prot · GR0930 · 2003-11-18 00:00:00 — 1 § Justering av protokoll Justerades protokollet för . 2 § Svar på interpellation 2003/04:84 om regeringens behandling av universitets- och vetenskapsområdesansökningar 1 Utbildningsminister (): har ställt ett antal frågor till mig angående kvaliteten i högskolans grundutbildning och forskning, lärosätenas autonomi samt handläggningen av de ansökningar om vetenskapsområde eller universitetsstatus som några högskolor har lämnat in. Låt mig börja med att slå fast att grundläggande högskoleutbildning och forskning generellt sett håller hög kvalitet. Vi har infört ett gediget och ambitiöst kvalitetssäkringssystem som innebär att återkommande ska granska och bedöma all högre utbildning och forskarutbildning. Vad gäller forskningen vid våra lärosäten är , i förhållande till sin storlek, en av världens största producenter av vetenskaplig kunskap. tillhör den grupp av länder som satsar mest offentliga resurser på forskning och utveckling, av BNP. Att satsa på utbildning och forskning är att satsa . Ny kunskap är grunden för en god och hållbar samhällsutveckling och tillväxt och en av främsta konkurrensfördelar. Jag kommer därför att fortsätta arbeta för att upprätthålla och stärka ställning som kunskaps- och forskningsnation. En grundpelare i regeringens forskningspolitik är att staten utgör garanten för en vital och fri grundforskning. Detta har stärkts genom den nya myndighetsorganisation för forskningsfinansiering som regering och riksdag har inrättat. Anslaget till har ökat . För att utveckla och garantera den svenska forskningens kvalitet höjer regeringen anslagen till forskning och forskarutbildning med ca . Arbetet pågår nu med nästa forskningspolitiska proposition. Såsom aviserades redan under förra mandatperioden ska den läggas fram i mitten av . Viktiga teman för denna proposition blir grundforskningens roll och framtid, det generationsskifte som svensk forskning står inför, forskarutbildningens struktur och forskningens roll i innovationssystemen. De svenska lärosätena har, i internationell jämförelse, en mycket stor frihet och starkt självstyre. Detta är bra. Regeringen har även tagit olika steg för att öka lärosätenas möjligheter att styra över sin egen verksamhet. Men stor frihet innebär också ett stort ansvar. För att ska kunna upprätthålla en fortsatt hög internationell kvalitet inom forskningen är det nödvändigt med prioritering, arbetsfördelning och kraftsamling, såväl inom som mellan lärosätena. har ett högskolelandskap med ett antal universitet med generell examensrätt för forskarutbildning samt några högskolor som tilldelats vetenskapsområde, det vill säga rätt att utfärda examina i forskarutbildningen inom ett avgränsat område. Därutöver har vi ett antal högskolor som inte har rätt att självständigt bedriva forskarutbildning eller examinera inom denna. Dessa lärosäten har dock fasta forskningsresurser. Detta högskolelandskap är ett uttryck för regeringens strävan att skapa minst en stark högskola i varje län. Beslut om att inrätta nya universitet eller tilldela en högskola ett vetenskapsområde föregås av en noggrann kvalitetsgranskning som genomförs av . Ett lärosäte måste ha grundutbildning och forskning av sådan kvalitet och omfattning att forskarutbildning kan bedrivas på en hög vetenskaplig nivå. Men som regeringen uttalade i budgetpropositionen kan en högskola tilldelas vetenskapsområde enbart om det, förutom att kvalitetskriterierna är uppfyllda, även finns statsfinansiella förutsättningar för detta samt att det ligger i linje med regeringens forskningspolitiska bedömning. Samma sak gäller för inrättandet av nya universitet. Mot bakgrund av det statsfinansiella läget är det inte aktuellt att inrätta fler universitet eller tilldela fler högskolor vetenskapsområde. I detta läge finns det därför inte någon anledning att inhämta yttranden från . 2 (): Inledningsvis vill jag tacka utbildningsministern för svaret på min interpellation. Det är intressant att få debattera med ministern igen. Tyvärr måste jag ändå tillstå att som förflutit sedan sist verkar den gamla passiviteten i den socialdemokratiska utbildningspolitiken ha nått nya höjder. hanterar inte regeringen ens de ärenden som tillställs regeringen. Fyra högskolors ansökningar om att få bli universitet ligger obesvarade, liksom två högskolors ansökningar om vetenskapsområde, det vill säga rätt att examinera forskare inom ett större område. Regeringen har inte ens bett om den kvalitetsbedömning som behövs för att ens börja hantera ansökningarna. Det här, herr talman, visar hur farligt det blir när en del frågor politiseras, åtminstone när det är den socialdemokratiska regeringen som får hantera strategiska frågor för utbildning, forskning och tillväxt. Vi ser i färre forskarstuderande i humaniora, samhällsvetenskap och medicin, liksom färre forskarassistenter den vanliga meriteringsvägen för nya doktorer på alla vetenskapsområden. Det innebär att möjligheterna för lovande forskare att spetsa sin kompetens och skicklighet blir sämre. Med tanke på att är ordförande i en av socialdemokratins tillväxtgrupper är det särskilt häpnadsväckande att så lite händer inom det egna ansvarsområdet. I sitt svar visar utbildningsministern tydligt att regionalpolitiska skäl i den socialdemokratiska utbildningspolitiken får gå före kvaliteten. Det är sorgligt. Högskolor och deras utveckling har självklart betydelse för en region och dess utveckling, men för oss kristdemokrater är ändå lärosätena i första hand en nationell resurs. Det är också en nationell fråga hur kvaliteten i forskning och utbildning ska ges de bästa förutsättningarna så att ska ligga i forskningens och utbildningens framkant. Hur kan det vara möjligt att bygga en bra utbildning och forskning när utbildningsministern inte ens är beredd att ge verktygen för det? Och om det nu är regionalpolitiska skäl som är huvudpoängen för regeringen, varför vill då regeringen hindra de nya lärosäten som har kommit till att utvidga sin kompetens, bygga vidare på sin skicklighet och få en allt större roll inom sina regioner och inom ? Problemen med regeringens agerande är flera. som regeringen inte ens tar upp frågan från en del lärosäten delas universitetsstatus ut till högskolor som inte klarar kvalitetskraven. Det är tydligen farligt för kvaliteten att lägga makt inom . Vi kristdemokrater förespråkar i stället en modell där det är kvalitetskraven som ska styra om ett lärosäte ska få vetenskapsområde, inte politiska hänsyn. Det vore klädsamt om här i gav ett besked om hur Socialdemokraterna ser på de ansökningar som ännu inte har behandlats. Hur ska dessa högskolor i förhållande till andra kunna känna sig säkra på att de får en rättmätig och sjyst behandling? Innebär det besked som ger här att blott intet kommer att hända inom svensk högskola och forskning ? Har regeringen abdikerat så till den milda grad? 3 Utbildningsminister (): Det är alltid en lika roande upplevelse att få debattera med . Det har varit en väldigt spännande utveckling de här åren när det gäller synen på högskolor och universitet och vilka som ska ha rätten att bedriva forskarutbildning. När vi började processen med att bygga minst en stark högskola i varje län fanns det ett väldigt starkt motstånd från hela det borgerliga fältet. Det skulle man inte göra. Man skulle bara ha de gamla universiteten. Det var dem man skulle värna om. Sedan gick vi vidare och menade att de högskolor som verkligen hade lyckats profilera sig och bli starka inom ett specialiserat fält inom något ämne skulle få chansen att, efter mycket tuff prövning från , få rätten till vetenskapsområde, det vill säga rätten att självständigt bedriva forskarutbildning. Också då var motståndet starkt från borgerligheten. Det skulle åtminstone bara vara de gamla universiteten som fick bedriva forskarutbildning. Men vi drev igenom det mycket framgångsrikt. , som finns nära, är en av våra starkaste högskolor, skarpt profilerad mot teknikämnet. bedriver man mycket framgångsrik forskarutbildning i det ämnet. Man har också där skaffat sig en nisch och ett arbetssätt som gör att man hävdar sig väl. har det tekniska området, inte minst inom informationsteknologin. har det naturvetenskapliga området. pågick en skarp politisk diskussion. Är inte det här att smeta ut forskningsresurser? Ska verkligen fler få bedriva forskarutbildning? Den debatten vann vi, så till den milda grad att nu har antagit motsatt position. ska alla bedriva forskarutbildning. Så långt har jag inte gått, och jag tror att man i väldigt få föreställningsvärldar om en god akademisk framtid ser framför sig att varenda högskola ska bedriva forskarutbildning. Det kräver en stark vetenskaplig massa. Det kräver god och stark forskning. Det kräver miljöer som gör att vi kan vara trygga med att forskarutbildningen håller hög internationell klass. Därför har vi valt att bygga upp den strukturen att ansvarar för att göra mycket tuffa granskningar av kvaliteten. Man släpper bara fram dem som klarar tuff kvalitetsgranskning. Men det innebär också att staten tar på sig ett ansvar. Om en högskola får ett vetenskapsområde har också staten sagt att här ska bedrivas forskarutbildning med ett nationellt ansvar. Då måste staten också se till att man tillför resurser. Det är ännu ett skäl till att vi inte kan ha forskarutbildning vid alla våra högskolor. Kvalitetsskälen talar emot det, och resursfördelningsskälen talar emot det. I stället kommer vi framför oss att ha ett högskolelandskap som jag menar visar att det finns en sund arbetsfördelning i svensk högskolevärld: universiteten, med rätt att bedriva forskarutbildning i alla ämnen, högskolor med vetenskapsområde, med specialiserade inriktningar mot vissa ämnen där man har rätt att bedriva forskarutbildning, och en rad högskolor som forskar själva. De har fått fasta forskningsresurser via riksdagsbeslut också där med skarpt motstånd från borgerligheten men utan rätt att självständigt bedriva forskarutbildning. Det måste de göra tillsammans med andra. Vi har arbetat fram ett system för att stimulera denna samverkan med forskarskolor. Universiteten står som värd och samverkar med högskolor utan vetenskapsområde. Det är värt att gå vidare med, men inte att ha som idé att vi har uppnått det bästa av alla tillstånd när alla högskolor bedriver forskarutbildning. Så gör man heller inte internationellt. Här möter vi konkurrens som är benhård och måste värna om kvaliteten. Regeringens bedömning är att vi inte i det här läget behöver ytterligare lärosäten som bedriver forskarutbildning. Det finns inte heller statsfinansiella förutsättningar för det. Det är ingen mening med att driva granskningsprocessen vidare när det inte är aktuellt att inrätta några nya lärosäten med vetenskapsområde vid det här tillfället. 4 (): Det är en fascinerande men något selektiv historiebeskrivning som utbildningsministern ger uttryck för när han målar med de här breda dragen. Både utbildningsministern och jag är nog medvetna om att de nyare lärosätena kom till då vare sig eller för den delen mitt parti fanns i regeringsställning. Nåväl, inom socialdemokratin talar man numer mycket om tillväxt. Det är ju en välkommen inriktning. Problemet är bara, herr talman, när de här orden som vanligt inte följs av de åtgärder som krävs för att tillväxt ska bli möjlig. Går vi in och ser på de ekonomiska förutsättningar som utbildningsministern har presenterat för och som vi ska ta ställning till visar det sig att regeringen faktiskt har backat. Regeringen har minskat sin ambitionsnivå när det gäller utbyggnad av högskolan och när det gäller forskning. Detta till skillnad från oss kristdemokrater som i precis motsats till utbildningsministern i våra förslag gör satsningar på kvalitet både i grundutbildningen och i forskningen. Utbildningsministern talar mycket om kvalitet, och det är ju välkommet. måste man ställa sig frågan, herr utbildningsminister, varför utbildningsministern struntar i när den här kvalitetsbedömningen verkligen görs. När erhöll universitetsstatus var det till och med så att , som nu hyllar, skrev till regeringen och fann det mycket olyckligt att inte ens någon form av enklare kvalitetsprövning ansetts nödvändig för den här utnämningen. Regeringen håller inte riktigt vad säger när det gäller kvalitet. Ena sekunden passar det att dela ut titlar, att dela ut vetenskapsområden och universitetsstatus, nästa sekund passar det inte. Bekymret blir när vi ska granska det som kallar för regeringens forskningspolitiska bedömning, som han hänvisar till i sitt svar . Vad är det för forskningspolitisk bedömning regeringen gör? Är det att forskningspolitiken och högskolans utveckling ska styras av det som för tillfället är bäst för regeringen? Eller finns det måhända någonstans där bortom de grå molnen och de många ordens landskap ändå någon form av vilja, någon form av vision, någon form av tanke med de olika åtgärderna och bristen på åtgärder? Den här debatten visar just hur farligt det blir när den här typen av viktiga tillväxtfrågor och framtidsfrågor politiseras så till den milda grad. Det är också därför som vi kristdemokrater föreslår att regeringen ska befrias från möjligheten att dela ut de här titlarna. I stället ska man låta kvalitetsbedömning i hög grad vara vägledare i den här typen av beslut. Jag tycker att det vore ännu mer befriande om inte bara talade om historia i de här grova dragen utan också lät oss få veta lite grann om regeringens framtida syn på forskningspolitik och högskolefrågor. Det behövs en del klarlägganden. 5 Utbildningsminister (): tillsammans med tillhör de länder i världen som examinerar flest från forskarutbildningen. Det kommer sig av mycket stora satsningar på forskarutbildningen. Vi har dessutom en ökning av antalet studerande i forskarutbildningen. påstod något annat. Det är inte riktigt. Antalet deltagare i forskarutbildning fortsätter att öka. Det är en väldigt fin utgångspunkt för , för vi behöver många forskare som kan ta över, inte minst när många av de som är födda , som innehar viktiga forskningspositioner, går i pension. Vi behöver också fler med forskarutbildning i vårt näringsliv, i små och medelstora företag och även i offentlig sektor, för att utveckla verksamheten. Där ligger vi i topp om vi jämför oss med våra tuffaste konkurrenter. En annan femma är hur vi ska organisera utbildningen av forskare. föreslår i princip att alla ska ha rätt att bedriva forskarutbildning. Jag tycker det är fel strategi. Det måste vara mycket tuffa kvalitetskrav, och det måste vara ett forskningsstrategiskt övervägande. Vi måste se till att vi har forskarmiljöer som ger en forskarutbildning som gör att man när man examineras som doktor fått en utbildning som ligger i internationell klass. Det är jätteviktigt. Vi ska se till att ha en struktur där vi både har universitet som har generell rätt och högskolor som har fått specialisera sig inom ett område. Men det är alldeles fel syn som har, att om en högskola inte själv har rätt till forskarutbildning kan den inte vara en framstående högskola. Vi har drivit igenom att alla högskolor har egna forskningsresurser. Det innebär att alla högskolor kan bedriva forskning. Alla högskolor kan också anställa professorer. Om man sedan vid en mindre högskola vill bedriva forskarutbildning bör man stärka samverkan med de starkare miljöer där forskarutbildningsrättigheterna finns. På så vis kan vi se till att sprida möjligheten till forskarutbildning och ändå vara säkra på att kvaliteten upprätthålls. Jag är osäker på vad menar med den modell som han lanserade från talarstolen, att utan regeringens och inblandning självt fördelar forskarutbildningsrättigheter. Att ha rättigheterna är en sak, men om det inte bara ska vara tomma ord måste man ju för att kunna bedriva forskarutbildning ha resurserna. Menar att dessutom ska fördela resurser till de lärosäten som fått forskarutbildningsrättigheter? Jag tror inte att det är en möjlig idé över huvud taget. I stället ska vi göra som vi har gjort till exempel vid . Det är en högskola som ligger nära, geografiskt åtminstone. Där har vi satsat på att stötta en profilering, sett till att de fått förutsättningar att med duktiga forskare bli starka inom flera tekniska områden. Efter tuff prövning av har de fått rätten till forskarutbildning. Det är ett fint exempel på hur konsekvent profilering leder till kvalitet som leder till att man kan ta ett steg vidare. Då är inte ambitionen att den högskolan ska ha forskarutbildningsrättigheter i alla andra ämnen. Det finns ett egenvärde i just denna profilering som gör att man får chansen att klara en internationell konkurrens. Jag tror ingen högskola i svensk historia har varit så utsatt för så omfattande kvalitetsprövningar som . Där känner jag mig trygg. Den senaste kvalitetsprövningen pekade på och hade ett huvudbudskap att det bör gå innan får universitetsrättigheterna. Det tog regeringen till sig. När vi fattade beslutet var också nöjt. I ett pressmeddelande uttryckte verket sin tillfredsställelse över beslutet. Det följde precis granskningsgruppens rekommendation. Högskolan får vänta och hinner därmed organisera sig och förbereda sig för att vara universitet. 6 (): Det är fascinerande att se skillnaderna som målas upp mellan olika högskolor. En högskola får universitetsstatus utan att ha klarat kriterierna, bara för att regeringen tycker att det är bra. En annan högskola får inte de möjligheterna, trots att skolan har de kvalitativa förutsättningarna. talar mycket om kvalitet. Hur går detta ihop? Vi är uppenbarligen överens om att kvaliteten ska vara vägledande, inte regionalpolitiska hänsyn. Det är en omsvängning att välkomna i den socialdemokratiska politiken. Men om nu menar allvar med detta, hur kan det komma sig att när väl saker ställs på sin spets gör regeringen en överprövning och fattar beslut om att dela ut titlar respektive inte ta upp ansökningar till prövning utan att be om en kvalitetsprövning. Hur går det ihop, utbildningsministern? Forsknings- och utbildningssektorn behöver satsningar. Jag blir bekymrad när jag ser regeringens budgetproposition, och jag konstaterar att bara för att den socialdemokratiska regeringen kört den svenska ekonomin i botten ska tydligen utbildning och forskning inte få de möjligheter som krävs för att den sektorn ska kunna expandera. Hur går det ihop med allt tal om tillväxt? Det är till skillnad från som, liksom tidigare, satsar betydligt mer än regeringen på forskning och på kvalitet i grundutbildning. Utbildningsministern talar om hur viktigt det är att det ska finnas en miljö när man har disputerat. Hur går det ihop med att antalet forskarassistenter minskar? Det ska prövas olika inriktningar och profileringar. Vore det inte dags för utbildningsministern att lyssna på det kristdemokratiska förslaget att inte bara prata om universitets- och vetenskapsområden utan också om möjligheten att ge forskarexamen inom mer begränsade områden? 7 Utbildningsminister (): Det blir allt tydligare att har gått från den ena extrema positionen att säga nej till satsningar över huvud taget på annat än universiteten till att nu under säga att i princip alla ska ha rätt att bedriva forskarutbildning. Med det förslag som kom från talarstolen, att ämnet, inte vetenskapsområdet, ska vara avgörande riskerar vi att få mycket tunna miljöer, långsiktigt svaga miljöer, som kan ge en forskarutbildning som inte håller kvalitetskraven. Det ställer jag inte upp på. Jag menar att vi ska ha en ansvarsfördelning mellan våra lärosäten som gör att vi kan vara trygga med att forskarutbildningen håller en mycket hög internationell klass. Vi är där , men med förslag är jag rädd för att det skulle innebära en utspädning och en försvagad kvalitet. säger att det är fråga om att dela ut titlar utan att kvalitetspröva. Vi har ett mycket strikt system i . Jag är stolt över att det fungerar så väl. Inga lärosäten får vetenskapsområden utan att ha blivit mycket tufft granskade av . Det är inte tjänstemän som gör granskningen utan det är granskningsgrupper som består av forskare som bedömer forskningskvalitet. Det är något vi kan vara stolta över. När en högskola får ett vetenskapsområde har man den kärna och kvalitet som gör att de som börjar en forskarutbildning kan lita på att det blir en bra utbildning. Vi har ett ökande antal i forskarutbildningen. är det land i världen som, tillsammans med , examinerar flest i forskarutbildningen. Vi har för tillfället inte behov av att utöka antalet lärosäten med forskarutbildning. Då lämnar vi inte några ansökningar till prövning eftersom det är inte är läge för ytterligare beslut om vetenskapsområden. Det är ett tydligt besked till alla lärosäten och ett tydligt besked till . har varit släpankare till högre utbildningens politik, både resursmässigt och idémässigt. Med den överraskande vändningen kanske det blir fler intressanta diskussioner på området. Överläggningen var härmed avslutad. 3 § Svar på interpellation 2003/04:94 om fristående skolors konkurrensnackdelar 8 Utbildningsminister (): har frågat vad jag avser att göra för att rätta till de problem som uppstått med det nya bidragssystemet för fristående gymnasieskolor genom att bidragen varierar beroende på vilken kommun eleverna kommer ifrån, godtyckliga bedömningar vad gäller programmens beteckningar samt fristående skolors problem att planera den långsiktiga ekonomin, om jag avser att vidta åtgärder så att skolor inte retroaktivt ska behöva betala tillbaka bidrag de mottagit på grund av att kommunerna varit sena med sin bidragsbedömning, vilka åtgärder jag avser att vidta så att en kommun inte ska kunna ge betydligt lägre bidrag per elev i en fristående skola än i en , trots att de bedriver samma utbildning. Först vill jag understryka att jag anser att alla skolor ska ha likvärdiga och rättvisa villkor. Den grundläggande principen är att hemkommunens bidrag ska bestämmas efter samma grunder oavsett om en elev går i en eller i en fristående skola. Skollagens bidragsregler för fristående gymnasieskolor syftar till att åstadkomma likvärdiga bidragsvillkor för fristående och offentliga gymnasieskolor och att motverka konkurrensfördelar för någon part. De nuvarande bidragsreglerna anger följande: 1.Bidraget ska motsvara den kostnad elevens hemkommun har för motsvarande nationella program. 2.Om programmet inte finns i kommunen, men i den kommun där den fristående skolan ligger, ska bidraget motsvara kostnaden i den kommunen. 3.I annat fall ska det belopp utbetalas som fastställts av enligt den så kallade riksprislistan. säger att det nya systemet gör det mycket svårt för en fristående skola att kalkylera med ekonomin eftersom intäkterna är osäkra och kan variera . Detta kan sägas vara valfrihetens och konkurrensens pris. kan ingen skola, varken eller fristående, vara säker på vilket elevunderlag den kommer att ha nästa läsår. Det ligger i sakens natur att ett system med valfrihet bidrar till att göra planeringsförutsättningarna mera osäkra. Fristående skolor måste vara kostnadseffektiva för att vara konkurrenskraftiga. Det kan inte vara försvarbart för en kommun att normalt ge vare sig högre eller lägre bidrag för en elev i en fristående gymnasieskola än vad kommunen betalar för en plats på motsvarande utbildning i en gymnasieskola, antingen i den egna kommunen eller i en annan kommun. Denna sunda ekonomiska princip medför att bidragen naturligen kommer att variera beroende på kostnadsläget i olika kommuner. Att kostnaderna för att anordna en utbildning varierar mellan olika kommuner kan ha många orsaker. De kan ha valt att organisera verksamheten på olika sätt, kostnadsläget behöver inte vara detsamma och så vidare. Generellt kan sägas att kommuners kostnader för en utbildningsplats bör vara högre än de kostnader en enskild huvudman har för att anordna samma utbildningsplats.