prot · GR0943 · 2003-12-05 00:00:00 — Jag vill medverka på alla sätt till att maximal öppenhet och insyn tillämpas när det gäller våra egna upphandlingar, våra egna exportaffärer och internationella upphandlingar. Vi har allt intresse av det. Det gäller inte minst internationella upphandlingar. I sådana kan vi hävda oss bättre om insynen ökar och öppenheten blir större. Det stör mig ändå att fortsätter att lansera som fakta vad som ändå trots allt är och förblir påståenden. Jag kan för min del inte förstå och jag vill ställa den frågan till interpellanterna varför man inte går till de rättsvårdande myndigheterna med de misstankar och det faktaunderlag man har. Då rullar automatiskt en granskning igång. Jag skulle gärna se det om det finns fog för dessa misstankar. Man undrar om det kanske helt enkelt är på det viset att det under dessa påståenden döljer sig förskräckligt lite fakta. Det har till exempel visat sig vara fallet när utredningarna gjordes i . Jag är i det avseendet utomordentligt öppen för att vända på varje sten. Jag vill svara på frågor. När det gäller arbete med de överenskommelser som finns och regelsystem för vad man ska iaktta när man ger kreditgarantier, och också när det gäller överenskommelser om att bekämpa korruption och mutor, är vi, har alltid varit och fortsätter att vara mycket aktivt pådrivande i de sammanhangen. Vi följer de regelsystemen till punkt och pricka. I själva verket har överenskommelse om att bekämpa mutor införlivats i svensk lagstiftning. Jag kan inte se att vi har några problem att leva upp till dem. Den specifika frågan om detaljrikedomen i vad EKN granskar inför en kreditgivning kan jag inte svara på från den här talarstolen. Det har jag inte tillräcklig detaljkunskap om. Jag vet att EKN i allra högsta grad, inte minst när det handlar om en sådan här stor affär, går utomordentligt grundligt och noggrant tillväga i sin prövning. Där tror jag inte att vi behöver vara oroliga. När det slutligen gäller den utredning som sitter som leder är syftet med utredningen att just att se över vårt samlade regelverk och de beslutsprocedurer vi har för att hantera krigsmaterielfrågor. Det har gått 10, sedan den lagstiftningen lades på plats. Vi kan nu behöva ta hänsyn till en rad saker som har hänt . Jag tänker då på att vi har blivit EU-medlemmar. Jag tänker också på att vi deltar alltmer i ett allt närmare samarbete om försvarsproduktion med andra länder. Vad konsekvenserna av detta blir eller bör bli för vår egen hantering av krigsmaterielexporten tycker jag är viktigt att se närmare på. Det är den uppgiften som utredningen har. 102 (): Statsrådet säger att den lever upp till krav, till och så vidare. Men det är ett faktum att i enkäten från svarar vi inte ja på frågan om vi frågar efter detaljer när det gäller de här kommissionerna. Det här tycker jag är väldigt viktigt att vi får klargjort. Vi kommer att fortsätta att följa upp det här. Tyvärr har inte statsrådet svarat på min propå om att man borde inkludera sådana här frågor i den Svärdska utredningen, som den kallas, eller göra en egen utredning. Det beklagar jag. Jag tror att det är mycket väsentligt att man faktiskt tar de här sakerna på allvar, tittar över dem och ser vad man kan förbättra från dagens läge. Jag beklagar alltså detta. 103 (): Statsrådet säger att vi lägger fram rykten och anklagelser som fakta. Då vill jag uppmana statsrådet att gå in på hemsida och läsa det protokoll som skrivs från de här överläggningarna. Inte i något fall har jag påstått mig sitta inne med sanningen. Tvärtom har jag ställt frågor. Här finns det grund för att ställa frågor. Här finns det uppgifter som borde vara tillräcklig grund även för statsrådet att ställa sig en och annan fråga. Vad jag vill veta är: Finns det någon sanning i dessa påståenden? Är det så att Feinstein och har fullständigt fel? Visst, bra, då belägger vi det, och så finns det ingen tveksamhet kvar i den delen. Varför inte gå till de rättsvårdande myndigheterna? Jag har inte de fakta som krävs för att belägga vare sig om detta är sant eller om det är osant. Men regeringen borde ha mycket bättre möjligheter än vad jag har. Ni har själva varit mycket aktivt inblandade i hela vapenförsäljningen. Ambassaden i har varit inblandad. Vi har haft regeringsbesök. Vi har till och med haft ett stort och mycket omskrivet arrangemang i i samband med den här vapenförsäljningen. Ni borde ha alla möjligheter att kunna tala om för allmänheten om det finns någon riktighet i de här uppgifterna. Det handlar nämligen om vilken trovärdighet som finns i det engagemang som uttrycker mot korruption och för offentlighet kring olika upphandlingar om man inte ens vill undersöka vilket ansvar det svenska stödet för en sådan här affär kan innebära. Osäkerheten i sig kommer bara att leda till ökad ryktesspridning och kan därför skada möjligheten att göra upp med felaktiga rykten och också skada bilden av i utlandet. 104 Statsrådet (): Det är riktigt som säger att vi har betydande insyn har haft och fortsätter att ha i de affärer vi talar om, den upphandling som genomförde och agerandet från våra företags sida. Naturligtvis har vi också följt den diskussion som äger rum och de påståenden som slungas ut av det ena eller andra slaget. Vi har studerat frågan och begrundat om det finns anledning att misstänka det ena eller andra. Vi har kommit fram till, och det är det jag har redovisat här , att vi inte har något som helst belägg för detta och i den meningen ingen anledning att gå vidare i en djupare granskning. Vi har naturligtvis också tagit del av de utredningar som gjorts, flera stycken, i . Vi har också tagit del av de utredningar som gjorts av polis och åklagarväsende i . Vår slutsats, i varje fall tills vidare, är att vi inte ser att det finns några belägg för att det skulle ha förekommit korruption, oegentligheter eller mutor. Inte heller kan jag säga att den debatt som vi har fört här har gjort mig mer övertygad på den punkten eller avslöjat nya fakta i målet som skulle kunna föranleda en annan attityd från min sida. Så ter det sig för mig. Jag beklagar för övrigt att jag inte har kunnat ge det fulla svaret om EKN och detaljeringsgraden i riktlinjer det är väl , föreställer jag mig eller om det skiljer sig något mellan EKN:s praxis och andra motsvarande myndigheter i andra länder. Jag tror inte det, men jag vill undersöka det och återkomma i särskild ordning. Överläggningen var härmed avslutad. 16 § Svar på interpellation 2003/04:151 om näringsfrihet och gränser för politisk maktutövning 105 Statsrådet (): har frågat mig om vilka åtgärder jag avser att vidta för att tydliggöra gränsdragningen mellan min egen maktutövning och näringslivets normala, löpande verksamhet. citat från en radiointervju tar sin utgångspunkt i den krisartade situationen i livförsäkringsbranschen, och jag vill därför också själv börja i den ändan. Vi kan konstatera att flera livförsäkringsbolag inte tillräckligt levt upp till rollen som goda förvaltare av spararnas pensionsmedel under de senaste årens börsnedgång. Vi har även sett flera exempel på tvivelaktigheter i form av affärstransaktioner, ersättningssystem och tilldelning av bostadslägenheter som bidrar till att förtroendet för livbolagen urholkats ytterligare. Ett bristande förtroende för livbolagsbranschen riskerar självfallet att smitta av sig även på andra delar av näringslivet. Vi måste nu snabbt finna en väg ut ur den uppkomna situationen. Medborgarna måste kunna känna förtroende för livförsäkringsbranschen. Ansvaret för att återskapa detta förtroende är delat. Regering och riksdag svarar för de regler som styr livbolagen. svarar för tillsynen över livbolagens verksamhet. Ytterst är det emellertid, vilket är viktigt att framhålla, ägare och styrelser i livbolagen som måste garantera att verksamheten är stabil och utövas enligt gällande regler på ett seriöst och ansvarsfullt sätt. Regeringen har för sin del vidtagit och kommer att vidta ytterligare åtgärder som syftar till att återställa förtroendet hos allmänheten för livförsäkringsbranschen. Vi har tillsatt en utredning med uppgift att skapa moderna och tydliga regler för bland annat livbolagen. kommer regeringen att föreslå regler som syftar till att minska risken för intressekonflikter och stärka försäkringstagarnas ställning i livbolagen. förstärker tillsynen över livbolagen. Men det ankommer också på livförsäkringsbranschen att axla sitt eget ansvar. Ägare och ledning i bolagen måste ta sitt självklara ansvar för att verksamheten är sund och genom självsanering förhindra att en fusk- och mygelkultur breder ut sig. Vidlyftiga ersättningssystem och en tvivelaktig utdelning av bostadslägenheter är uttryck för en sådan kultur. Mitt radiouttalande avsåg alltså livbolagens lägenhetstilldelningar. Generellt sett har livförsäkringsbolag förhållandevis stora fastighetsinnehav i sina portföljer. Fastigheterna är inte sällan lokaliserade i . Sådana innehav i kombination med de system för tilldelning av lägenheter i bolagsinterna bostadsköer som förekommer i flera av bolagen riskerar att locka till missbruk. Kraven på ett etiskt förhållningssätt hos det enskilda bolaget och ändamålsenligt utformade system blir därmed uppenbarligen mycket höga. När vi i ljuset av detta tvingas ta del av bland annat hur mycket attraktiva bostadslägenheter utan godtagbara motiv tilldelats ledande befattningshavare i bolagen och även deras anhöriga är det enligt min mening både rimligt och direkt påkallat att jag och andra ansvariga statsråd både reagerar och agerar. Vad jag således uttalat mig om är en del av bolagens verksamhet som jag tycker är uppenbart osund och som bör förändras. Även en politiker måste självfallet få delta i samhällsdebatten det låter konstigt att säga det, men det är tydligen nödvändigt och uttrycka sin åsikt om företeelser som den nu aktuella. Som ansvarig minister för försäkringssektorn ser jag det som min plikt att reagera. i ett vidare perspektiv vill jag också påminna om att regeringen tillsatte den så kallade . Bakgrunden till det initiativet är att förhållanden som uppmärksammats i och i vår omvärld medfört att förtroendet för det svenska näringslivet hamnat i den offentliga debattens fokus. Det är självfallet mycket angeläget att säkerställa att förtroendet för näringslivet upprätthålls. Kommissionen har därför i uppdrag att analysera den ordning som vi har och föreslå de åtgärder som bedöms nödvändiga. Också mot bakgrund av det uppdraget finner jag det både naturligt och önskvärt att jag deltar i debatten om vilka åtgärder som kan behöva vidtas. Jag vill i sammanhanget påpeka att i just det här avseendet utgjort ett föredöme när man låtit göra en oberoende utredning som följts upp av åtgärdspaket. Jag noterar till exempel med tillfredsställelse att både och antagit nya regler för tilldelning av bostadslägenheter. Reglerna har av de oberoende utredningsgrupper som rapporterat om bolagen bedömts som ändamålsenligt utformade. Jag välkomnar att även övriga livbolag genomför självsanerande initiativ av det slag vi har sett prov på i fall. En otvetydig friskförklaring av det egna bolaget är ju också det säkraste sättet att återvinna förtroendet hos allmänheten och spararna. 106 (): Jag vill börja med att applådera statsrådet för den första delen av hans svar. Det är både självklart och angeläget att statsrådet markerar mot de direkta oegentligheter i näringslivet som vi upplevt den här hösten. Det är förstås ett djupt omoraliskt beteende av enskilda företrädare som skadar hela näringslivets anseende. Här måste rättvisan nu ha sin gång. Men min fråga gällde inte de här avslöjandena, utan min fråga gällde gränsdragningen mellan egen maktutövning och företagens normala löpande verksamhet. I samband med uppmärksamheten kring livbolagens tilldelningar av lägenheter blev intervjuad i . Statsrådet framhöll då att tilldelningen av lägenheter till anställda är en galen och olycklig kultur. Han konkluderade med: Jag tycker därför att man ska sluta med att över huvud taget ägna sig åt att erbjuda lägenheter. Ministerns önskan om ett förbud eller ett stopp för livbolagen att över huvud taget hyra ut lägenheter från de egna fastighetsbestånden till egna medarbetare är ett direkt kränkande av den grundlagsskyddade näringsfriheten. Kritiken, som den framförs, riktas dessutom urskillningslöst också mot vanliga hederliga, hårt arbetande medarbetare i livbolagen som fick klä skott när statsrådet framförde sin kritik. Det är många medarbetare som tilldelats lägenheter av flera fullt legitima skäl, förstås, till exempel för att hemma finns på en ort och arbetsplatsen finns på en annan. Det är ju en situation som ledamöter känner igen. Men jag har inte hört någon kritik från regeringen om det otillbörliga i att upplåta lägenheter åt ledamöterna. Men när det gäller livförsäkringsbolag får de anställda, merparten hederliga och med helt legitima skäl för sin övernattningslägenhet, bannor av statsrådet. Det är många som har påpekat att tillväxt kräver tillit. Och det ligger väldigt mycket i det. Tillit är förstås fundamentalt för att människor ska våga göra affärer med andra än bara sina släktingar. Men det krävs också en tillit mellan det politiska ledarskapet å ena sidan och företagare å andra. Tillit är just någonting ömsesidigt. Därför borde statsrådet betänka vilka signaler det är han skickar från den politiska maktens korridorer. Frågetecknen bland företagare blir ju fler. Vilket område i näringslivet vill ministern nästa gång ge sig på för att detaljreglera med olika utspel? Vill ministern härnäst berätta för elbolagen hur de ska sköta sin dagliga verksamhet? Är det telekombolagen som ska informeras av ministern hur de bör driva kärnverksamheten? Eller ska man helt enkelt göra tolkningen att ministerns uttalande har en stark ideologisk underton? Frågorna är många. Vart vill ministern egentligen komma med sådana här begränsande styr- och regleringsförslag som kastas ut i debatten? Det är väl inte så att ministern förbereder ytterligare detaljregleringar och ytterligare inskränkningar av försäkringsbolagens kärnverksamheter? Jag tror att det är många som vill ha klarhet. Min fråga är därför om statsrådet önskar se ett förbud mot att livbolag tilldelar anställda lägenheter från det egna fastighetsbeståndet? 107 Statsrådet (): frågar vart jag vill komma. Det hoppas jag att jag har gjort tydligt. Jag är mycket oroad över tillståndet för svenskt näringsliv . Jag är oroad över den faktiskt rätt djupa förtroendekris som tornar upp sig och som vi måste axla ett gemensamt ansvar för att ta itu med och råda bot på. Jag tror framför allt att näringslivet självt måste bli tydligare, ta tydligare initiativ. De har varit alldeles för passiva i det här avseendet. Vad har vi hört från näringslivets främsta företrädare, näringslivets organisationer medan allt det här har rullat på? Jag tycker att det är dags att se ett mer kraftfullt agerande. Jag vill gärna se en regelrätt handlingsplan från näringslivet för hur de har tänkt sig att återställa det fulla förtroendet för näringslivet hos allmänheten. Det är det här som upptar mig. Här vill jag bidra på det sätt jag kan från regeringens sida, från lagstiftarens sida. Och vi tänker göra åtskilligt och gör redan åtskilligt i form av att skärpa lagstiftning, skärpa tillsyn och så vidare. Det är helt naturligt att vi för en debatt om vad det är för kultur, vad det är för praxis som har gjort sig bred ute i näringslivet och som vi kan identifiera som osund. Vi talar just om ett ersättningssystem som tillämpas i stora delar av näringslivet och som fullkomligt gått över styr. Det håller väl till och med med om. Eller är beredd att försvara Skandiadirektörernas feta bonusar, som de i stort sett roffat åt sig utan att iaktta vederbörliga beslutsprocesser i företaget, att förelägga styrelsen med mera. Självklart måste man reagera mot detta. Jag har då också tagit mig friheten att göra vissa iakttagelser när det gäller bruket av lägenheter. Jag står fast vid att det är en okultur som har utvecklats i det avseendet. Självklart är det det när man ser nyrenoverade tolvrummare på skänkas bort till höger och till vänster, inte bara till de höga befattningshavarna utan till deras söner och döttrar och jag vet inte vad. Jag menar att detta missbruk sannolikt har ett samband med att det är ett ganska vanligt fenomen att man erbjuder medarbetare tillgång till hyreskontrakt, till en lägenhet. Jag skäller inte på dessa medarbetare eller utsätter dem för kritik. Det är väl inte de som schavotterar. Hur har kunnat få en sådan uppfattning? De har ju skrivit ett anställningskontrakt där det här har varit en del. De ska känna sig trygga i sina lägenheter. Jag talar om framtiden, där jag tycker att man ska komma bort från den här typen av praxis, en kultur som odlas i näringslivet. Det inbjuder till missbruk. Ju mer man kan komma bort från det, desto bättre. Det har självklart inte någonting att göra med att jag inkräktar på någon näringsfrihet i landet. Däremot vill jag se upp med friheten att vara närig. Den kan vi diskutera mer om. 108 (): Som jag sade i mitt första inlägg applåderade jag de delar av statsrådets svar där han just riktade mycket skarp kritik mot de direkta oegentligheter som har förekommit. Där delar jag verkligen statsrådets kritik mot näringslivet. Men han måste också inse att de uttalanden som han gör, de svepande dragningar som han gör urskillningslöst drabbar anställda människor, hederliga hårt arbetande, som just har arbetet på en plats och familjen på en annan och som är i behov av övernattningslägenheter. Den typen av svepande, generaliserande kritik är inte bra. Det ökar inte förtroendet eller tilliten till politiker. Jag är precis lika oroad som statsrådet för den förtroendekris som vi har sett vecka ut och vecka in den här hösten, både för näringslivets ledarskap och för det politiska ledarskapet. Som jag sade tidigare är tillit mellan politiker och näringsliv angeläget för tillväxten. Tillit ger tillväxt. Jag tror att det vore mycket elegant och välgörande med en bättre förklaring och en ursäkt från för att hans uttalande i Ekonomiekots intervju var obetänksamt och oöverlagt. Ett sådant erkännande skulle särskilt bidra till att lyfta bort mycket av den osäkerhet som ministerns uttalanden har skapat hos hederliga och hårt arbetande företagare i redan tillräckligt turbulenta tider. Om han i stället vidhåller sin ståndpunkt och sin attityd är risken stor att han cementerar eller underbygger en framväxande uppfattning om att det finns en ökande godtycklig och orättvis styrning från regeringens håll. Godtycklig och orättvis säger jag därför att det är illavarslande att notera de helt skilda attityderna från regeringens håll vad gäller förhållningssättet till å ena sidan privat företagsamhet och å andra sidan statliga bolag och verksamheter som står nära socialdemokratin. Vi har under den här hösten blivit varse en stor mängd händelser där statliga och fackligt ägda bolag stått i centrum för minst sagt tvivelaktiga affärer. När fackföreningsägda ombads tillsätta en oberoende av finansministern kom svaret från bolagets vd: Här finns inget att granska. Ett sådant uttalande kunde varit väl värt att bemötas från . Där hade han mycket väl kunnat inskärpa vikten av att lägga alla korten på bordet. Men ministern tyckte då uppenbarligen att allt var i sin ordning. Om man ser till resten av fögderi som en större helhet blir bilden som växer fram fortsatt densamma och inte speciellt vacker. När statliga Systembolagets havererade företagskultur blev förstanyhet framträdde statsministern med stor snabbhet och gav företagsledningen sitt fulla stöd. Han var mycket tydlig med att han ansåg att bolagsledningen på ett, som han sade, kraftfullt sätt tar itu med rötan. Tycker inte att det är anmärkningsvärt att statsministern har uttalat ett sådant förtroende för en ledning som så uppenbart har brustit just i sin företagsledning? Statsrådet lyfter i sitt svar här fram . Är det inte anmärkningsvärt att den av regeringen tillsatta förtroendekommissionen inte ska omfatta de statliga bolagen som gång på gång visat upp en fördärvlig och korrupt kultur? Om svaret på den frågan är nej kan slutsatsen nästan bara bli en enda, nämligen att regeringens agerande och uppträdande är prov på dubbelmoral som sänker regeringens trovärdighet vad gäller ambitionen att både på djupet och på bredden åtgärda de etiska utmaningar som visat sig den här hösten. Regeringens trovärdighet blir usel. Dubbel moral är dålig moral. Är det inte anmärkningsvärt, , att den av regeringen tillsatta förtroendekommissionen inte ska omfatta de statliga bolagen? 109 Statsrådet (): Det är tydligen så att ett statsråd ska ålägga sig den största återhållsamhet när det gäller vad man säger och inte säger. Om man är riksdagsledamot kan man tydligen skjuta hur vilt som helst och i alla tänkbara riktningar på en gång. Jag tror att följer nyheterna rätt dåligt om han inte har noterat att jag vid ett flertal tillfällen har gjort mycket kritiska uttalanden om just det faktum att och dess verkställande direktör är så ovilliga att genomföra granskning av det slag vi har sett på annat håll. Det vore välgörande om ville ägna mer av sin uppenbarligen mycket stora energi åt att i det läge som råder, kritiskt för vårt land, snarare bearbeta näringslivet och näringslivets organisationer. Jag förutsätter att har en del kontakter där. Jag tycker att det borde vara en huvuduppgift i det här läget att få dem att besinna sitt ansvar, att inse att den förtroendekris som vi faktiskt har på händer kräver insatser utöver det vanliga ifrån näringslivet självt. Jag blir konfunderad över de resonemang som för. Jag förstår dem inte helt och hållet. Jag funderade över vad det är som ligger under allt detta. Det verkar vara någon form av väldigt starkt ideologiskt nit, av nyliberalt snitt, som, tycker jag, leder till minst sagt förvirrande slutsatser. Så sent som för någon vecka sedan hade vi en debatt här i kammaren. Då ville till varje pris att jag med alla mina maktbefogenheter skulle träda in och sätta munkavle på de statliga myndigheterna. De skulle inte tillåtas att ens informera allmänheten om sin verksamhet. är det tydligen jag som ska lägga munkavle på mig själv och det i en fråga som just upptar hela det svenska folket, krisen som vi ser i försäkringssektorn och i näringslivet i stort och som dessutom är ett område som är mitt ansvarsområde i regeringen. Jag tror ärligt talat inte att det är näringsfriheten som är hotad av allt detta. Om något är det väl yttrandefriheten. 110 (): Låt mig börja med att göra en sak klar. Jag håller på en punkt med . Det är klart att det är näringslivet som har huvudansvaret för att nu återupprätta förtroendet. Politiker ska ägna sig åt att återställa förtroendet vad gäller sig själva och till exempel de statliga bolagen. Det är väl också en lärdom som vi får dra av höstens stora förtroendekris, både i politiken och i näringslivet. Men det som vi här inne kan börja med är oss själva och hur vi sköter de statliga bolagen. Jag skulle kunna fortsätta att lista exempel på hur regeringen väljer att systematiskt särbehandla statliga bolag eller sådana verksamheter som står den socialdemokratiska rörelsen nära medan man har en betydligt kärvare ton mot andra verksamheter. Men eftersom min ton är begränsad ska jag avsluta med ett enda exempel som knyter an till min första fråga till , nämligen om rättfärdigheten i att kunna hyra ut lägenheter till anställda från det egna fastighetsbeståndet. En av de verkligt stora fastighetsägarna i är den fackliga landsorganisationen . Ett flertal ledande befattningshavare inom organisationen har tilldelats lägenheter från det egna beståndet. De har gått förbi den kö som alla övriga medborgare tvingas stå i.