prot · GR0930 · 2003-11-18 00:00:00 — Kammarkollegiet ansvarar för auktorisation och för tillsynen över de auktoriserade tolkarnas verksamhet. vid fördelar statsbidrag för teckentolksutbildning. Dessa medel används inte fullt ut, bland annat beroende på att det saknas sökande med tillräckliga kunskaper i teckenspråk till utbildningarna. Institutet får därför nu använda en del av statsbidraget till rekryterande åtgärder och utvecklingsarbete. har ett särskilt uppdrag att producera program för döva. Barn och ungdomar ska prioriteras särskilt. Sändningarna på teckenspråk ökade . Nuvarande sändningstillstånd gäller till utgången av 2005. Regeringen har tillsatt en parlamentarisk kommitté för att ta fram underlag för de villkor som ska gälla för nästa avtalsperiod. I uppdraget ingår att följa upp och utvärdera det arbete för ökad tillgänglighet som bedrivs inom public service-företagen. Kommittén ska analysera om nuvarande krav på insatser är ändamålsenliga och undersöka om ytterligare krav ska ställas på ökad tillgänglighet. Staten ska vara ett föredöme i tillgänglighetsarbetet. Regeringen utfärdade i samband med handlingsplanen en särskild förordning som kräver att statliga myndigheter under regeringen ska verka för att inte bara deras lokaler utan även verksamhet och information ska göras tillgänglig för funktionshindrade. Detta är några exempel på vad som görs för att skapa en bättre situation för döva. bereds dessutom direktiv till en kommande utredning om teckenspråkets ställning. Utöver frågan om teckenspråkets ställning som språk avser regeringen också att ta upp frågor om dövas möjligheter att kunna använda teckenspråket i skilda sammanhang i samhället och tillgången till tolktjänst. Direktiven kommer därför att omfatta många politikområden. 35 (): Först vill jag tacka statsrådet för svaret. hade vi en diskussion här om de hörselskadades problem. Därför kändes det naturligt att gå vidare med den värsta formen av hörselskada, nämligen dövhet. Jag tror att dövhet främst är ett kommunikationsproblem i umgänget med hörande. Svårigheterna i kommunikationen med hörande har ofta lett till att döva fått sämre utbildning och till att de haft svårt att hänga med i samhällsdebatten. Ett stort problem är just bristen på samhällsinformation nyheter, debattprogram och annat i TV. TV sänder teckenspråksnyheter per dag. Det kan vi jämföra med allting annat som finns för hörande, inklusive radion. Det lär till och med finnas program som direkt berör döva och som inte är textade. har utbudet av teckenspråksprogram i TV omfattat . har det begränsats . För döva är teckenspråket ett modersmål, medan svenskan är deras andraspråk. Döva betalar samma TV-avgift som hörande men får bara 1 av sändningarna på sitt modersmål jämfört med vad hörande får ut av TV-sändningarna. Norsk TV sänder teckentolkade program klockan 1822 både barnprogram och vuxenprogram. Därutöver sänds teckenspråksnyheter måndagfredag. Norsk TV sänder totalt och att jämföra med cirka i . Tycker inte statsrådet att vi ska ta lärdom av ? Sedan vill jag ta upp problemet med den stora tolkbristen, som hindrar många att gå den utbildning de önskar. Tolkbristen slår också igenom i vardagslivet. Man kan inte gå på fest tillsammans med hörande. Det är svårt att köpa en bil, att gå till läkare, att besöka föräldramöten i skolan, att delta i studiecirkel, att besöka banken, att ta kontakt med advokat och så vidare. Döva stängs ute från många kulturella evenemang. Man kan säga att den som i vuxen ålder drabbas av dövhet på något sätt blir avbruten mitt i livet. Rätten till tolk kan tas för självklar. Men hur är det i praktiken? Ett exempel kan hämtas från , från . Där har man delvis kompenserat bristen på tolkar med inhyrda firmor och frilanstolkar. Men den skrala ekonomin ledde till beslut om anställningsstopp. Stoppet drabbade just frilansarna. De stod för av den totala tolktjänsten. Problemet blev allra störst kvällar och då människor skulle gå ut och träffa varandra. Men också tandläkarbesök, föreningsmöten, utvecklingssamtal och olika fritidsaktiviteter drabbades. Hur ser statsrådet på den situation som jag här har beskrivit? 36 Statsrådet (): har, precis som jag sade i mitt svar, ett särskilt uppdrag när det gäller att producera program för döva, med tillägget att särskilt barn och ungdomar ska prioriteras. Det sändningstillstånd som vi nu har löper ut . En parlamentarisk kommitté ser över vilka krav och villkor som ska gälla för nästa avtalsperiod. En del i det uppdraget avser en prövning av frågan om man ska öka tillgängligheten till televisionen. Det går dock åt rätt håll. De uppgifter som jag har de är och från visar att av de svenska programmen i vad som kallas för förstasändningen är textade. Kanske är det inte tillräckligt, utan det kan också krävas teckenspråkstolkning. Där är andelen, precis som redovisade, alldeles för liten. Det uppdrag som ligger på den parlamentariska kommittén syftar till att fundera kring villkoren för det kommande sändningstillståndet. Detta tycker jag är mycket viktigt därför att det är centralt för oss alla att kunna följa inte bara nyheter och nyhetssändningar utan också programutbudet i televisionen. Ytterst är det en fråga om delaktighet och demokrati, så jag sätter ett mycket stort värde på detta. När det gäller tillgången till tolkar kan det väl konstateras att antalet tolktjänster har fördubblats mellan och . De tolkningsuppdrag som läggs ut har ökat . En betydande ökning har alltså skett . Skyldigheten att tillhandahålla tolkar regleras i hälso- och sjukvårdslagen där det klart och tydligt står att landstingen har denna skyldighet. Vidare har vi ett statsbidrag som fördelas till landstingen avsett just för att stödja tillgången till tolkar. Jag är väl medveten om den svåra ekonomiska situation som kommuner och landsting just nu befinner sig i. Min uppfattning är att detta ytterst är en prioriteringsfråga. Detta med tillgång till tolkar är centralt och viktigt just för att vi ska kunna leva upp till de mål om full delaktighet och jämlikhet i samhället som vi gemensamt har lagt fast i denna riksdag. Det är alltså oerhört viktigt att öka tillgängligheten i det här sammanhanget, och det är min förhoppning att denna successivt ska kunna förbättras. 37 (): ställde sig samtliga riksdagspartier bakom ett beslut som upplevdes som historiskt för de döva i . Beslutet gällde att teckenspråkets ställning skulle ses över. Dövas rättigheter när det gäller teckenspråk och teckenspråksinformation skulle nu säkerställas. Frågan överlämnades till . På uppdrag av genomfördes en förstudie om teckenspråket. Denna studie var klar . har det gått men har ännu inte lyckats formulera direktiv för utredningen. Anser statsrådet att det är en rimlig tidtabell för ett så angeläget ärende? Exempelvis kan vi jämföra med . Där infördes i grundlagen en formulering om teckenspråket och 1996. Kan inte vi ta lärdom av ? Något som är aktuellt inte minst denna höst har vi märkt det är de människor som lider av psykisk ohälsa. De döva som drabbas av psykisk ohälsa har mycket små möjligheter att få behandling. Det saknas psykologer och psykiatriker som kan teckenspråk. Vidare finns det inga behandlingshem för döva tonåringar. Det finns ett stort behov av behandlingshem med god kunskap om dövas villkor och teckenspråkskompetens. Våra socialförvaltningar är inte så duktiga på att ta hand om döva. Det händer ofta att ärendena avslutas utan att hjälp kan erbjudas. Kan statsrådet tänka sig att verka för ett nationellt initiativ så att vi får sådana behandlingshem? händer det som inte får hända. Jag tänker på kriser och katastrofer då många människor verkligen behöver hjälp. Här tror jag att mycket behöver göras. Chock och förvirring är svårt att hantera för oss hörande, men det måste vara ännu värre för de döva. De har svårt att ta till sig information, och de har oftast inte någon att tala med. Det lär finnas regionala krisgrupper med ett 40-tal dövstödjare. Man skulle vilja vidareutveckla den verksamheten, men det saknas pengar. ska ju, precis som så många andra myndigheter, spara. Jag tror därför att det är viktigt att man från regeringshåll uppmärksammar den utsatta situation som de döva kan hamna i vid händelse av kris och katastrof. 38 Statsrådet (): beskriver på ett mycket bra sätt vikten av att vi inom en rad olika samhällsområden har tillgång till teckenspråkstolkar. Det är bara att konstatera att de är alldeles för få. Det är också för få områden där det naturligt av verksamheten följer att man ser till att allt som sägs också kan förmedlas till alla. Jag delar den uppfattningen. Vi försöker nu förbättra utbildningen av teckentolkar. Jag nämnde tidigare vid . De fördelar statsbidrag för teckentolksutbildning. De pengarna kunde tyvärr inte användas eftersom för få med rätt bakgrund sökte till de utbildningar som erbjuds. De har fått möjlighet att använda en del av detta statsbidrag till att vidta en rad rekryteringsåtgärder, men också till utvecklingsarbete. Tillgången till teckentolkar är central och viktig för detta område. Sedan till frågan om teckenspråkets ställning. Låt mig säga, vilket jag också sade inledningsvis, att vi just nu bereder frågan om teckenspråkets ställning. Vi kommer inom en inte alltför avlägsen framtid att tillkalla en utredare, och bereder vi direktiven. Det handlar alltså om att i ett brett perspektiv titta på tillgången till tolk för döva, dövblinda, hörselskadade och vuxendöva. Det handlar om arbetslivet och om samhället över huvud taget. Vi måste titta på utbildningsfrågorna samt kartlägga och analysera tillgängligheten till kultur, medier och så vidare. Vi har en mycket bred ansats i den kommande utredningen, och jag tror att den kommer att vara central och viktig när det gäller att flytta fram positionerna för att öka tillgången till teckenspråkstolkar, men också för att öka tillgängligheten till samhällslivet i stort för dem som är i behov av teckenspråkstolkar. 39 (): Jag vill säga ett varmt tack för det samtal som vi haft här. Det verkar lovande att en hel del ska hända . Och det är mycket viktigt. Jag har under mitt arbete med denna interpellation blivit påmind om många situationer som dessa människor kan hamna i. Precis innan jag gick hit fick jag ett mejl från en person som berättade hur svårt det är att gå till banken ifall man är döv. Den personen hade också lite olika förslag på hur man skulle kunna lösa den problematiken. Jag gläder mig också åt att det ska bli fler textade och teckenspråkiga program i TV samt att vi ska göra någonting åt den alarmerande tolkbristen. Det finns alltså goda förutsättningar för en bättre framtid om alla krafter hjälps åt och samverkar till att lösa de dövas situation. 40 Statsrådet (): Jag vill instämma i det som sade på slutet, nämligen att det är oerhört viktigt att vi med gemensamma krafter flyttar fram positionerna och ser till att öka tillgängligheten i samhället så att vi får ett samhälle som präglas av full delaktighet och jämlikhet. Överläggningen var härmed avslutad. Kammaren beslutade på förslag av talmannen att ajournera förhandlingarna till . 7 § Svar på interpellation 2003/04:88 om fria sprutbyten för narkomaner 41 Statsrådet (): har frågat mig om jag ställer mig bakom narkotikasamordnaren förslag om fria sprutor till narkomaner samt vilka övriga åtgärder jag avser att vidta för att förebygga missbruk av narkotika och för att förbättra vårdkedjan för narkomaner som behöver behandling. Låt mig börja med frågan om sprututbyte. Idén att förse injektionsmissbrukare med rena sprutor, i syfte att förebygga smittspridning av blodburna infektioner, är utan tvekan kontroversiell. Det visar inte minst diskussionerna här i kammaren . Sprututbytesprogram har kritiserats av motståndare för att ge dubbla budskap till narkomanerna genom att dessa förses med verktyg för att kunna fortsätta med ett kriminaliserat narkotikamissbruk. Tillskyndarna till sprututbytesverksamhet hävdar å sin sida samhällets ansvar för att förebygga livsfarliga sjukdomar som aids, och att tillhandahålla rena sprutor är ett effektivt sätt att göra det bland injektionsmissbrukare. De åberopar internationella studier och erfarenheter som stöd för sin uppfattning. I finns möjlighet till sprututbyte bara i och . Trots att verksamheten pågått bedrivs den fortfarande utan lagstöd och i vad som får betecknas som försöksform. Det är därför enligt min mening hög tid att reglera verksamheten. har pekat på två alternativa förhållningssätt: det ena är att i lag förbjuda sprututbytesverksamhet, medan det andra innebär att verksamheten upphör som försök och att den regleras i lag eller förordning, med angivande av vilka villkor som måste uppfyllas. För att bredda beredningsunderlaget ombads regeringens narkotikasamordnare att inkomma med sitt ställningstagande. Hans förslag innebär att verksamheten i och upphör som försök och att möjlighet öppnas för landstingen, om vissa bestämda villkor är uppfyllda, att inrätta sprututbytesverksamhet. Jag redogjorde för regeringens ställningstagande i frågan. Innebörden är att regeringen varken uppmanar till eller förbjuder sprututbyte. Det är en smittskyddsåtgärd som varje landsting måste ta ställning till. Om sprutbyte ska förekomma måste dock varje missbrukare få tillgång till en fungerande vårdkedja. Frågan om reglering av sprutbytesverksamhet bereds inom med inriktning att återkomma med ett förslag till . Möjlighet till sprututbyte är emellertid, som själv antyder, bara en av många narkotikapolitiska åtgärder. Den svenska narkotikapolitiken bygger på en balans mellan insatser för att begränsa utbudet genom olika typer av kontrollinsatser och insatser för att begränsa efterfrågan av narkotika. En viktig del i det arbetet är att främja samordning mellan olika huvudmän och att hitta metoder att förebygga narkotikamissbruk i olika grupper, samt att utveckla vården för missbrukare. Det framgår tydligt av den av godkända narkotikahandlingsplanen. För att förverkliga handlingsplanens intentioner genomför den nationelle narkotikasamordnaren en rad olika aktiviteter inom alla de områden som prioriteras i handlingsplanen. För mig är en upprustning av missbrukarvården och en förstärkning av vårdkedjans alla delar en särskilt angelägen fråga. Formerna för och innehållet i missbrukarvården är dock främst en angelägenhet. Inom regeringen överväger vi därför hur kommunernas arbete med att utveckla missbrukarvården bäst kan stimuleras. Min ambition är att det ska ske en satsning på missbrukarvården . Vi börjar genom att ge (SiS) i uppdrag att i samverkan med ett antal kommuner utveckla och pröva en försöksmodell för en förstärkning av vårdkedjans alla delar. En effektiv missbrukarvård är enligt min uppfattning en angelägenhet för hela samhället. Missbruk skapar ett djupt mänskligt lidande och innebär stora ekonomiska förluster både för den enskilde och dennes närstående och för samhället. Om vi lyckas effektivisera rehabiliteringen, och därmed få fler missbrukare drogfria, kommer vi också till rätta med en stor del av vardagsbrottsligheten, våldet, prostitutionen och tunga sociala problem som hemlöshet och socialt utslagning. 42 (): Jag tackar för det utförliga svaret och särskilt för att påpekar att hela vårdkedjan måste fungera. Vi får hoppas att det framgent också blir så. Men det hade varit betydligt bättre om regeringen i den här frågan hade kunnat säga ett klart och tydligt nej till sprutbyte. lägger man i stället ansvaret på de enskilda landstingen genom att säga att man varken förbjuder eller uppmanar till sprutbytesverksamhet. Ska man dessutom söka tillstånd hos och visa att det finns en fungerande vårdkedja för dem som vill sluta, avgiftningsbehandling och eftervård, innebär det i praktiken att väldigt få kommer att kunna ha godkänt sprutbyte att erbjuda narkomaner på sin agenda som det ser ut i dagens läge. Vidare påpekar regeringen i sitt pressmeddelande att detta är en smittskyddsåtgärd. Förvisso smittar hiv via orena sprutor. Jag är fullt medveten om det erfarenhet som både kliniker och forskare inom området hiv. Men finns ungefär 30 vetenskapliga artiklar inom området hiv och sprutbyte, , och ingen av dem kan påvisa att smittspridningen minskat, i varje fall inte i den typ av samhälle som existerar i . De vetenskapliga argumenten saknas. De utvärderingar som gjorts om den svenska verksamheten har inte heller kunnat visa att den varit mer effektiv när det gäller smittskydd. I har man till exempel hållit nere hivsmittan utan sprutbyte. I där försök bedrivits har man inte kunnat se några nya interna fall av hiv bland narkomanerna, enligt smittskyddsläkaren , som för övrigt liknar motståndet mot sprutor med påvens nej till kondomer. Såvitt jag vet är det inte förbjudet med sex. Men det är däremot inte tillåtet att knarka. Jag tycker att det är en viss skillnad. Vidare kan tilläggas att tillkom 29 nya fall av hiv bland intravenösa drogmissbrukare. 17 av dem var i . Av dem var redan 9 smittade när de kom hit till . Varje nytt fall av hiv är ett fall för mycket. Men 8 nya fall där man dessutom inte kan säkerställa om smittan skett via intravenös överföring eller sexuellt är inget starkt argument för sprutbyte. Under senaste perioden i har dessutom hepatit B-frekvensen ökat stort som antalet dödsfall bland narkotikamissbrukare ökat dramatiskt trots sprutbyte, och hepatit B smittar på samma sätt. Nej, smittskyddsargumenten håller inte tillräckligt. Det måste gå att säga nej. Anser inte att man åtminstone först måste göra en vetenskaplig undersökning för att stärka smittskyddsargumenten? 43 (): Smuggling av narkotika har ökat kraftigt i . Det finns stark anledning att tro att EU-utvidgningen kommer att innebära ett ännu större inflöde av narkotiska preparat till via östra . Med detta som bakgrund kunde man i senaste numret av vår egen tidning läsa att regeringen inte tar ställning i den kontroversiella frågan om sprutbyte för narkomaner. Det är inte bra. Ett tydligt ställningstagande hade behövts. Det övergripande målet som statsmakterna har satt upp för narkotikapolitiken är ett narkotikafritt samhälle. Detta har sedan delats in i tre mer konkreta mål: att minska nyrekryteringen till missbruk, att förmå fler missbrukare att upphöra med sitt missbruk samt att minska tillgången på narkotika. Inte minst tillgången på narkotika har stor betydelse för ungdomars drogvanor. Polisens strategi är därför att öka den så kallade söktiden, det vill säga den tid det tar att få fram narkotika för missbrukarna. Gatupriserna på narkotika är stabila eller sjunkande vilket visar att det tidigare konstaterandet är riktigt. Tillgången på narkotika har ökat kraftigt i . Ett naturligt sätt att möta denna ökade tillgång och arbeta aktivt med att nå de narkotikapolitiska målen vore att satsa på rättsvårdande instanser som tull och polis. I stället lägger regeringen fram förslag i budgetpropositionen som innebär att exempelvis tullens brottsbekämpande verksamhet minskas i när allt tyder på att man borde satsa kraftigt. Det är förbjudet enligt lag att befatta sig med narkotika, och sprutbytesprogrammet sänder mycket märkliga signaler i förhållande till den lagstiftning som jag tidigare uppfattat att vi alla är mycket eniga om. När nu regeringen föreslår att landstingen ska få möjlighet att tillhandahålla sprutorna, verktygen för missbruket, så ger det en mycket underlig signal till narkomaner, narkomanvård och människor i allmänhet. Varför äventyra en klar och rak linje i narkotikafrågan, utan att ha säkerställda effekter vad gäller bekämpning av hiv, och ställa till allmän oreda i något som faktiskt är ganska enkelt? Just nu är i särskilt stort behov av denna klara, raka och restriktiva linje i narkotikapolitiken med tanke på de drogliberala vindar som blåser i olika delar av . Förslaget om att öka möjligheten till sprutbyte känns som ett steg mot ett drogliberalare , och det är inte bra. Min fråga till som övergripande ansvarig för att ska nå de narkotikapolitiska målen blir därför: I vilken mån om någon bidrar sprutbytesprogrammet till att vi kan uppnå målen för narkotikapolitiken i ? 44 (): har uttalat ett ja till att försöksverksamheten med sprututbytesprogram i och ska få fortsätta. Vi har menat att det går att förena med det bestämda målet, ett narkotikafritt , och den generellt restriktiva narkotikapolitik som vi egentligen alla slår vakt om i . Vi har en övertygelse om att det arbete som har bedrivits i och har gjort nytta. I strikt vetenskaplig mening säger man själv där att det ena eller det andra som efterfrågas inte kan visas. Men det är ju inte bara vetenskap som det handlar om i vård och behandling, inom medicin och i andra sammanhang där vi har anledning att pröva verksamheter. Man åberopar också ofta begreppet beprövad erfarenhet. Inom det begreppet är man enligt vår mening trovärdig i och . Man har gjort nytta vad gäller smittspridning, att upptäcka och spåra smitta och även vad gäller att kunna slussa ett antal människor vidare till vård och behandling, till befrielse och till ett eget liv. Det är omöjligt och svårt att i det konkreta fallet visa att det var just den här insatsen som gjorde verkan. Det kan ju ha varit den nya kvinnan, eller något annat som gav det nya livet. Men vi har en tro på att de här insatserna har bidragit med en del i behandlingen. Förutsättningen för har dock varit att det inte kan stanna vid ett sprututbyte. En utbyggd och effektiv missbrukarvård är totalt sett någonting som måste arrangeras. Svagheten i Lund- och Malmöarbetet har naturligtvis varit just detta. Vad kommer sedan, utöver sprututbytesprogrammet? Tack vare de här insatserna har förvisso människor slussats vidare, men vi vet också att man under alla år har varit plågad av att man inte har kunnat erbjuda en smidig fortsättning i vård och rehabilitering. Det säger man själv i och . Det mest konkreta exemplet som brukar anföras är att det kan vara ända upp till väntetid för att få komma in i ett metadonprogram i det här området. Generellt vet vi också att det under den mandatperiod då Socialdemokraterna har varit tillbaka vid makten, alltså och framåt, har varit allt kärvare med möjligheterna till vård och behandling. Som ministern anförde här har man på SiS, som ska göra en särskild insats , och många med dem själva larmat om att det är allt färre i tvångsvård som narkotikamissbruket ökade kraftigt under den andra halvan av 90-talet och även in . Vi vet också att polis, tull och rättsvårdande instanser i övrigt har nedrustat . Den avgörande frågan är alltså: Finns det någon trovärdighet när Socialdemokraterna nu igen genom och regeringens positionsmarkering säger att det kommer att komma särskilda villkor, avgiftningsplatser, behandling, information och informationsinsatser och kapacitet i kommunernas socialtjänst? Man talar bra, rätt och vackert om den nödvändiga komplettering som måste till utöver ett sprututbytesprogram. Kan på ett trovärdigt sätt presentera hängslen och livrem för att ett sprututbytesprogram blir en hel insats, och inte bara ett sprututbyte? Eller blir det ingen fortsättning av sprututbytesprogrammet därför att Socialdemokraterna inte förmår genomföra den nödvändiga mobilisering av hela narkomanvården som förutsätts för ett ja till ett sprututbytesprogram? 45 (): Missbrukarvården har under en lång följd av år, för att inte säga , präglats av tro, hopp, ingen vetenskap och definitivt ingen klinisk beprövad erfarenhet. Tvärtom har man satsat på en massa konstiga behandlingsmetoder som inte har gett några resultat. Jag vet inte om har träffat många missbrukare. Vet han vad det innebär? Vet han hur de här personerna har det och hur deras omgivning har det? För egen del har jag arbetat som fängelsetandläkare och arbetat med missbrukare. Jag ser fortfarande en del av dem i min mottagning under den lilla tid som jag hinner jobba. Droger, till exempel amfetamin, har olika effekter. Amfetamin är en uppåtdrog. Den ökar också sexualdriften dramatiskt. Det gör att smittspridningen inte endast sker genom nålar som man delar.