prot · GQ0983 · 2003-04-02 00:00:00 — Som jag sade i mitt anförande ville mankomma till skott med sin militära apparat på någraveckor därför att man hade planerat den här insatsenså dåligt som man bevisligen har gjort. När man intekunde få säkerhetsrådets medlemmar att acceptera attbryta mot det vapeninspektionens chef, svenskenHans Blix, föreslog, nämligen att de skulle få någramånader på sig, betraktades detta som ett märkligtagerande. Det var ju ganska meningslöst att föra endiskussion om ett amerikansk eller brittiskt bud sominnebar deadline eller möjligen förlängtnågon vecka när var och en inser att det var fråganom att driva vapeninspektionen åtminstone under helavåren. Amerikanarna var inte intresserade av det. Devar intresserad av att snabbt komma till skott med sinmilitära apparat. Det kan man ju se i efterhand.Jag tycker att diskussionen om det franska vetot ärmycket märklig. Det var ju egentligen naturligt förFrankrike att, i en situation när stormakten såtotalt negligerade att diskutera frågan med parterna påandra sidan , agera med samma mynt. Vikänner väl till drömmar om inflytande. Debeter sig som amerikanarna i det fallet. Att det frans-ka vetot kom berodde enbart på det amerikanskaagerandet och inte på något annat, som jag ser det.Frankrike agerade som amerikanarna gör i det fallet.Om de hade varit mer villiga att föra ett samtal, enreell diskussion, om en lösning som inte behövde seut precis som amerikanarna ville ha den, hade mankunnat komma fram till det. Men amerikanarna villbara se sin lösning genomförd.Anf. 64 () re-plik:Herr talman! Bekymret, , var pre-cis det du själv antydde. Ett militärt tryck var förut-sättningen för en framgång med nedrustningen avmassförstörelsevapen i . Genom hotet om detfranska vetot omöjliggjordes detta militära tryck. Dåhamnade man i denna mycket olyckliga situation. Jagtror att alla hade varit ense om att det hade varit bättreatt fortsätta. Det är också vad uttrycker,och det tycker vi också.Men när man hamnade i denna situation är detmånga krafter som står upp bakom FN och den inter-nationella rättsordningen. och mängderav länder som tillhör FN:s starkaste försvarare, inteminst i och , drar inte alls den slutsatssom och den gör.Är det inte trots allt lite besvärande att den svenskaregeringen i en sådan här central fråga hamnar på enannan linje än FN:s generalsekreterare?Anf. 65 () replik:Herr talman! Det är onödigt att upprepa alltingsom har sagts. har gjort detväldigt tydligt här hur man ska tolka FN:s generalsek-reterare. Man kan inte hävda att regeringstår för en annan linje än vad FN:s generalsekreterarehar gett uttryck för. Det är inte en hållbar ståndpunktmed tanke på hur diplomatins spelregler ser ut.Återigen: Det är klart att det hade varit en fördelom inte hade agerat på samma sätt somamerikanerna gjort och om inte heller ryssarna ellerkineserna hade anslutit sig till sådana tankegångar,utan om man helt enkelt hade låtit dem lägga fram sittförslag i . Då hade vi fått se precisvad det innebar.Jag har inte sett något annat förslag än det somvar aktuellt , men jag kan tänka mig attdet var förhandlingsbart någon vecka. Det är bara attkonstatera att det förslaget aldrig hade gått igenom isäkerhetsrådet. Det som det reellt gäller är: Ska manfölja vad svensken säger behövs? Han börsom vapeninspektörernas ledare veta bäst. Det krävsnågra månader för att genomföra det här på ett seriöstsätt. Ska man följa detta inser man att de förslag somUSA och delvis också försökte läggafram var ohållbara.Visst kan man beklaga att utnyttjade sitthot - för det var ett sådant - om veto, men med tankepå hur amerikanerna agerat finns det ändå en logiskförklaring. Jag tycker inte att man kan göra denkringgående rörelse som försökerutföra och på något sätt stödja sig på age-rande för att hävda att detta inte är ett brott mot folk-rätten.Jag tycker att för ett resone-mang som är ologiskt och ohållbart.Anf. 66 () replik:Herr talman! Jag tycker att det var en utmärkt be-skrivning av vämjeligheten i regimsom gjorde. Jag kan också hålla medde tidigare talarna om att sanktionspolitiken är miss-lyckad. Det är den i allmänhet, inte bara beträffandeIrak utan även i andra sammanhang, bortsett från detsom gäller strategiska produkter.Berndt för vidare ett långt hypotetiskt re-sonemang om vad som hade kunnat ske om HansBlix hade fått fortsätta. Han avslutar det emellertidmed den reflexionen att vi är där vi är, och det är baraatt instämma i detta.Men då är frågan, som jag också har ställt till någ-ra andra talare här: Anser att allian-sens trupper därför att man har begått brott mot folk-rätten enligt Socialdemokraterna nu bör packa ihopoch resa hem? Jag fick ett intryck att det kanske vartvärtom: att i stället önskade trupper-na lycka till för att det skulle gå så snabbt och såsmärtfritt som möjligt.Det är intressant att veta vad som är konklusionen avdet konstaterande som Socialdemokraterna gör omfolkrättsbrott.Vidare var flygförbudszonerna enligt den mått-stock som Socialdemokraterna använder ett brott motfolkrätten. Men var det inte ett bra brott? Var det intebra att det gjordes? Alternativet hade ju varit för-skräckligt för kurder och för befolkningen i södraIrak. Är det inte för världen och kanske i detta sam-manhang för faktiskt ganska bra, ,att folkrättsbrott begicks?Anf. 67 () replik:Herr talman! När detgäller var vi befinner oss i den här krigssituationenkan väl ingen förnuftig människa önska något annatän att man ska få slut på kriget. Sedan kan vi börjaföra akademiska resonemang om ifall kriget kanstoppas , om vi snabbt begär att generalför-samlingen möts så att vi kan fördöma ageran-de och den vägen hoppas på att amerikanerna drartillbaka sina trupper.Alla vet - och det sade jag också i mitt anförande- att amerikanerna inte kommer att dra tillbaka sinatrupper. Gör de det faller Bush som president. Jagtycker att det skulle vara väldigt bra om han gjordedet, för jag tycker att han på många olika sätt har förten utomordentligt dålig politik, inte bara i Irakfrågan.Men jag måste vara realist. Jag lever i en värld somtyvärr är ofullkomlig, och det är bara att konstatera attdet här kriget kommer att föras vidare oavsett vad jagtycker om det. Då är det bättre att inta en konstruktivställning och diskutera vad vi kan göra för att lindradess följder, och det var också det som jag avslutademitt anförande med.Flygförbudszonerna har diskuterats för några årsedan i ett betänkande från utrikesutskottet. Jag minnsinte riktigt hur resonemangen gick i det, men jag trorfaktiskt att man kan se en koppling till tidigare reso-lutioner. Flygförbudszonerna var ett sätt att skydda deberörda områdena i söder och i norr. Jag minns inteexakt, men det finns tidsmässigt en omedelbar kopp-ling till någon av resolutionerna, kanske till resolution687.Jag anser att det därmed inte är ett riktigt logisktresonemang som för om brottet mot folk-rätten i den frågan.Anf. 68 () replik:Herr talman! Jag måste erkänna att jag inte kundehänga med i senaste resonemang.Det var för komplicerat. Jag tycker att frågeställning-en är ganska klar. Flygförbudszonerna hade inget FN-mandat. Var det bra att de ändå genomfördes, ellervar det inte bra? Kan inte fokusera pådet svaret?Jag tror det har väldigt stort intresse för dem somlyssnar på den här debatten att få veta huruvida nisom anser att ett folkrättsbrott har begåtts därav ocksådrar den slutsatsen att - ungefär som Miljöpartietville - alliansens trupper bör överge och lämnafältet fritt för ? Är det den konsek-vens som följer av att ni tycker att det är fråga om ettfolkrättsbrott? Jag tror faktiskt att väldigt många villveta detta.Anf. 69 () replik:Herr talman! Det är ju meningslöst att ägna sinpolitiska energi och vad man har i hjärnan till attfundera ut vad som skulle kunna göras men som ändåinte kommer att bli genomfört. Du vet lika väl somjag att det inte finns några möjligheter att stoppaUSA:s krig i just . Då faller nämligen presi-dent Bush. Så enkelt är det, och då är det inte särskiltintressant med de akademiska resonemang som vill föra. Jag hoppas att du förstår det resone-manget.När det sedan gäller flygförbudszonerna minnsjag inte alldeles exakt vårt resonemang i utrikesut-skottet, men det är faktiskt så att de nog har en visskoppling till någon av de tidigare resolutionerna. Mankan alltså hävda att den här metoden att skydda shi-amuslimerna i söder och kurderna i norr var ett sättatt fullfölja sanktionsregimen. Men det är riktigt attdet fördes en diskussion omkring flygförbudszonernaoch att det inte fanns något separat FN-beslut bakomdem.Det agerande som där förekommit kan dock ickejämföras med det agerande som gäller . Det är tvåicke jämförbara storheter. På den punkten försökerHamilton föra ett akademiskt resonemang, och detgör han naturligtvis därför att han har en ganska svagposition i folkrättsfrågan.Anf. 70 ():Herr talman! Krig är och måste alltid vara en ab-solut sista utväg. Det tror jag att vi alla är eniga om.Den debatt sin förs här i kammaren blir lätt legalis-tisk. Jag vill föra ned diskussionen till de människorsom den berör. Ett överkört FN tvingas nu se påmedan en redan allvarlig humanitär situation riskeraratt förvandlas till en humanitär katastrof.Redan före krigsutbrottet var situationen för bar-nen i mycket alarmerande. Vart åttonde barn ilandet dör före sin femte födelsedag. Ett av fyra barnföds underviktigt. Vart fjärde barn går inte i skolanoch saknar dessutom tillgång till rent vatten.För som kriget pågår förvärras situatio-nen. Enligt senaste beräkningar behövs ytter-ligare för att man skakunna möta de mest akuta behoven hos de krigsdrab-bade barnen i Irak.Kofi Annan sade att man kanske stårinför den största humanitära insatsen i FN:s historia -detta i ett krig som skulle kunnat undvikas eller åt-minstone kunde ha skjutits , om vi givitvapeninspektörerna mer tid.Iraks barn har lidit svårt , under endiktatur som prioriterat missiler framför barn, underIrakkriget , under efterföljande sanktioner ochnu återigen under ett krig. Omvärlden tvingas åter-igen se på när barn blir oskyldiga offer, och viär alla skyldiga om vi inte gör någonting aktivt nu.Konflikten nu grundar sig i att vid flera till-fällen använt sig av massförstörelseva-pen, dels i kriget mot , dels mot sinegen befolkning 1988, då 5 000 kurder på ett avsky-värt sätt gasades ihjäl i Halabja. När invaderadeKuwait 1990 auktoriserade FN en militär aktion, ochefter befrielse infördes sanktioner mot Irak.Dessa sanktioner har vid många tillfällen varit före-mål för debatt och kritik. Jag har själv vid flera till-fällen delat den kritiken, uppvaktat vårutrikesminister och i artiklar och på andra sätt fram-fört den kritiken.Men vägen bort från de här sanktionerna har varittydlig för . Man måste fullt ut samarbeta medFN:s vapeninspektörer för att få bort massförstörelse-vapnen. har på olika sätt förhindrat attvapeninspektörerna har kunnat fullfölja sitt uppdrag.Hösten 2002 antog säkerhetsrådet enhälligt resolution1441, som gav en sista möjlighet att leva upp tillFN:s krav och som varnar för allvarliga konsekvenserom inte samarbetar.Sverige har i det här sammanhanget valt att drivaen konsekvent och aktiv linje för en fredlig lösninggenom att stödja vapeninspektörernas arbete. Målethar varit att i enlighet med FN:s resolutioner avrustaIrak från massförstörelsevapen. Vapeninspektörernahar haft ett starkare mandat än tidigare och rapporte-rat endast till FN. Man har också haft bättre tekniskaförutsättningar än förut att genomföra inspektionerna.Sverige har därför agerat för att vapeninspektörernaska få den tid de behöver för att utföra sitt uppdrag.Samtidigt har det varit nödvändigt att upprätthålla etttryck på , inklusive hotet om militärt våld. MenSverige ansåg inte tiden mogen för att ingripa medmilitära medel då eller att de resolutioner som anta-gits ger stöd för ett väpnat angrepp på . Inte hellerhar vapeninspektörerna, under ledning av svenskenHans Blix, ansett det vara vare sig meningslöst elleromöjligt att fortsätta utföra sitt uppdrag - tvärtom.Han påpekade innan hans arbete tog ett abrupt slut nådde ordentliga framgångar, inte minst genomförstörelsen av missiler.Från svenskt perspektiv är det en grundläggandeförutsättning att denna fråga ska hanteras i enlighetmed folkrätten av FN och dess säkerhetsråd. Därförhar det varit med bestörtning som vi kunnat konstate-ra att med stöd av ett fåtal länder valt att gå sinegen väg och utan FN-stöd inleda ett militärt anfallmot . Det är inte acceptabelt att enskilda ländersom och agerar på egen hand närman inte får som man vill inom . Vihar därför kritiserat för brott mot folkrätten.Men sätt att hantera denna fråga innehållermånga andra allvarliga dimensioner. själv-ständiga sätt att agera försvagar FN och undermineraren rättvis världsordning. Man kan med fog fråga sighur det kommer att bli om man i kampen för en merrättvis, fredlig och trygg värld själv väljer att brytamed internationell lag och rättsordning. Vi har inteskilda uppfattningar om hur vi ser på regimen i Irakeller hur vi ser på nödvändigheten i att avrusta Irakfrån massförstörelsevapen. Men vi har det absolut isättet att se på hur detta ska förverkligas. Föst då allaandra vägar är prövade ska möjligheten till ett militärtingripande provas. Det får inte finnas några tveksam-heter. När nu ett krig brutit ut sker det utan stöd: utanstöd från FN, EU, Nato och stora delar av världsopi-nionen. De som beslutar att starta detta krig utan FN-mandat bär ett mycket stort ansvar.Konsekvenserna, både på kort och på lång sikt, ärmycket svåra att överblicka. En sak vet vi med säker-het, och det är att oskyldiga människor får sätta livettill, blir skadade eller blir drivna på flykt, detta i enkonflikt som med tålamod och politisk klokskapskulle ha kunnat undvikas.Allvarligare ändå blir det i det mycket längreperspektivet. Vad sänder det för signaler när som idetta fall och väljer att gå sinegen väg när de inte får som de vill i ? Vad är det som säger att i sina övergreppmot palestinierna måste följa FN-resolutioner elleruppmanas att göra det? Vad är det som säger attRyssland i eller i måste följafolkrätten eller med trovärdighet av FN krävas göraså? Min poäng är att om starka krafter i världen självfår göra sina egna tolkningar av FN-resolutionendriver vi i en riktning mot att det blir den starkes rättpå den svages bekostnad. Då blir det en försvagningav den internationella rättsordningen.Folkrätten är ett av våra viktigaste redskap för ettförverkligande av en rättvis värld. Om FN och folk-rätten måste utvecklas, reformeras, vilket är någotsom ställer sig bakom, så är det något som vimåste göra gemensamt. Man kan inte på ett trovärdigtsätt genom att bryta mot reglerna för folkrätten läggagrunden för nya reformer. Det är kontrapro-duktivt.Anf. 71 () replik:Herr talman! Jag tycker att det barnperspektivsom lade på konflikten är väldigt vär-defullt. Det är naturligtvis så att det är de som ärbland de allra första som drabbas svårast.Men då återkommer jag till min fråga vad mandrar för slutsats av detta. var närmastfundamentalistisk i sin inställning till att inget fårgöras utan stöd. Då är frågan igen: Menar KentHärstedt att barnen i får det bättre om alliansenstrupper lämnar , packar ihop och reser hem? Ellerär det bättre att de faktiskt är kvar, fullföljer krigetoch avslutar det , och att vi påolika sätt medverkar till att det avslutas snabbt? Dettai den mån vi kan göra det, vilket är osannolikt.Den utan stöd-retorik som driver såhårt slår ju på olika sätt. Den gör att kan dela den acceptans som vi tidigare hört talasom som gäller flygförbudszonerna, för den var juutan stöd av ett FN-mandat. Men den räddade jusäkert miljoner kurder från att tvingas fly och kanskehundratusentals från att dödas.Folkrätten är inte så klockren, kristallklar ellermatematiskt utformad som argumen-tation utgår ifrån. Den är faktiskt lite råddig, och jagtror att man ska acceptera det. Det är också det somkallas utveckling av folkrätten. Jag tycker att Social-demokraterna i den här debatten har tvingats gå in iden andra riktningen, i ortodoxin, där man glider in iatt statssuveräniteten blir det överordnade.Herr talman! Jag vill avsluta med en upplysning.Eftersom är en så oerhört flitig gäst, om änfrånvarande, i denna debatt, kan jag säga att hankommer att vara närvarande som gäst i påfredag i förstakammarsalen . Då hoppas jag attvi kanske kan få svar på en del av de frågor som vihar tagit upp här.Anf. 72 () replik:Herr talman! har engagerat sigmycket i den här debatten i hypotetiska resonemang.Själv väljer jag att hålla mig väldigt realistisk, skullejag vilja säga - inte fundamentalistisk. Det lämnar jagtillbaka till själv.För barn är krig aldrig någon välsignelse, vare sigpå kort eller på lång sikt. Många av de barn som nudrabbas av kriget i kommer att få men för livetav de upplevelser de får genomlida just nu.En välsignelse för barnen i vore om HansBlix hade lyckats med sitt arbete, utan militär insats,utan det militära hot som vi alla gemensamt har settvarit nödvändigt mot för att de skulle ge ochhans kolleger access. Utifrån ett barnrättsperspektivkan jag aldrig tycka att krig är en välsignelse.Bäst för barnen i vore om man hade sluppitkrig och naturligtvis också diktatur. Det är det enklasvaret.Det lite svårare svaret måste vara att det självklartinte gynnar barns förutsättningar att utvecklas till bramänniskor i en fri värld om de växer upp under dik-tatur eller under sanktioner.Jag skulle vilja prata längre om det här, men det äront om tid.Anf. 73 () replik:Herr talman! började med att ond-göra sig över att jag för hypotetiska resonemang. Mendet är faktiskt en fråga här och om man tycker atttrupperna ska lämna eller inte. Sedan går KentHärstedt själv in i hypotetiska resonemang, om HansBlix hade fått chansen att fortsätta och vad som dåhade skett. Det hypotetiska ligger mest på KentHärstedt.Jag stannar där. Vi kommer kanske inte så mycketlängre i just detta replikskifte.Anf. 74 () replik:Herr talman! Utifrån ett humanitärt perspektiv villjag hävda att det gäller för oss att vara kreativa. Vihar haft en ordentlig batalj med ordväxlingar framoch tillbaka kring folkrätten. Det är viktigt att vi allafrån olika partier nu försöker vara kreativa i vår dia-log och vårt samarbete i utskottet kring det som skakomma.Jag menar att det är en hypotetisk diskussion hu-ruvida vi är för eller emot att kriget skulle avbrytasomedelbart och dra sig tillbaka. Det ligger inte ivåra händer att fatta de besluten oavsett vilken in-ställning vi har.Däremot har vi alla förutsättningar att spela enoerhört viktig roll i det som ska komma att ske. Därtror jag att vi måste ha ett gemensamt anslag mot attfokusera på insatser på den humanitära sidan. Samti-digt måste vi driva på, på alla sätt vi kan, för att föratillbaka frågan till där Irakfråganverkligen hör hemma, inte i unilateralt agerande frånett eller flera länder. Sedan får vi diskutera de sam-manhangen.Här tror jag vi kan ha kreativa och uppriktigasamtal kring att skärpa reglerna. påpekarkorrekt att reglerna är långtifrån glasklara. Det ärdärför vi har den här debatten . Vi måste gemen-samt hitta sätt att skärpa olika regler, vara delaktiga iatt reformera FN så att FN blir kraftfullare, skarpareoch tydligare och kan spela en mycket viktigare rollframgent för att se till att konflikter och krig inteuppkommer.Anf. 75 ():Herr talman! Jag tror att den här debatten, närman läser den efteråt, kommer att ge en komplett, brabild av många aspekter på den här konflikten. Jagskulle också vilja att vi ibland memorerar att vikommer från ett land där vi har haft fördelen att hafred . Jag skulle unna många andra folk ivärlden att få uppleva det.Det är viktigt att påpeka att en utgångspunkt fördebatten är en motion med ett specifikt krav. Det hartagits upp av många talare och man har kommit framtill olika ståndpunkter utifrån sitt partis synpunkter.Vi socialdemokrater tycker att vi inte ska klavbindaregeringen att vi absolut ska verka för att generalför-samlingen ska återinkallas. Vi vill att frågan ska prö-vas i säkerhetsrådet men framför allt att vi ska lagaefter läge. Det är väsentligt.Krig är alltid någonting dåligt. Man brukar sägaatt det första offret i krig är sanningen. Jag skullesäga att det inte är så. Det första offret är inte hellerstatscheferna. Det är inte så att ellerTony Blair kommer att vara drabbade, knappast ensSaddam , i alla fall inte så här långt. Krigetsförsta och verkliga offer är snarare civilbefolkningen.Det är många som offras i krig, som tvingas avslutasina liv utan att ha någon möjlighet att bestämmaöver det. Barn får inte växa upp. Unga får inte bligamla. Gamla får inte dö försonade med sitt liv utandet avslutas dramatiskt.Krig är också en aktiv orsak till funktionshinder.Många människor skadas för livet i krig. Man kan blisynskadad. Man kan bli hörselskadad. Man kan fåpsykiska problem som sitter i resten av livet. Man kanfå medicinska problem och, framför allt, man kan blirörelsehindrad. Det är en vanlig effekt av krig.Om det är någonting man kan se tillbaka på i his-torien så är det attmänskligheten har försökt hitta instrument för att påolika sätt komma undan krig i onödan. Första världs-kriget var en enorm slakt av människor. Det ledde paroll över hela världen: aldrig mera krig. Ett sättatt försöka lösa problemet var skapandet av . En avgörande svaghet med var att stormakterna inte fanns representeradesom de skulle. Det ledde till att Nationernas förbundunder inte alls kunde spela den roll somman skulle ha kunnat hoppas på och förhindra de krigsom dök upp.Efter försökte man dra lärdo-mar av detta. Det innebar att man när man skapadeFörenta nationerna också skapade säkerhetsrådet ochmöjligheten för stormakter att lägga in sitt veto. Detkanske inte är något som ser ut att vara en vackertanke utan snarare en anpassning till hur verklighetenser ut. Men vi ska komma ihåg att det trots allt harlett till en lång fredsperiod. Trots allt har denna kon-struktion lett till att stormakterna harsansat sig. Man har tvingats att ta hänsyn till andrastormakter. Det gäller även den konflikt vi diskuterari dag. Hade inte säkerhetsrådet funnits, hade intevetokonstruktionen funnits, så hade man mycketsnabbare kommit fram till att använda militärt våld.Jag vill konstatera att det är ett brott mot folkrät-ten. Det beror på att folkrätten ytterst handlar om vadFN:s säkerhetsråd bestämmer. Det finns motsättning-ar som kan tendera till att bli krig. Det handlar om inte får använda våld. Ett av de få tillfällen dåman får använda våld är när säkerhetsrådet har kom-mit fram till att man kan använda våld. I och med attsäkerhetsrådet inte har kommit fram till det så är dettaett brott mot folkrätten. Det här har penetrerats avflera andra talare och det finns ingen anledning attvidare fördjupa sig i det.Det jag vill är att den ska ar-beta starkt för att ta ett större ansvar för den humani-tära situation som kommer att uppstå som ett resultatav kriget. Vi behöver fokusera på att man faktiskt tarett stort ansvar för civilbefolkningen och det lidandesom har uppstått, via de kanaler vi kan använda: EU,FN och andra internationella organisationer. Detgäller både flyktingar och de människor som får all-varliga bestående men av kriget - de människor somblir funktionshindrade.Här har vi en god tradition från svensk sida. Sve-rige, , , och brukarmärka ut sig genom en fokusering på dessa frågor.Jag hoppas att det kommer att bli fallet även här.Jag hoppas också att den svenska regeringenstarkt kommer att verka för att FN:s auktoritet åter-igen stärks efter kriget. Trots allt tror jag att det intefinns någon annan garanti för framtiden än att vi harett och ett säkerhetsråd. Det sätteren hämsko på stormakter så att de inte kan göra somde vill.Det betyder också att vi ibland kommer att tvingasse politiska utvecklingar som vi inte helt och hålletkan applådera eller tycka är bra, men det är en an-passning till realiteterna, och om det är någon realitetvi kommer att få leva med i fortsättningen så är detden att vi inte längre har flera stormakter.