prot · GR0911 · 2003-10-06 00:00:00 — Det är ingen av oss som gillar uttrycket tvång, men jag kan inte se det som annat än oansvarigt att inte ta hand om en medmänniska som inte kan ta hand om sig själv. Det var några konkreta förslag. 29 (): Till kära kollegan vill jag säga att vi kan konstatera att denna debatt har tillkommit med stöd från samtliga partier. Jag tycker också att den möjliga risk som kunde ligga i den här debatten har besannats. Man skiljer nämligen inte på det som är den verkliga folkdiskussionen närvaron av våld i det svenska samhället och det som varit i fokus hur psykiatrin i sig fungerar. Det gäller en psykiatri som huvudsakligen har hand om människor som är farliga för sig själva och mår väldigt dåligt men inte utgör ett hot mot oss andra. Vi är ju i det här landet lite dåliga på att hålla två saker i luften , vilket i någon mån också präglat den här debatten. Låt mig säga till , som är den förste att anklaga Stockholmslandstinget för att ha för lite vård, att poängen från hans partikamraters sida nu är att det varit för mycket vård och för många läkare. Detta ska i hög hastighet skäras ned. Det var bland annat det som avsåg när han refererade dagens City-löpsedel. Jag vill gärna säga att jag har den största respekt för lokalt självbestämmande. Det är därför som jag är lite oroad över en del inlägg här och över hur vi gör. Vad är det som och vi som sitter här i denna kammare egentligen har ansvaret för? Jo, att rättsväsendet fungerar. Men det har nästan ingen nämnt här . Huvudsakligen är det rättsväsendet och dess brister som gör att vi inte hanterar våldets konsekvenser i . I stället har nästan hela diskussionen handlat om sådant som huvudsakligen andra har hand om kolleger till oss i landsting och kommun. Vi ropar på nationella samordnare och har hittat små specialpengar i våra budgetar för att satsa gentemot den här sektorn. Men den långsiktiga möjligheten att finansiera detta handlar om hur man får behålla pengarna lokalt och om det kanske, som jag antydde i mitt inledningsanförande, är för många huvudmän. Vi tar på något sätt på oss glansen av och försöker antyda att vi löser detta. Men just psykiatrins problem tror jag huvudsakligen inte handlar om någon nationell samordnare. Det var ju så det här med drogerna skulle lösas. Minns ni det? Den förre nationella samordnaren åker nu land och rike kring och talar om droger. Men se drogerna är kvar! Jag tror att vi lurar oss själva när vi försöker lösa frågor på det sättet. 30 (): Jag berörde inte alls de svåra våldsdåd som har begåtts . Precis som var inne på är det oerhört svårt och känsligt att diskutera den frågan utifrån några våldsdåd. Vi vet ju aldrig om just de hade kunnat undvikas med andra politiska åtgärder. Man kan se det här på två olika sätt. Man kan se det så att nu uppstår en panik, så nu kommer politikerna att vidta några symbolåtgärder. Jag är varse den risken och förstår dem som tänker så. Man kan också se det så att äntligen har svensk psykiatri kommit i fokus. har vi ett gyllene tillfälle att få fram förändringar som väldigt många människor varit medvetna om har behövts. Då blir det också så att de här människorna offren som har drabbats av detta meningslösa våld ändå kan känna att det leder till någonting positivt om vi tar till vara det engagemang och det intresse för psykiatrisk vård som äntligen finns. Det är det som jag hoppas på. Det gäller att hålla huvudet kallt, sade . Ja, men jag hoppas också att hjärtat kan vara varmt, att vi nu gör saker som vi kan göra. Ja, landstingen svarar för sjukvården. Men vi svarar för den lagstiftning utifrån vilken denna sjukvård bedrivs. Ungefär hälften av remissinstanserna var positiva till förslag. Men valde att lägga det i byrålådan. Väldigt många verksamma säger att det var ett stort misstag. Jag delar den uppfattningen. Det är vi i denna kammare som kan förändra när det gäller det misstaget. Jag ser med stor spänning fram emot vad nu har att säga om resurserna. Även den frågan kan vi här i påverka. 31 (): Ja, ska man göra ett statligt huvudmannaskap, eller ska vi ha ett landstingshuvudmannaskap eller ett kommunhuvudmannaskap? Jag och menar att även psykiskt sjuka är kommunmedborgare, och även psykiskt sjuka har rätt till vård. Det innebär att man träffar två olika huvudmän. Då behöver man se till att det här kan hållas ihop. Hur gör man då som politiker på nationell nivå? Ja, på andra områden brukar vi ta fram nationella riktlinjer, handlingsplaner. Lite stimulansmedel brukar också skickas med. Om detta har fungerat eller inte finns det väl olika synpunkter på. Det är i varje fall ett hanteringssätt som gått att använda på andra områden. Vi menar att man bör pröva det även på detta område. Hos oss i har vi diskuterat huvudmannaskapet. Det har då handlat om rättspsykiatrin. Vi vet på goda grunder att det är en kostsam sak som staten kanske bör ta kostnadsansvaret för. Vi får återkomma till den saken. Men att göra en särlösning för psykiskt sjuka människor med någon form av nytt huvudmannaskap tror inte jag kommer att lösa psykiatrins grundproblem. Sedan handlar det, som sagt, om att styra resurser. Vi har kommunens och naturliga självbestämmanderätt och självstyre. Men låt mig återigen konstatera att på andra områden har vi haft riktlinjer och stimulansbidrag. Det går det att använda om man vill. Slutligen: Från alla andra partier än har jag i debatten saknat detta med kompetensutveckling och bemanningsfrågor samt detta med hur vi, om vi vill att det ska fungera, ska få fram läkare, skötare och sjuksköterskor inom psykiatrin. Vi löser inte detta med lagstiftning, utan det handlar om bemanningsfrågor, kompetensutveckling och tillgänglighet. 32 (): Först och främst vill jag säga att det är bra att vill ha samtal med kommuner och landsting om kanonpengarna. Vi har efterlyst det, och jag tycker att det är väldigt viktigt att vi i de samtalen låter också anhörigföreningar, RSMH och andra få vara med. Vad vi möter ute i verksamheten är nämligen att man är missnöjd också med kontakter som man har med många kommuner och landsting. Naturligtvis tycker jag att det kommunala självstyret är väldigt viktigt. Det finns ett engagemang i de här frågorna i många kommuner och landsting. Men socialministern sitter ju också i en regering som på punkt efter punkt lägger ut övriga lagstiftande åtgärder på kommunerna. Man tvingas till maxtaxa för barn, maxtaxa för äldre och så vidare. Det här styr undan möjligheterna för kommunerna att faktiskt också sköta denna del på ett vettigt och bra sätt. Jag fick inget svar om den nationella vårdgarantin. Om man har en nationell vårdgaranti omfattar den alla, också de psykiskt sjuka och de psykiskt sköra. Vi har 16 gånger fått avslag på en motion här i . I valrörelsen senast lovade Socialdemokraterna att det skulle komma en nationell vårdgaranti. Jag förutsätter att de psykiskt sjuka då ingår där. När kommer denna nationella vårdgaranti? Det finns möjligheter att ge besked i debatt här . Ganska tydligt skulle det ju visa att det också finns ett slags tidsplan i det som regeringen tänker göra. Sanningen är att de tillgänglighetspengar på som funnits i budgeten nu i årets budget minskar med av statsfinansiella skäl, som ni uttrycker det. Vad socialministern säger här i talarstolen gäller alltså inte i praktiken. Det är inte de fina och vackra orden som de psykiskt sjuka behöver, utan det handlar om pengar och insatser så att man kan få hjälp när det väl behövs. Det skulle socialministern kunna åstadkomma i stället för att sitta och vänta på att vi får en samordnare som kommer hit och ska lösa de problem som socialministern själv inte har lyckats lösa. 33 (): Man kan kanske frestas att tro att är mot allt tvång. Jag har ju inte nämnt något om detta med tvångslagstiftning. Vi är inte mot tvång; det är klart att det behövs. Men jag ville i stället fokusera på det ämne som jag har tagit upp. Staten har inte bara med rättsväsendet att göra utan även i allra högsta grad med psykiatrin samt med förebyggande arbete och med barn. Barn har staten baske mig ansvar för! Men för att ni nu inte ska tro att jag över huvud taget inte bryr mig om vuxna kan ni, om ni har tid framöver när motionstiden är slut, läsa vår psykiatrimotion. Det handlar mycket om vuxna där också. Allra sist skulle jag vilja ge ett litet konkret exempel eller kanske snarare ett konkret tips. Man skulle på apoteken kunna ha en information liknande den man lämnar om var man kan söka för fysiska åkommor. Det skulle man kunna ha även när det gäller psykisk ohälsa. Man kan ta fram informationsmaterial så att människor vet vart man kan vända sig, hur man ska göra, vad det finns. Där ska också finnas information om samtal, psykoterapi, samtalsserier och så vidare. Det var mitt lilla tips som jag ville ge så här . 34 Socialminister (): Först vänder jag mig till . Problemet i och i har knappast varit för mycket vård, däremot ofinansierad vård. Det varnades för att detta kommer att ställa till oerhörda problem. Man kan inte bedriva vård som man inte har finansierat. Stora underskott leder till jättestora problem. Detta är också någonting som vi har anledning att reflektera över, därför att drabbar det faktiskt dem som bor i om man inte klarar att finansiera sin egen vårdorganisation. Till vill jag säga att poängen med påpekandet om denna fråga faktiskt var att det är två olika dimensioner på samma problem. Det skulle vara nyttigt om ni noggrant diskuterade detta hos . Man får väga respekten för den enskilda individen mot behovet av att ge sluten vård till dem som behöver och se till att de som inte är mottagliga för frivillig vård också ska ha sluten vård, det vill säga att man använder tvång. Det är en komplicerad avvägning. Och det var alldeles uppenbart så att den fråga jag fick handlade om den omvända sidan. Men det var det inte många som uppmärksammade därför att det inte var frågan på dagordningen. Jag tycker att vi ska ha en rejäl slutenvård. Vi behöver fler platser i slutenvården, och vi ska också vara öppna för att stärka slutenvården. Jag är också öppen för att diskutera i vilken mån vi behöver ändra lagstiftningen. talade om ökade resurser. har bestämt att vi ska öka statens stöd till landsting och kommuner med 1 miljard. Jag tycker att det första vi ska göra är att diskutera hur man kommer att använda de pengarna. Vad har landstingen för planer när det gäller psykiatrin? Det är en bra början. Jag är inte säker på att de här pengarna räcker. Jag tror att vi dessutom behöver förstärka statens insatser för att just stimulera landstingen och kommunerna att förbättra psykiatrin. Men innan jag tar ställning till förslag skulle vara spännande att se hur man tänker finansiera det vill jag säga att det viktigaste just nu är att vi försäkrar oss om att de pengar vi redan har beslutat om, som ligger i budgeten, faktiskt kommer rätt. vet att frågan om vårdgaranti håller på att diskuteras tillsammans med . Vi kommer att ge besked om från vilket datum vårdgarantin ska gälla, och då gäller den hela vården. Det handlar inte bara om tio eller tolv diagnoser utan tillgängligheten ska handla om hela sjukvården. skulle jag vilja säga att det som nästan aldrig har kommit fram under debatten handlar om det som var fantastiskt bakom psykiatrireformen. Några stycken borde faktiskt oftare tala om att det har betytt förbättringar för tusentals och åter tusentals människor. Jag fick ett brev från , före detta chefsöverläkare i psykiatri. Han är specialist i psykiatri. Han skrev följande: Jag vänder mig mot dem som artikulerar krav på återupprättande av mentalsjukhusen i den offentliga debatten och över vad man kallar den skandalösa psykiatrireformen 1995. Jag protesterar mot dessa synpunkter. Psykiatrireformen präglades av en humanistisk idé om att tiotusentals människor som levt sitt liv med fast bostad i form av en säng på en tätbefolkad avdelning skulle kunna få ett bättre liv, ett gott liv präglat av socialpsykiatrisk kompetens hos vårdgivare inom såväl kommun som landsting. Jag har mött och sett många långtidssjuka människor med ganska tom blick och en ytterligt dålig och bräcklig, skampräglad självkänsla som levt upp och känt livsmening och sammanhang i tillvaron därför att deras livsmiljö normaliserats. Det har skett genom psykiatrireformen. Låt oss inte glömma bort att den också har haft fördelar. 35 (): Tack för debatten! Det är som vi vet inte enbart budgetfrågor och penningar som avgör den mentala hälsan och trivseln hos ett folk. Om barn utsätts för våld, utsätts för pedofili, kränks fysiskt och psykiskt skapas en grogrund för många sinnessjukdomar. Om barn inte blir sedda, älskade och får uppleva att vuxna hinner och vill ta sig tror jag att otryggheten lätt tar strupgrepp på de här barnen. Och om barnet ska leva i ett värdemässigt vakuum kräver vi av barnet vad ingen av oss egentligen skulle klara av. Jag skulle avslutningsvis vilja be och uppmana socialministern att alldeles särskilt vara observant på att barn och ungdomar i större omfattning än tidigare dricker alkohol, inte enbart registrera antal och mängder utan också ställa sig den fråga som brukar ställas: Varför super ? Vi måste tillägga: Varför super och ? Det finns inte ett svar, det vet vi. Säkert kan vi långt ifrån alltid finna något svar över huvud taget. Men nog är det förödande för ett samhälle som kallar sig välfärdssamhälle, och som odiskutabelt också i många avseenden är ett välfärdssamhälle, att vi ska behöva se hur unga människor, vårt lands framtid, bedövar sig bort från sin vardag och bort från de möjligheter och de erbjudanden som livet i regel bjuder. Om något mer än ska vi här ha en partiledardebatt. Då kommer det att talas om ekonomisk tillväxt mer än en gång, tror jag. Låt oss tillsammans verka för att de som fastnar i alkohol och droger får sin chans att växa, får del av det liv som är så fascinerande och tilltalande. Många tycks inte vara inställda på att få det. 36 Socialminister (): I den allmänna diskussionen kan man ibland få intrycket att beslut när det gäller psykiatrin grundar sig på en mycket oklar målsättning, en oklar ambition. Så är det inte. När jag beskrev målen för psykiatrin handlade det om att i några enkla ord sammanfatta den lagstiftning som gäller. Det är viktigt att tala om detta för medborgare. Det handlar om att alla människor som behöver stöd och hjälp i den öppna psykiatriska vården ska få det. Vi har en lång väg dit. Det finns långa köer som är oacceptabla. Men att vi har sagt detta betyder också att alla som behöver sluten vård ska erbjudas detta, och så kommer det viktiga. Den som är en uppenbar fara för sig själv eller för andra ska om så krävs kunna tas om hand med tvång. glömmer vi bort att den möjligheten finns. Men den finns, och avsikten är helt enkelt att vi ska ha en psykiatri som inte innebär att vi gör ett val mellan risk för människor att gå på gator och torg och behovet av resurser i psykiatrin. Vi behöver förstärka psykiatrin. Vi behöver fler platser i slutenvården. Vi behöver utveckla kunskapen inom psykiatrin. När vi tillsätter en nationell samordnare handlar det helt enkelt om att utöver det myndighetsarbete som bedrivs av exempelvis se till att vi tar initiativet till diskussioner med kommuner och landsting, övertygar dem om att genomföra det som är ambitioner, men också att vi snabbt får en bedömning av hur mycket resurser som behövs och vilka lagstiftningsförändringar vi kan göra. Det är ett sätt att snabbt flytta fram positionerna och skapa en fungerande psykiatri. Överläggningen var härmed avslutad. 3 § Justering av protokoll Justerades protokollet för . 4 § Anmälan om inkommen faktapromemoria om förslag från Europeiska kommissionen Talmannen anmälde att följande faktapromemoria om förslag från Europeiska kommissionen inkommit och överlämnats till utskott: 2003/04:FPM7 Strömlinjeformning av de sociala frågorna KOM(2003)261 till socialförsäkringsutskottet 5 § Hänvisning av ärende till utskott Föredrogs och hänvisades Proposition 2003/04:11 till Anmäldes och bordlades Proposition 2003/04:10 Ändrade regler för CFC-beskattning 7 § Anmälan om fråga för skriftligt svar Anmäldes att följande fråga för skriftligt svar framställts 2003/04:53 av ()till näringsminister av Componenta Frågan redovisas i bilaga som fogats till snabbprotokoll . 8 § Kammaren åtskildes . Förhandlingarna leddes av andre vice talmannen från sammanträdets början till ajourneringen och av talmannen därefter till sammanträdets slut.