prot · GR0917 · 2003-10-22 00:00:00 — Man kan undra varför vi ska fatta politiska beslut som blockerar ändamålsenliga lösningar. Det är ju det vi diskuterar här. Om det handlar om att vi är rädda för att man inte ska kunna ha rationell fastighetsförvaltning eller rädda för någonting annat kan vi lämna därhän. Men var finns behovet av de politiska besluten? Jag tycker att många beslut här inte fyller sin roll. Det handlar om att man vill uppnå någonting annat. Jag vill ställa en fråga till . stödde ju förslaget om en utredning om ägarlägenheter 1999. Det var därför den kom till stånd. Vad har ni för förhoppningar kring resultatet? Om det går att lösa de tekniska frågorna är det då målsättningen även för att införa ägarlägenheter i nästa steg? 42 () replik: Nästa sak som jag måste göra är att ta del av den utredning som jag inte har läst . Jag tänkte ta en sak i taget. är det tredimensionell fastighetsbildning som det är fråga om. Det är precis som säger. Det är bara från borgarna som är kvar från tiden när vi satt och konfererade om det här och kom överens om att vi skulle göra det. Vi fick den här utredningen till stånd. Det var jättebra. I det svepet kom också den kooperativa hyresrätten. Den har gått igenom, och jag skulle precis som vilja lyfta upp den. Det finns bromsar i systemet som jag inte begriper. Det är väldigt många människor som har gått ihop. Jag har varit nere på i . Där finns det folk som har gått ihop och vill förvalta en fastighet. Men det stöter på problem med banker och annat. Det är någonting som vi skulle kunna ta itu med. Det är ett stort problem, och det har inte alls fått den effekt som vi skulle vilja att det fick. Jag tar itu med ägarlägenheterna sedan när vi har fixat det här. Det är svårt för mig. Jag erkänner det. Någon av er kanske kommer att hoppa upp och fråga mig om det eftersom vi har lite vågmästarposition i det här. Jag var mer positiv till ägarlägenheter innan jag såg vad det fick för konsekvenser. Någon har nämnt . Någon har nämnt , , och . Jag erinrar mig väldigt tydligt och i det här avseendet. Där fanns de avskräckande exemplen. Möjligtvis var jag lite mer positiv innan. Men det är möjligt att utredaren och som bereder frågan kan klargöra detta för mig. 43 () replik: Det pratas mycket om skräckexempel från övriga länder. Som var inne på måste vi ändå kunna ta vara på de positiva erfarenheter man har där och lägga samman dem med de positiva erfarenheter vi har i . Det talas till exempel om de stora problemen med underhåll, men är det någonting vi är ganska duktiga på här i är det att ordna samfälligheter. Det fungerar inom bostadsrättsföreningar, det fungerar i villaområden och det fungerar på de flesta ställen. Vi har ändå en myndighet som har mycket stor vana att via förrättning skapa andelstal och så vidare där skyldigheterna är väldigt klara för var och en. Vi har alltså en väldigt stabil grund att stå på i när det gäller detta. Jag vill återkomma till en fråga där jag egentligen inte fick något bra svar. När beslutet om den här utredningen togs 1999 fanns det helt klart en politisk målsättning hos de borgerliga partierna: Om utredningen kan visa, vilket allt talar för, att det går att lösa alla problem kring ägarlägenheter vill vi införa det. Jag tror inte heller att vi har ändrat på den målsättningen. måste ha haft någon liknande målsättning 1999. Kvarstår ni vid den målsättningen ? 44 () replik: Jag tillstyrker inte en utredning genom att på förhand ha en uppfattning om vad denna utredning ska komma fram till. I så fall skulle det vara lite onödigt med hela detta långa förfarande, som faktiskt hållit på . Det måste ju finnas någon hake i detta eftersom man inte har kommit till skott med den här konstruktionen, och jag förstår den haken när jag ser hur det ser ut på en del håll i världen. säger att det finns många instrument för att komma till rätta med de problem som uppstår. Men man kan ju också förebygga dem genom att se till att inte uppmuntra till detta. och en massa sådana saker är inte kul; sådant ser man ju . Jag vill inte måla fan på väggen, men ändamålet med en utredning är ju att utreda, tycker jag, och då måste man kunna se både för- och nackdelar. När sedan utredningen är klar måste jag bilda mig en uppfattning om huruvida det är fördelarna eller nackdelarna som överväger. 45 (): Jag tänkte börja med samma fråga som jag ställt till Socialdemokraterna och : Av vilka skäl ska vi ha en lagstiftning som är mer restriktiv när det gäller den nya fastighetsindelningen i förhållande till den traditionella? Vilket är svar på den frågan? Den andra frågan handlar om problemen i andra länder. räknar upp en mängd länder som uppenbarligen har väldigt stora bekymmer till följd av att människor har möjlighet att äga sina lägenheter. Hon säger: Jag förstår haken när man ser hur det ser ut på många håll i världen. Jag skulle vilja be att utveckla det lite grann. Vilka problem är det som finns i andra delar av ? Vi själva lever ju naturligtvis detta är ironi, vilket är bäst att understryka i den bästa av världar i vårt eget land i det här avseendet. Det finns väldigt små skäl till några förändringar i den egna bostadspolitiken där allt är frid och fröjd. 46 (): Ja, ironi kan ju vara ett effektivt debattmedel. Nej, jag tycker inte att vi lever i den bästa av världar. Jag träffar på väg hem hemlösa som säljer Situation till mig. Det är ett växande problem. Men vi löser faktiskt inte det genom just ägarlägenheter, och jag tror inte att vi löser det med tredimensionell fastighetsbildning heller. Det handlar om ett socialt ansvarstagande som vi behöver ha. Det ska möjligtvis inte ligga på enskilda fastighetsägare att hyra ut till hemlösa. Som jag ser det behöver vi ha en mångfald i boendet. Här är det ju hyresrätten som, åtminstone tills vi satte stopp för det, har varit utrotningshotad. Om ni hade fått som ni hade velat hade det inte funnits så mycket hyresrätter, men är det faktiskt det som folk efterfrågar. Det gäller till exempel mina egna barn. Vi bor på landet, och när de ska studera eller får tjänster någonstans de får flytta runt ganska mycket i landet för att få jobb är det hyresrätt som gäller. Då ska man inte ha krånglet med att köpa och sälja och alla de villkor som då gäller. På det sättet måste jag framhålla som exempel. Vi har faktiskt en social bostadspolitik som ser till behoven hos just de människor som har det lite svårare på bostadsmarknaden. Det gäller kanske inte dig och mig, . Vi fixar säkert detta. Men det är hemskt många andra människor som inte gör det, och därför tycker jag att vi har en bra mix i det här landet. Sedan gällde det vilka avskräckande exempel jag sett. Jag har väldigt starka bilder från när vi stod på en gård där många av husen var väldigt fint renoverade jättebra. Man ägde sina lägenheter och hade ägnat tid åt det. Mitt i detta låg det en alldeles fruktansvärd slum med en lägenhet. Det ser man inte i . Enskilda villor eller fastigheter kan man se men inte just detta. Jag tyckte inte om det. 47 (): säger att det är hyresrätter som efterfrågas. Jag drar mig till minnes en gammal sketch som handlar om Sonett. Ni kanske minns den där tandläkaren. Det är klart att man kan säga att efterfrågan på Sonett är begränsad i . Det finns väldigt många som gärna skulle vilja ha en eller en , men det är få som efterfrågar , helt enkelt eftersom den inte finns. Det är samma sak här. Vi vet väldigt lite om efterfrågan på ägarlägenheter eftersom detta inte existerar. Skulle vi däremot införa det och ge möjlighet för införande får vi en mätare på hur populärt det är. Vi kan som politiker naturligtvis bestämma oss: Det finns ingen efterfrågan. Vi ger inte de här möjligheterna. Vi prövar inte det här tillfället att få till stånd fler lägenheter i vårt land, fler människor som äger sitt boende, fler människor som kan ha större inflytande över sin närmiljö och så vidare. Och så tror vi att allting är frid och fröjd med detta. Det är dock att sticka huvudet i sanden. Mina två frågor var jag understryker dem för säkerhets skull inför nästa inlägg: Vilka problem är det som har uppkommit i andra länder när det gäller ägarlägenheter som inte existerar i vårt eget land? Vilka tydliga bekymmer har uppkommit där människor tillåts att äga sin egen lägenhet? För min del är det ganska självklart att eget ägande ger ett större ansvarstagande och en bättre förvaltning än kollektivt ägande. Den andra frågan var: Varför ska vi ha mer rigorösa regler för tredimensionell fastighetsbildning än för traditionell fastighetsbildning? Jag uppfattade inget svar på den frågan heller. Jag hoppas att det kommer i nästa inlägg. 48 (): Om hade lyssnat på vad jag sade i stället för att förbereda sin nästa replik hade han hört att jag svarade på hans första fråga i den förra repliken, så det behöver jag inte upprepa. Jag har väldigt skarpa bilder. Jag kanske ska kolla mina filmrullar hemma och se om jag dessutom har tagit något kort på detta som jag kan visa dig, om du inte var med på samma resa. Du kanske inte var det. Det är nackdelen. Det finns också många fördelar med att äga sin lägenhet. Skillnaden är att vi nu inför någonting ganska nytt. Det är väldigt intressant, spännande och visionärt, tycker jag, med den tredimensionella fastighetsbildningen. Vi begränsar oss ju så till vida att vi inte kan göra en fastighet av någonting som inte finns. Där går en gräns. Det är möjligt att det handlar om just den effektiva förvaltningen. Det effektivaste skulle naturligtvis vara att den som bygger en fastighet också förvaltar den. Det är någonting som jag efterfrågar. Jag vet inte om vi kommer till rätta med detta i det här, men det är någonting som jag förespråkar då det dessutom är mer långsiktigt hållbart. Att motverka spekulation kan vara en sak. Jag tycker inte att det viktiga är om man har tre eller fem fastigheter. Jag inser också mycket väl er invändning att det likaväl kunde vara tre. Hade vi föreslagit tre hade ni sagt att det skulle vara en. Vi får väl ser vart det här leder. Det är någonting nytt och spännande som kan leda till någonting, men jag tror som sagt inte att det blir någon byggboom. Föredrogs bostadsutskottets betänkande 2003/04:BoU2 Tredimensionell fastighetsindelning (prop. 2002/03:116). Överläggningen var härmed avslutad. (Beslut fattades under 14 §.) 7 § Arkeologi på uppdrag 49 (): Det betänkande som vi nu ska debattera, Arkeologi på uppdrag, behandlar revisorers förslag och sju motioner som väckts med anledning av detta. Revisorernas förslag syftar bland annat till att värna fornlämningarnas skydd att stärka statens roll som beställare av arkeologiska undersökningar att säkerställa kvaliteten i det arkeologiska arbetet och att förbättra förhållandena för konkurrens och kostnadskontroll. För att detta ska kunna uppnås föreslår revisorerna ett antal förändringar som kommer att tas upp i den fördjupade debatt som följer efter min korta inledning. Vidare har följande förändringar föreslagits i de olika motioner som inkommit: en jämställd konkurrenssituation mellan momspliktig och icke momspliktig uppdragsarkeologi, en översyn av lagen om kulturminnen och en förändrad kostnadsfördelning mellan staten och exploatörer vid uppdragsarkeologi. föreslår att ger regeringen i uppdrag att utreda den uppdragsarkeologiska verksamheten. Utredningen ska bland annat analysera verksamheten på avdelningen för arkeologiska utredningar, UV, inom , RAÄ lägga fram förslag om en framtida organisation med utgångspunkten att UV ska skiljas från RAÄ ta upp frågor om staten som beställare av uppdragsarkeologi och om hur organisationen ska få tillgång till vetenskaplig kompetens av hög kvalitet fundera över om ett system med auktorisation av arkeologer kan ge tydligare krav på kompetens och förutsättningar för hög vetenskaplig kvalitet. föreslås fatta sitt beslut med anledning av revisorers förslag och de motionsförslag som inkommit. Med denna korta inledning tycker jag att vi överlämnar betänkandet till debattörerna. 50 (): När man i den förra debatten talade om det tredimensionella gick man på höjden. När kulturutskottet arbetar jobbar vi på djupet, åtminstone när det gäller arkeologi. inledde den förra debatten med att säga Äntligen! Jag tycker att det kan vara en utmärkt inledning även till den här debatten. Jag hörde också tala om en räddhågsenhet hos regeringen med omnejd, och en stor del av hennes inlägg skulle faktiskt kunna fungera i vår debatt också, inte minst delen om att vi behöver en ny regering. Till det här ärendet. Detta är en fråga som har återkommit med jämna mellanrum i kulturpolitiska motioner, men majoriteten har avvisat propåer om att skilja ut verksamheten om arkeologiska utredningar från RAÄ. Jag använder nu de förkortningar som så förtjänstfullt förklarade tidigare. Jag har inte riktigt förstått varför det här ska vara så konstigt, och det var därför välgörande att revisorer tog sig an ärendet på eget initiativ och granskade verksamheten. Det resultatet blev till stort stöd för oss som tidigare motionerat om att skilja ut UV från RAÄ. Det är inte bra att ha en myndighet som också utför konkurrensutsatta arbeten åt sig själv. Revisorerna är mycket klara i det ställningstagandet. Det borde majoriteten av utskottet också vara, och då ser jag till helheten av ärendet. Det har nästan varit lite komiskt att följa Socialdemokraternas krumbukter. Som jag sade i början har de avvisat tidigare förslag. hade vi möjlighet att skriva motioner på revisorernas skrivelse, och några partier gjorde det. Från sida såg vi ingen större anledning till det; vi tyckte att revisorernas förslag var bra. Dessutom hade vi kvar yrkanden från vår kulturmotion . Socialdemokraterna i kulturutskottet tyckte uppenbarligen att revisorerna gick alldeles för långt totalt sett och skrev ihop sig med Vänstern och om att en utredning bör tillsättas med uppgift att se över den uppdragsarkeologiska verksamheten och däri analysera förutsättningarna för att skilja UV från RAÄ. Men i övrigt var det inte mycket att komma med. Sedan kom budgetpropositionen, och hade regeringen skärpt till det och meddelade att den har för avsikt att besluta om direktiv för en särskild utredare angående uppdragsverksamheten. Hon eller han ska lämna förslag beträffande den framtida organisationen, och hör nu: med utgångspunkt att UV ska skiljas från RAÄ. Det tar sig, kan man säga. var det inte längre bara tal om att se på förutsättningarna för skiljandet utan det hade blivit en utgångspunkt. Från oppositionens sida vill vi vara ännu ett steg tydligare och verkligen markera att vi anser att det är nödvändigt att renodla RAÄ till en myndighet och att UV verkligen skiljs från RAÄ. Sedan ska man givetvis reda ut i vilken form UV ska bedrivas. Jag kan inse att om den utredning som majoriteten förespråkar sköts väl ska den modellen inte behöva ta så värst att nå än vårt förslag. Men det kräver att utredningen kommer i gång mycket snabbt, och jag undrar om , som kommer upp i debatten senare, har någon upplysning att komma med beträffande det och också, inte minst viktigt, när det är tänkt att utredningen ska vara klar. Här finns många intressenter som kommer att gå och vänta på resultatet, dels naturligtvis, vars personal rimligen inser att det blir förändringar, dels länsstyrelserna och dels de andra företag som arbetar med arkeologiska utgrävningar. Det är säkert många fler som är berörda. Inte minst för deras skull är det viktigt att det här inte blir någon långt utdragen process. Det är ju inte den första utredningen i det här ärendet, och det är att det händer något. Att vi är så tjatiga beror på att vi tror på en öppen konkurrens, en konkurrens som stimulerar till kvalitativt bra jobb, som också brukar få ned kostnader. Men då måste det också ske en upphandling som går ut till berörda parter, oberoende av om de är statliga eller privata. Vi vill alltså också se att regeringen återkommer till med förslag om förändringar så att RAÄ eller länsstyrelserna åläggs att upphandla sina undersökningar i enlighet med lagen om offentlig upphandling. Här behöver utvecklas en avsevärt mycket bättre kompetens, så att det inte blir så att vissa företag i ett län inte bara får lämna anbud utan också faktiskt får uppdrag, i ett annat län lämnar anbud på anbud men aldrig får något uppdrag och i ett tredje län inte ens får lämna anbud. Det här är skräckexempel som visar på hur det inte får gå till. Det är också nödvändigt att likställa offentliga och privata uppdragstagare, och vi har i ett särskilt yttrande pekat på det orimliga i dagens situation när det gäller den ekonomiska situationen, bland annat beträffande mervärdesskatten, och utgår från att den situationen också löser sig vid ett skiljande av uppdragsverksamheten från . Jag ska inte kommentera de övriga reservationerna. Det kommer representanter för andra borgerliga partier att göra. Men även om står bakom alla reservationerna yrkar jag bifall endast till reservation 1. 51 (): Revisorernas rapport angående uppdragsverksamheten är ingen munter läsning för någon inblandad. Syftet med arkeologiska utforskningar är ju att tillföra kunskap och insikt om vår tidigare historia för att bevara kunskap för framtiden. Men de som är de egentliga mottagarna, nämligen universitet och högskolor, finns inte ens med i någon ansvarsställning i den kedja som har med uppdragsarkeologin att göra. Det är viktigt att resultatet av arkeologiska undersökningar ska användas för att lägga det stora pussel som ska vidga våra kunskaper. Revisorerna redovisar att de har funnit över 3 000 arkeologiska undersökningar som ännu inte ens är slutligt redovisade. De arkeologiska fynden har inte heller varit tillgängliga för forskare och museer. Undersökare saknar ofta incitament att få de arkeologiska rapporterna klara eftersom de har fått betalt i förväg. Det är exploatörerna, såväl privata som offentliga, som får betala. Det skulle knappast vara möjligt i någon annan affärsverksamhet. Organisationen för uppdragsarkeologi omfattar länsstyrelserna, undersökarna och exploatörerna. Ingen av dessa kan sägas vara huvudmottagare av undersökningsresultatet. Länsstyrelsernas uppgift gäller formerna för uppdragsarkeologi snarare än resultaten, men länsstyrelserna varken betalar eller förmedlar resultaten vidare. Det är därför viktigt att man får med universitet och högskolor i arbetet. Det föreslår ju också revisorerna. Genom ett särskilt riksdagsbeslut undantog man uppdragsarkeologin från lagen om offentlig upphandling. har sedan bemyndigats att utforma konkurrensvillkor för den verksamhet där myndigheten själv har en dominerande ställning. Till detta kommer att RAÄ har en särställning skattemässigt, och det nämnde också Kollmats här tidigare. Man behöver inte betala moms, för när gör utgrävningar anses det som myndighetsutövning. Men om länsmuseerna eller ett privat företag utför arbetet är det belagt moms. Revisorerna har funnit att knappast någon utöver länsstyrelserna och berörd undersökare har någon som helst insyn i de beslut som fattas eller hur de genomförs. Det finns ingen som så att säga företräder fornminnena. Det finns exempel på att den ekonomiska situationen hos är ett bekymmer. Som det ser ut nu beräknar man att man av ackumulerat underskott inte kommer att ha uppnått balans förrän om . För att åstadkomma ekonomisk balans, skriver man, har avdelningen satt som mål att vinna fler anbud i konkurrens och bedriva sin verksamhet med överskott . är som jag nämnde momsbefriat och kan såldes lägga sina anbud lägre än andra anbudsgivare. Bara detta talar för att det är viktigt att skilja från uppdragsverksamheten. På länsstyrelsenivå är det inte heller särskilt väl ställt. Det fick vi också höra exempel på. Vissa länsstyrelser överlåter åt undersökarna att själva avgöra både ambitionsnivå och kostnader för de arkeologiska projekten. Detta, liksom länsstyrelsernas uppföljning och tillsyn, är lågt prioriterat, och det strider mot statsmakternas intentioner. Vissa länsstyrelser motiverar inte heller sina val av undersökare. De grunder på vilka man väljer undersökare blir då oklara. Att ett länsstyrelsebeslut saknar motivering bidrar inte bara till begränsad insyn, det strider också mot förvaltningslagen. Det har också hänt att länsstyrelser på uppdrag av har belagt information i upprättade undersökningsplaner med sekretess. Hemliga beslutsunderlag försvårar naturligtvis för intresserade att granska beslut som rör fornlämningar. Det framgår också att man på länsstyrelserna och för det mesta är mycket negativ till privat konkurrens, och det är väl det som gör att man också motarbetar detta. Det finns många exempel på det i revisionsrapporten. I län har ingen undersökning utsatts för konkurrens , trots att länet har haft flera av landets mest kostnadskrävande arkeologiska undersökningar. Man har motiverat detta bland annat med att har haft så mycket att göra. Ett annat skäl som har åberopats är att exploatörerna har krävt snabba beslut. Hur kan det vara så bråttom? Självklart beror det på att man inte från början har tagit med kulturmiljövården som en del i planeringen. Om man uppmärksammar kulturmiljöfrågorna borde sådant kunna ut . I det här sammanhanget kan det vara lämpligt att uppmärksamma kommunernas roll i den här processen. Kommunerna har inte tillräcklig framförhållning i sin fysiska planering. Hade de gjort översiktsplaner skulle de arkeologiska undersökningarna ha kunnat hänga med. Man skulle till och med ha kunnat göra det åratal i förväg, och man skulle kanske ha kunnat slippa de snabba handläggningarna. Om kommunerna levererar brådskande enskilda planer till uppstår sådan här tidspress. I , som tillämpar lagen om offentligt upphandling, visar det sig att konkurrensen gör att man får helt andra infallsvinklar och goda resultat, men vissa län vill över huvud taget inte lämna ut sådant på entreprenad. Man hänvisar till regionala intressen, att man samarbetar med sitt länsmuseum och så vidare. Vi som kommer från kommunpolitiken vet mycket väl att länsmuseerna finansierar mycket av sin ordinarie verksamhet med pengar som de får in på uppdragsverksamheten. Det gör också att det går upp och ned i verksamheterna, och det kan vi också se i de kommunala budgetarna. har man i regeringen äntligen kommit på att man är beredd att åtminstone göra en utredning om detta. Om man hade ett ordentligt upphandlingsförfarande skulle man mycket klarare få besked om vad som ska göras, hur mycket det får kosta och man kan som revisorerna föreslår, och jag är övertygad om att det är det bästa låta exploatörerna genomföra upphandling, för de är bra på upphandling, och eftersom de betalar vill de göra en undersökning som är så effektiv, bra och billig som möjligt. Då skulle också länsstyrelsernas uppgifter bli tydligare, och vid större uppdrag skulle högskolan och universiteten komma in och knytas till detta. Det är också viktigt att den delen kommer med i utredningen. Det finns många andra frågor som tas upp. Det är som sagt inte smickrande, för det märks att detta är en sluten värld, och man försöker hålla ute dem som har kompetens men är privata. I stället för att ta till vara detta säger man till och med att det inte finns någon konkurrens. Revisorerna pekar på att det finns åtminstone 36 olika organisationer som kan konkurrera. Med tanke på den svidande och mycket klara kritik som revisorer givit är det förvånande vilken försiktig attityd regeringen intar i den här frågan. Vi moderater anser att det krävs resoluta tag för att komma till rätta med de brister revisorerna har pekat på. Jag står självklart bakom alla moderata reservationer, som vi har tillsammans med övriga borgerliga partier, men för tids vinnande yrkar jag bifall endast till reservation 1. 52 (): Det betänkande som vi behandlar handlar mycket om statens kompetens som beställare och om att göra beställningar som också är kvalitetssäkrade. Men det handlar också om att värna det kulturarv som kulturminneslagen anger att staten är skyldig att värna, och vi har ett ansvar att bevaka att så sker.