierädda till universitet för att de ska kunna bekanta sig med miljön, studievägledarens kontor och så vidare. Vi har vägar att gå. Därför är det viktigt med fokus på resten för att smala bara ska finnas på film och inte i verkligheten. Den visionen måste vi ha. Vi vet att vi går mot en stor arbetskraftsbrist i vårt land. Då har vi absolut inte heller råd att förlora många i en ungdomsgeneration. är det län som kommer att ha den största ökningen av invånare . kommer ökningen att vara mot riksgenomsnittet och . Det är med den bakgrunden som vi också måste hata det utanförskap och den arbetslöshet, frånvaro från utbildningar och aktivitet som finns . Det är viktigt, som också nämnde, med en gemensam strategi och politik för landet. Då blir det spännande med ungdomspropositionen. Men det måste finnas frihet och möjlighet att arbeta med uppdraget lokalt. Det är en himla skillnad mellan orterna. kommun med 4 086 invånare det sade kommunalrådet när jag ringde och 39 arbetslösa under har naturligtvis andra förutsättningar än vad som finns i exempelvis . Men uppdraget att se till att alla behövs är precis detsamma. I utredningen utanför diskuteras också det kommunala uppföljningsansvaret. Ministern nämnde det själv. Då blir min sista fråga: Kan du tänka dig att ha aktivitet som ett krav för utbetalning av samhällets bidrag till individer oavsett formen för stödet? 94 Statsrådet (): Man kan tala mycket om gruppen som sådan och verkligen fundera över hur ungdomar hamnar där de hamnar och var problematiken egentligen börjar, hur snabbt insatserna ska sättas in, om det är förskola eller föräldragruppen som ska göra det, var någonstans vi ska börja. Oavsett konjunkturläge kan vi ändå säga att gruppen har varit ungefär lika stor. När den nya gymnasieskolan infördes /93 blev gruppen något lägre och var som högst . Då var den här gruppen något större. Men man kan säga att den är ganska oberoende av konjunktur. Vi kan dra den slutsatsen att det inte bara handlar om att avvakta en högkonjunktur så kommer det att lösa sig, utan det handlar verkligen om djupare problem än så för den här gruppen. sade tidigare att en del hamnar utanför innan de ens har kommit in. Det är verkligen en av mina utgångspunkter i den här frågan och i all ungdomspolitik att alla har rätt att känna att de faktiskt kommer in i vuxenvärlden, att de ska leva självständiga liv. Det är också målet för dagens ungdomspolitik. Man ska känna sig delaktig, och man ska tas till vara som en resurs. Man ska inte gå omkring och känna sig värdefull själv, utan andra ska tycka att man är det. Man ska få spela en roll och vara med om att bygga det samhälle som man lever i. Det var som kom in på demografisk utveckling och arbetskraftsutbud. Mot bakgrund av det blir situationen ännu mer absurd eller vilket ord man nu ska använda. Det finns ett skriande behov av arbetskraft som vi kommer att leta efter på alla håll och kanter. Det är klart att vi inte stillasittande kan se på när det finns en grupp som oftast är fullt fysiskt vital. Sedan kan man ha olika sociala problem, och visst finns det också funktionshinder i denna grupp, men inte i sådan utsträckning att det på något sätt gör den här gruppen arbetsoförmögen, tvärtom. sade att AMS har tittat på det här och sett på deras förutsättningar . Även efter det att de egentligen skulle ut på arbetsmarknaden kan de ha högre arbetslöshet än jämföra grupper. Man kan säga att är det någonting som många parter och aktörer ser är det det krassa ekonomiska perspektivet. Det är klart att det kostar när en sådan här stor grupp står utanför. Det kostar i försörjningsstöd, i kriminalitet, som sade tidigare. Det kostar i uteblivna skatteintäkter att man inte deltar utan står vid sidan av både demokratin och samhällsbyggnaden. Det är ett skäl. Men kommunerna måste kunna se värdet av att varje enskild ungdom får se att skola, fritidsgårdar, försäkringskassa, arbetsförmedling, socialtjänst samordnar sig kring den enskilde. Det är också någonting som utredaren utgår från i utredningen utanför. Man kan inte på arbetsmedlingen säga att det inte är vår grupp och att de kan inte komma dit. Skolan går de inte tillbaka till, för skolan har de precis lämnat. De inte vill gå där. Så går de till socialen, och där säger man: Du bor ju hemma. Du blir försörjd av dina föräldrar. När man gått det varvet en gång finns det inget skäl att gå tillbaka. Man får ta den enskilde rent fysiskt i handen och gå till arbetsförmedlingen, gå till kommunen eller försäkra sig om att någon annan tar över innan man släpper taget. Det är en väldigt konkret beskrivning av hur det måste fungera lokalt. Det är klart att det måste fungera olika i , , och för det ser olika ut, men gruppen finns överallt. Sedan är utmaningen olika stor. Det finns också olika stora system och verksamheter, olika mängd människor som kan ta vara på denna grupp, så utmaningen borde vara ungefär likvärdig för alla våra kommuner. Man får lösa det på lite olika sätt. Frågan om aktivitet som en förutsättning för utbetalning får vi återkomma till. Överläggningen var härmed avslutad. 17 § Förnyad bordläggning Föredrogs och bordlades åter betänkande 2003/04:SkU1 Anmäldes och bordlades betänkanden /04:KU1 Utgiftsområde 1 2003/04:KU4 Fortsatt giltighet av lagen om brevröstning i vissa fall betänkanden /04:SoU2 Uppföljning av den nationella handlingsplanen för handikappolitiken /04:SoU3 Allmänna arvsfonden och Arvsfondsdelegationens organisation m.m. betänkande 2003/04:AU2 Jämställdhetspolitik 19 § Anmälan om skriftligt svar på fråga Anmäldes att skriftligt svar på följande fråga inkommit 2003/04:249 av ()till utrikesminister för HBT-personer i Svaret redovisas i bilaga som fogas till snabbprotokoll . 20 § Kammaren åtskildes . Förhandlingarna leddes av andre vice talmannen från sammanträdets början till och med 9 § anf. 32 (delvis), av tredje vice talmannen därefter till och med 12 § anf. 57 (delvis) och av andre vice talmannen därefter till sammanträdets slut.