prot · GR0933 · 2003-11-21 00:00:00 — Talmannen meddelade att () avsagt sig uppdraget som ersättare för riksdagsledamot. Kammaren biföll denna avsägelse. Talmannen meddelade att följande ledamöter avsagt sig sina uppdrag : Per () som ledamot i riksdagsstyrelsen, som ledamot i trafikutskottet och som suppleant i näringsutskottet, () som ledamot i skatteutskottet, Per () som ledamot i utbildningsutskottet och som suppleant i skatteutskottet, () som ledamot i utrikesutskottet, () som ledamot i socialförsäkringsutskottet, i (m) som ledamot i utbildningsutskottet och som ledamot i , () som ledamot i näringsutskottet, som ledamot i och som suppleant i bostadsutskottet, () som ledamot i näringsutskottet, () som suppleant i , () som suppleant i socialförsäkringsutskottet samt () som suppleant i arbetsmarknadsutskottet. Kammaren biföll dessa avsägelser. 2 § Anmälan om kompletteringsval till vissa utskott och Talmannen meddelade att Moderata samlingspartiets riksdagsgrupp på grund av uppkomna vakanser anmält som ledamot i riksdagsstyrelsen, som ledamot i krigsdelegationen, som ledamot i skatteutskottet och som suppleant i näringsutskottet, i som ledamot i utrikesutskottet och som suppleant i , Per som ledamot i socialförsäkringsutskottet, som ledamot i utbildningsutskottet, som ledamot i utbildningsutskottet, som ledamot i trafikutskottet, Per som ledamot i näringsutskottet och som suppleant i utbildningsutskottet, som ledamot i näringsutskottet, som suppleant i skatteutskottet, som suppleant i socialförsäkringsutskottet, som suppleant i arbetsmarknadsutskottet, som ledamot i och som suppleant i samt som ledamot i . Talmannen förklarade valda till ledamot i riksdagsstyrelsen () ledamot i krigsdelegationen () ledamot i skatteutskottet () ledamot i utrikesutskottet i (m) ledamot i socialförsäkringsutskottet Per () ledamöter i utbildningsutskottet () () ledamot i trafikutskottet () ledamöter i näringsutskottet Per () () suppleant i () suppleant i skatteutskottet () suppleant i socialförsäkringsutskottet () suppleant i utbildningsutskottet Per () suppleant i näringsutskottet () suppleant i arbetsmarknadsutskottet () ledamöter i () () suppleant i EU-nämnden i (m) 3 § Anmälan om fördröjda svar på interpellationer Till hade inkommit följande skrivelser: Interpellation 2003/04:95 Till Interpellation 2003/04:95 av () om fördelningen av ekonomiska resurser mellan kvinnor och män Interpellationen kommer att besvaras . Skälet till dröjsmålet är semester. Interpellationerna 2003/04:113, 120 och 121 Interpellation 2003/04:113 av () om rovdjursfrågan Interpellation 2003/04:120 av () om hästsporten som folkrörelse 2003/04:121 av () om långväga djurtransporter Interpellationerna kommer att besvaras . Skälet till dröjsmålet är tjänsteresa. 4 § Svar på interpellation 2003/04:81 om statliga myndigheters opinionsbildning 1 Statsrådet (): har frågat statsrådet om vilka åtgärder han avser att vidta i syfte att stävja företeelsen att statliga myndigheter använder skattebetalarnas pengar till politisk opinionsbildning. Interpellationen har överlämnats till mig. Det är självfallet viktigt att myndigheternas informationsinsatser sker inom ramen för de uppgifter och uppdrag som beslutats av regering och riksdag. Det måste finnas en klar rågång mellan de politiska beslutsprocesserna å ena sidan och myndigheternas verkställighetsuppgifter å den andra. Jag delar dock inte uppfattning att den gränsen håller på att suddas ut. Jag inser att det i vissa fall kan vara en svår avvägning som kräver ett gott omdöme. Jag tycker därför att det är viktigt att frågan uppmärksammas och blir föremål för en öppen debatt. har reagerat på några TV-inslag som ingår i informationskampanjer som och bedriver. När det gäller kampanj handlar den om att förändra ungdomars attityder till svartjobb. Finansministern har tidigare i ett interpellationssvar förklarat bakgrunden till kampanjen och konstaterat att den ligger väl inom ramen för myndighetens verksamhet. När det gäller kampanj om växthuseffekten bygger den på ett särskilt regeringsuppdrag som verket fått och som informerats om i propositionen om klimatstrategi (prop. 2001/02:55). Jag förstår att man kan ha olika uppfattningar om hur enskilda inslag i dessa och andra kampanjer är utformade. måste man inse att konkurrensen om uppmärksamhet i medierna är stor och att myndigheterna måste ha rätt att kommunicera sina budskap på de sätt som de bedömer som mest effektiva i förhållande till de målgrupper de vill nå. Det är min bedömning att de allmänna principer som gäller för myndigheternas informationsverksamhet i stort sett fungerar bra. Som jag tidigare framhållit är det emellertid bra att eventuella gränsdragningsproblem mellan den politiska opinionsbildningen och myndighetsinformationen öppet debatteras. Några särskilda åtgärder därutöver anser jag inte påkallade. Varje myndighet har således ett ansvar för att informera om sin verksamhet. Bestämmelser om detta finns bland annat i förvaltningslagen och verksförordningen. Informationsinsatser är också ett viktigt medel i genomförandet av de beslut som riksdag och regering fattat. Att myndigheter inom ramen för sina uppdrag bedriver informationskampanjer och att särskilda myndigheter med informationsuppgifter inrättas ser jag därför som en naturlig sak och helt i överensstämmelse med intentionerna i politiskt fattade beslut. Självfallet måste det, såsom jag framhållit , ställas höga krav på allsidighet och saklighet i den information som myndigheterna svarar för. Här vilar naturligtvis ett stort ansvar på myndigheternas ledning och deras omdöme. Den delegerade ansvarsprincipen som utmärker den svenska förvaltningsmodellen gäller även på informationsområdet. Det är upp till varje myndighet att själv utforma sin informationspolicy och avgöra hur enskilda informationsinsatser ska genomföras utifrån de mål och uppdrag man har. Jag vill också peka på den dramatiska utveckling som skett när det gäller myndighetsinformation genom informationstekniken och Internet. Genom de satsningar vi gör på 24-timmarsmyndigheter har tillgängligheten till den offentliga informationen ökat kraftigt. Detta innebär en större öppenhet och insyn i myndigheternas verksamhet. Den enskilde har helt andra möjligheter än tidigare att ta del av och värdera den offentliga informationen. Detta skapar förutsättningar för en ökad delaktighet från medborgarna och en större lyhördhet från myndigheterna. 2 (): Jag ber att få tacka statsrådet för svaret. Först var det skattemyndigheten som i mycket polemisk ton talade om vilka hemskheter som skulle drabba den svenska välfärden om inte det höga skattetrycket bibehölls. var det som i mycket stark suggestiv ton propagerade mot växthuseffekten. Det här är två exempel från senare tid på hur en ny och rätt bekymmersam tendens har dykt upp i svensk debatt, det vill säga statliga myndigheter ägnar sig åt renodlad politisk opinionsbildning på skattebetalarnas bekostnad. Det här tar sig huvudsakligen två uttryck. Det ena handlar om att redan etablerade myndigheter, till exempel skattemyndigheterna och , ägnar allt större tid, kraft och resurser åt att propagera för politiska åsikter. Den andra tendensen är att det blir alltfler myndigheter som inte har något annat syfte egentligen än att ägna sig åt politisk opinionsbildning. Två exempel på det är och . Det här är ett demokratiproblem. En central idé i det svenska samhällssystemet i det svenska statsskicket är att skilja på det som är politikens uppgift och det som är myndigheternas uppgift. Politikens uppgift är att ägna sig åt opinionsbildning, debatt och beslut. Myndigheternas uppgift är att på ett opartiskt och sakligt sätt verkställa de beslut som riksdag och regering fattar. Med den nya tendensen att politikens och myndigheternas uppgifter blandas samman får vi en otydlig rollfördelning. Låt oss se detta ur medborgarnas perspektiv. Av vem ska man utkräva ansvar när myndigheter ägnar sig åt att leka politiker? Vem utkräver man ansvar av i en sådan situation? Bortsett från demokratiproblemet är det också fråga om det är en vettig användning av skattebetalarnas pengar att myndigheter använder stora resurser till att ägna sig åt att bedriva politisk opinionsbildning inte bara mot medborgarna utan också mot folkvalda politiker. Statsrådet undvek de riktigt svåra frågorna. Han sade i fråga om skattemyndigheternas opinionsbildning att det ligger väl inom ramen för myndigheternas verksamhet. Jag förstår att det finns en uppfattning om att det här ligger inom ramen för skattemyndigheternas verksamhet att ägna sig åt den typen av opinionsbildning. Men frågan är om det bör ligga inom ramen för skattemyndigheternas verksamhet att ägna sig åt den typen av politisk opinionsbildning och politisk propaganda. Statsrådet sade också i sitt svar: måste man inse att konkurrensen om uppmärksamhet i medierna är stor och att myndigheterna måste ha rätt att kommunicera sina budskap på de sätt som bedöms som mest effektiva i förhållande till de målgrupper de vill nå. Mina synpunkter handlar inte om kritik mot myndigheternas sätt att marknadsföra sitt budskap. Min kritik handlar om att myndigheterna ägnar sig åt viss typ av politisk propaganda och vilka budskap som myndigheterna för fram. Jag tycker inte att statsrådet tar frågorna på allvar. Jag upprepar min fråga till statsrådet. Han pekar på att myndigheterna har ett ansvar. Men har inte de också ett ansvar att den centrala principen i det svenska statsskicket upprätthålls? Politikerna fattar beslut myndigheterna verkställer. 3 (): Jag vill också tacka för svaret. Jag noterar att det är biträdande finansminister som svarar. Det kan tyckas lite anmärkningsvärt. Frågan är i grunden ställd till . Den är av en grundläggande konstitutionell karaktär. Dessutom har frågan en sådan gränsyta mot diskussionen om det demokratiska samhället att den lika gärna kunde ha varit ställd till demokratiministern. Kanske är det lite avslöjande att tog svaret. Det beror inte på att har tagit hand om de konstitutionella frågorna eller agerar som demokratiminister. Snarare ser jag, som tidigare skarpt kritiserats och som indirekt omnämns i interpellationen, att den utpekade myndigheten är ett verktyg, ett redskap. Därför dyker upp i kammaren för att svara. Det är viktigt att tydligt och klart slå fast att inte bara är eller finansministrarnas redskap. ska vara en fungerande och trovärdig myndighet i hela folkets, inte bara , tjänst. Det är fullkomligt essentiellt och centralt att det som skiljer demokratier från mer centralstyrda stater och samhällen är på vems uppdrag som myndigheterna verkar. I demokratier är det angeläget att det aldrig får råda något tvivel om att myndigheterna är medborgarnas tjänare. I diktaturer används de ofta som statens och det maktbärande partiets verktyg. Därför är frågan som riktas här oerhört principiellt angelägen. Jag instämmer helt och hållet i bild av att i har trenderna att myndigheterna ägnar sig åt partipolitiskt färgad propaganda och opinionsbildning blivit allt starkare. Vi ska inte underskatta kraften och volymen i myndigheternas opinionsbildning. kampanjbudget är på . Det kanske inte är en stor post för en finansminister med utsikt över hela den omfattande svenska statsapparaten, men statsrådet bör betänka att den summan exakt motsvarar det som inför eurofolkomröstningen anslagits för ja- och nej-sidan tillsammans. I kronor räknat sköljer myndighetens budskap över oss med en kraft som motsvarar en hel folkomröstning fast vi har inget alternativ; det finns inga ja- och nej-sidor. Några alternativ, allsidighet eller nyanseringar får vi inte heller i den kanske allra mest uppmärksammade och kritiserade kampanjen, nämligen kampanj för högskattestaten, väl tajmad till och med en fortsättning det här året. Kampanjen riktar sig mot ungdomar, och syftet sägs vara att motverka svartjobb. Men RSV:s kampanj har knappast handlat om svartjobb. Ingenting i filmerna riktar sig direkt mot svartarbetarna. Tvärtom rullas bilder som tecknar en värld där ingenting fungerar om staten inte får ta hand om det. Gräsmattor blir vildvuxna så att det inte går att spela fotboll. Det kommer inget vatten ur kranarna, och gatorna är en lervälling om folket inte betalar de höga skatterna. Unga människor får en bild av att ingenting kommer att fungera om inte staten tar hand om detta. Det här skulle precis lika gärna kunnat ha Socialdemokraterna, som avsändare. Detta är mycket anmärkningsvärt. Våra myndigheter och statens tjänstemän ska ha en hög trovärdighet och respekt. De ska verkligen agera i hela folkets tjänst. Missförstå mig inte. Det är inte fel med fri opinionsbildning och debatt i de här angelägna frågorna, men det får aldrig bli en uppgift för statliga myndigheter att driva debatt eller föra opinionsbildning. Det gör demokratin mindre vital. Det gör demokratin en otjänst. Statsrådet pratar om svåra gränsdragningsproblem. Mot bakgrund av det jag har anfört och vi har diskuterat här, vad vill statsrådet göra? Hur vill statsrådet visa gott ledarskap och tydliggöra var gränsen går för myndigheterna? Hur vill statsrådet tydliggöra ett stopp och ett förbud för statliga myndigheter att driva partipolitiskt färgad opinionsbildning? 4 Statsrådet (): Låt mig göra klart varför det är jag som står här. var inte helt på det klara med bakgrunden till det. Den är rätt enkel och inte riktigt så tillkrånglad som tycks tro. Jag inser att det är mycket begärt att hålla reda på arbetsfördelningen mellan statsråden i regeringen, men jag har bland mina ansvarsområden den statliga förvaltningspolitiken. I den egenskapen är det jag som ansvarar för hela den statliga förvaltningen den politik vi bedriver i förhållande till myndigheterna inklusive deras informationsverksamhet. Jag är rädd för att får hålla till godo med en enkel biträdande finansminister. Jag hoppas att det går bra. Utan vidare spisning förklarar jag i mitt svar vad understryker starkt. Jag håller med om att det är viktigt att resonera kring de här frågorna, att det är kolossalt viktigt som princip och i praktiken att hålla rågången klar mellan det politiska beslutsfattandet å ena sidan och myndigheternas myndighetsutövning och verksamhet inklusive informationsverksamhet alla gånger. Jag anser att de gör det, att de gör det bra. Jag delar inte uppfattningen att vi ser någon tendens till att de här gränserna suddas ut. Jag tycker att både och förfaller till ett språkbruk som helt saknar sans och måtta. Ni börjar i och för sig i en mildare terminologi om politisk opinionsbildning men hamnar snabbt i termer som politisk propaganda. går helt över styr och börjar antyda att det skulle vara diktaturtendenser som ligger under den här verksamheten. Det saknar ju varje rimlig proportion. Låt oss i stället nu titta specifikt på det ni framför allt ondgör er över, informationsverksamhet och informationskampanj. Jag anser att den liksom kampanj handlar om professionella informationskampanjer. De bygger på genomtänkta strategier för att uppnå de mål som satts upp. Vad är det för mål som satts upp? Ja, det är ingalunda att övertyga svenska allmänheten om att skattenivån ska vara av ett visst slag. Ni hävdar att detta är propaganda för att skattetrycket ska vara så högt som möjligt. Det är en orimlig tolkning av detta inslag. Det är ingen tvekan om, för den som ser det här inslaget, att det handlar specifikt om att komma till rätta med och påverka ungdomars attityder när det gäller skattefusk. Jag inbillade mig att i varje fall kunde hålla med mig om att det är angeläget att medborgarna gör rätt för sig, att ungdomarna fostras i en anda där man inte tycker att det är all right att ägna sig åt svartjobb, att fuska i förhållande till skattemyndigheterna. Det är vad kampanjen tar sikte på. Det är också av allt att döma vad den har varit effektiv på. Det har gjorts en undersökning som visar att den här kampanjen har lett till att mellan mätningar och har en väsentlig attitydförändring ägt rum just bland ungdomarna, som är målgruppen för den här kampanjen. De ser på ett annat sätt just när det gäller svartjobben. Det accepteras i långt mindre utsträckning än fallet var tidigare. Ur den synvinkeln tycker jag att kampanjen har varit föredömlig. 5 (): Jag tycker inte att statsrådet tar sitt ansvar. Det som statsrådet huvudsakligen säger är att frågan om att göra de viktiga avvägningarna mellan vad som är politisk propaganda och vad som är rena informationsinsatser ska ligga på myndighetsnivå. Men detta är ett centralt demokratiproblem, . Det är en avgörande fråga om fördelningen av uppgifter mellan politiker å ena sidan och tjänstemän och myndigheter å andra sidan. Här måste regeringen ha en uppfattning. Här måste regeringen ha en politik. Här måste regeringen ha en policy för hur man tycker att det ska se ut. Det enda som statsrådet säger här är att det vilar ett stort ansvar på myndigheternas ledning och deras omdöme. Ja, men det är ju det som vi ifrågasätter, om det är så att myndigheten verkligen kan utöva den ledning och ha det goda omdöme som krävs. Ta till exempel debatten om kampanj. Statsrådet säger också att det är viktigt att man har krav på allsidighet och saklighet i den information som myndigheterna svarar för. Ja, det finns ju många personer som engagerar sig i frågor som gäller skattepolitiken som exempelvis tycker att de höga skatterna är ett skäl till att det finns mycket svartjobb. Varför omnämndes inte detta i så fall i denna kampanj? Nej, hela den här diskussionen visar just det som både jag och försöker visa, att detta är en fråga om politik. Detta är inte en fråga om enkel information där det handlar om att verkställa de politiskt fattade besluten. Det handlar om att det finns olika uppfattningar om vad höga skatter leder till. Det handlar om olika uppfattningar om höga skatter är bra och effekterna på svartjobben. Detta är en politisk fråga. Det visar precis det som vi försöker peka på, att detta är en fråga som politiker borde debattera och diskutera och inte överlämnas till myndigheterna, så att myndigheternas opartiskhet och saklighet kan ifrågasättas. Det är ju det som är det stora problemet. Vi har sett inte bara att de myndigheter som vi har haft , som och , har förfallit åt mer renodlat politisk opinionsbildning, utan också att vi skapar nya myndigheter, som inte har några andra uppgifter än att ägna sig just åt opinionsbildning. Vi ser och , som i realiteten inte har några andra uppgifter än att ägna sig åt opinionsbildning. Detta är frågor som vi politiker ska ägna oss åt att debattera, vad som är bra glesbygdspolitik, vad som är bra integrationspolitik, vad som är bra skattepolitik och vad som är bra miljö- och naturvårdspolitik. Detta är inte frågor som vi ska överlämna till myndigheter och tjänstemän. Detta är frågor som ska debatteras exempelvis här i kammare men också i samhället i övrigt. Den här debatten har två sidor. Den ena är att myndigheterna överskrider sina befogenheter och låter sig hänföras till politisk och partipolitisk propaganda. Den andra sidan, som också är allvarlig, är att politiker abdikerar från sina roller och säger att opinionsbildningen får andra ta hand om. Vi inrättar myndigheter och låter myndigheter ägna sig åt opinionsbildning, men själva tar politikerna inte det ansvaret. Här har vi också ett stort demokratiproblem, dels att myndigheterna överskrider sina befogenheter, dels att politiken inte tar sin uppgift på allvar. Jag skulle vilja veta hur ser på detta förvaltningsminister eller vilken uppgift som har, men som ändå är representant för regeringen och borde ha en uppgift i frågan: Hur ser statsrådet på dessa frågor? Är det så att politiken nu är på väg att abdikera? Är det det som vi nu ser genom de nya opinionsbildande myndigheternas framfart och de gamla myndigheternas tendens att ägna sig mer åt opinionsbildning och propaganda än vad vi har sett tidigare? 6 (): Jag vidhåller för statsrådet att den här diskussionen har en mycket central demokratisk gränsyta. Frågan om hur man ser på myndigheters självständighet är på flera sätt ett lackmustest: om man står för ett demokratiskt samhälle, med en tydlig maktdelning, där myndigheterna ska ha en hög respekt och är till för hela folket, eller om det är ett mer centralstyrt samhälle, som har myndigheterna som maktens verktyg. Det är en fundamental lackmustestfråga hur vi ser på detta. Jag vill också återigen framhålla detta att det visst är någonting nytt som vi ser. Det är inte en glidande skala, där man kan diskutera att det är svårt att se mönster. Vi påpekar att generaldirektören för när kampanjen lanserades skrev: Den här gången handlar det om att förändra attityder. Det är helt nytt för oss och dessutom mycket svårare. Det är med detta uppenbart att myndigheterna ger sig in på ett nytt fält, tar på sig en ny uppgift, en uppgift som man också ser som aggressivare. På detta område är det fantastiskt viktigt att det politiska ledarskapet är mycket tydligt i fråga om rågången mellan å ena sidan opinionsbildning, som politikerna och det civila samhällets organisationer ska stå för, och å andra sidan myndigheterna, som har en helt annan uppgift. Här beklagar jag att statsrådet inte är tydligare i sina politiska signaler, inte står upp för ett politiskt ledarskap som tydligt sätter gränser för den opinionsbildning som statliga myndigheter bedriver. Därför frågar jag än en gång: Hur vill statsrådet tydliggöra gränsen för de statliga myndigheterna att inte driva opinionsbildning? Hur vill han tydligare markera detta och sätta gränser för en framväxande jag drar mig inte för att säga det propagandastat? 7 Statsrådet (): Jag måste säga att jag blir smått fascinerad av både och argumentation och uppenbara önskan om en ökad centralstyrning i förhållande till myndigheterna. Om man får tro vad ni säger borde vi överge den förvaltningsmodell som tjänat oss så väl sedan Axel tid, där vi har de mindre och smidigare departementen och sedan fristående myndigheter med en hög grad av självständighet. Jag har för min del alltid tyckt att den modellen har tjänat oss väldigt väl och har goda möjligheter att göra det även fortsättningsvis. Här hör man plötsligt från moderat och folkpartistiskt håll en vädjan om att staten och regeringen ska gå in och tydligare styra myndigheternas verksamhet. Det är gammaldags. Det är otidsenligt. Informationen har varit en självklar uppgift för myndigheterna under en mycket . Det har för övrigt just skrivits en avhandling om saken man har studerat det här hundratalet år tillbaka. Den kan jag rekommendera till läsning. Jag skickar gärna över ett exemplar. Också när det gäller regeringen och har vi varit klart överens om tagen på det här området. Det var visserligen ett tag sedan detta diskuterades och blev föremål för en proposition. Det var så långt tillbaka som 1971, men det var en mycket gedigen produkt som dåvarande finansminister lade på bord. Där sade han, som föredragande, bland annat: Avgörande för om informationsåtgärder ska väljas bör alltså vara om dessa kan antas vara det mest effektiva medlet med beaktande av resultatet och kostnaderna. Informationsverksamheten bör därför planeras och budgeteras samordnad med övriga åtgärder. Det var en modern syn som gav uttryck för . Han var väsentligt mer modern än vad herrarna och är. De tycks vilja dra tillbaka klockan riktigt rejält och har av allt att döma över huvud taget inte hängt med i utvecklingen av ett formidabelt informationssamhälle. Det växer upp runtomkring oss och är i långa stycken kolossalt positivt. Inte minst med informationsteknikens hjälp ökar vi möjligheten i stor skala att kommunicera med medborgarna och underlätta servicen till medborgarna. Men vi ser också en tendens till att det krävs alltmer av medborgarna när det gäller ett individuellt ansvarstagande. Det är ett individuellt ansvarstagande som jag trodde att både och ständigt ordade om och värnade om. Ska det individuella ansvarstagandet vara möjligt krävs det en mycket god bas att stå på när det gäller informationen.