prot · GQ0950 · 2003-01-31 00:00:00 — snabbprotokollProtokoll 2002/03:50Fredagen den 31 januariKl. 09.00 - 14.28Det justerade protokollet beräknas utkomma -----------------------------------------------------------------------1 § Särskild debatt om nyfattigdomAnf. 1 Statsrådet ():Fru talman! Ett samhälle ska bedömas utifrån hurdet behandlar sina mest utsatta medborgare. Får barnsom far illa skydd och stöd? Får den som fastnat imissbruk av narkotika eller alkohol hjälp tillbaka tillett värdigt liv? Får hemlösa och uteliggare stöd för attkunna få en egen bostad? Finns det en samhällsklassav utslagna och härjade människor som aldrig fårkomma in i värmen? Finns det en verklig möjlighetför de allra sämst ställda att öka sina inkomster? Fåräldre människor den trygghet och omsorg som deförtjänar efter ett långt arbetsliv?När man ser på ett samhälle och frågar sig om detär ett gott samhälle att leva i är det dessa frågor somman först ska ställa sig. Det finns de som vill ställaandra frågor. Hur stor är BNP per capita? Hur stor ekonomiska tillväxten varit ? Visst kan det vara intressant att se på. Visst kandet säga en del om det ekonomiska välståndet. Detsäger kanske en del om vilka rikedomar som finns ilandet. Men det säger inte ett dugg om hur dessarikedomar fördelas och används.Är det kanske så att de allra rikaste är mycket rikamedan de allra fattigaste är mycket fattiga? Är detkanske så att de allra fattigaste förvägras grund-läggande utbildning, sjukvård och omsorg medan derikaste får tillgång till det allra bästa? Sådana härfrågor är viktiga för att man ska kunna bedöma omdet är ett gott samhälle.Sett ur det perspektivet är ingen idealstat.Vi har fortfarande stora grupper som lever på denabsoluta marginalen. Vi har fortfarande många sominte får komma in på arbetsmarknaden utan hänvisastill a-kassa och socialbidrag. Vi har fortfarandemånga äldre som lever på små marginaler. Vi harfortfarande många små ensamstående föräldrar somlever på mycket små medel och som kännerotillräcklighet och frustration över att de inte kan barn samma kläder, leksaker, spel eller semester-resor som andra föräldrar kan göra. Klassamhället ärfortfarande verkligt i Sverige.Det är inte acceptabelt att så många barnfamiljerfortfarande får leva på så knappa medel. Det är inteacceptabelt att så många fortfarande står utanför ar-betsmarknaden. Det är inte acceptabelt att våra rike-domar i är så snedfördelade.För mig som socialtjänstministern är det ocksånaturligt att vidga frågan, att inte bara tala om demänniskor som har svårt att få ekonomin att gå ihop,utan också om dem som är helt utslagna, som leverett liv i den yttersta förnedring och hopplöshet, i nar-kotikamissbruk som framtvingar ett liv i knarkar-kvartar, som framtvingar en ständig jakt på droger,som framtvingar brott och prostitution och somframtvingar ett liv utan fast punkt i tillvaron, utan etteget hem. I stället tvingas man gå mellan tillfälligabostäder eller till nätter på parksoffor, i portuppgång-ar eller under broar.Det är inte värdigt en välfärdsstat att människortvingas bo under broar eller i portuppgångar. Det ärinte värdigt en välfärdsstat att människor som villsluta med droger inte får den missbrukarvård som debehöver.Nu ska det kanske sägas att situationen i Sverigeändå i många avseenden är bättre än på många andrahåll. Sett ur ett internationellt perspektiv har Sverigeexempelvis en mycket låg andel fattiga äldre beroen-de på vårt pensionssystem.Sverige har den lägsta barnfattigdomen i helaOECD-området. Det är inte jag som påstår det utanUnicef, med stöd av OECD-statistiken.Ser man bara till de barn som växer upp med en-samstående föräldrar har också där den lägstafattigdomen i hela den industrialiserade värden -detta trots att andelen ensamstående föräldrar faktisktär störst hos oss.Man kan gärna göra jämförelser med . I USAär av alla barn som växer upp med ensamståen-de föräldrar fattiga. I är siffran 5 %.Hur kan det vara så? Jo, en del av förklaringenligger naturligtvis i situationen på arbetsmarknaden.Men det finns också en annan förklaring. Vi har iSverige ett generellt välfärdssystem. Alla omfattas avvåra trygghetssystem och alla ska få tillgång till godutbildning, god sjukvård, god äldreomsorg och godbarnomsorg på lika villkor.Jag vågar säga att forskare i socialpolitik överhela världen är ense om en sak: I de länder där mantillämpar generella välfärdsprinciper är den totalafattigdomen och barnfattigdomen lägst. Så det är istor utsträckning valet av välfärdsmodell som avgörfattigdomen. Och det hänger i sin tur ihop med skat-teuttaget, eftersom den generella välfärdsmodellen ärberoende av om vi orkar ta ut skatt. Skatterna omför-delar från de rika till de fattiga, både via socialförsäk-ringarna och bidrag och via välfärdstjänsterna såsomskola, vård och omsorg.Man vågar nästa generalisera och säga att detfinns ett samband i den industrialiserande världen: juhögre skatter, desto lägre fattigdom - allt förutsatt attskattepengarna används klokt och att skatterna ocksåtas ut efter bärkraft. Dessa utgångspunkter måste manvara klar över i debatten.Den som står upp för välfärdsstaten kommer attkunna vara med och minska fattigdomen ytterligareoch förbättra situationen för de sämst ställda. Menden som vill riva ned välfärdsstaten med ofinansiera-de skattesänkningar beställer också fattigdom, margi-nalisering och utslagning.Så långt en internationell jämförelse. Sedan kanman fråga sig hur utvecklingen ser ut.Jag sade att vi inte är nöjda med situationen. Soci-aldemokratins största uppdrag under den här mandat-perioden är just att minska klassklyftorna, att förbätt-ra för de sämst ställda och också att ge de mest ut-slagna människorna möjlighet till ett liv i värdighet.Men då ser utvecklingen olika ut.Jag fick inför den här debatten en skrift av RäddaBarnen som beskriver barnfattigdomen i Sverige2000. Den innehåller en analys av situationen ochberättelser om hur det är att växa upp under knappaförhållanden, hur det känns att ens barn tvingas avståfrån skolutflykter och friluftsdagar därför att man intehar råd, hur det känns att ens barn inte blir bjuden påbarnkalas därför att man inte har råd att bjuda igen.Men det finns också ljuspunkter i studien. RäddaBarnen konstaterar att barnfattigdomen i harminskat . Allt färre barn växerupp i det som man definierar som fattiga familjer.Mellan 1999 och 2000 minskade barnfattigdomenmed hela 50 000 barn. Då frågar man sig hur dettaska förklaras.Ett skäl är naturligtvis att det har skett en vänd-ning på arbetsmarknaden. Antalet jobb har ökat mednästan 220 000 . Vi har halverat den öpp-na arbetslösheten, och särskilt har arbetslöshetenbland utomnordiska invandrare sjunkit. Vi har sedan1994 haft högre tillväxt i än genomsnittet ibåde och EMU-länderna. Självklarthar det satt spår i människors inkomster.Vi har satt upp som mål att vi ska halvera social-bidragsberoende , , och viär på mycket god väg. Socialbidragsberoendet mins-kar i nästan alla grupper, men störst har minskningenvarit bland ungdomar och bland dem som är föddautomlands.Sammantaget är det alltfler som har fått ett egetjobb att gå till. Allt färre tvingas att leva på bidrag.Nyckel till ökat välstånd för de sämst ställda är ochförblir arbetsmarknaden.Men utvecklingen framöver är osäker. Vi har eninternationell lågkonjunktur. I och gårdet mycket dåligt. Kanske står vi inför ett krig i Irak.Men i måste vi ändå hålla sysselsättningenuppe.Det gäller att vi är kloka, så att vi klarar oss ige-nom också en fortsatt dålig internationell konjunktur.Vi ska tillbaka till full sysselsättning. Det är det vikti-gaste sättet att långsiktigt minska inkomstklyftorna iSverige.Men allt hänger ändå inte på arbetsmarknaden.Också välfärdssystemen har stor betydelse. Vi höjdebarnbidragen förra mandatperioden. Vi höjde fler-barnstilläggen. Vi förbättrade a-kassan, föräldraför-säkringen och sjukförsäkringen. Vi höjde bostadstill-lägget för de sämst ställda pensionärerna och infördeett äldreförsörjningsstöd.Särskilt barnbidragshöjningarna har haft stor be-tydelse för de sämst ställda, därför att det rör sig oftaom barnfamiljer och särskilt familjer med mångabarn. Det är dyrt att ha barn. Därför kommer vi att gåvidare med att fortsätta att höja barnbidraget undermandatperioden och införa flerbarnstillägg redan fördet andra barnet. Det lovade vi i valrörelsen, och dettänker vi också hålla.För min del är det också naturligt att säga någraord om de mest utslagna. Vi har sett en mycket nega-tiv utveckling med alltfler tunga nar-kotikamissbrukare och alltfler hemlösa uteliggare.Vägen till en lösning för dem går förstås också delvisöver arbetsmarknaden. Men här måste vi också riktaresurser till missbrukarvården, till psykiatrin, tillsärskilda boenden för dem som farit väldigt illa i livetoch som kanske inte klarar ett eget boende direkt. Vimåste förstås också arbeta med bostadspolitiken föratt få i gång bostadsbyggandet igen.Fru talman! Vi är stolta över vad vi har gjort hit-tills, men vi vet att det finns mycket kvar att utföra.De politiska krafter som är beredda att arbeta kon-struktivt med socialdemokratin och regeringen för attuppnå de här målen välkomnar vi varmt i det arbetet.Anf. 2 BO ():Fru talman! Vi har fortfarande problem, sägerstatsrådet. hade stora möjligheter, men soci-aldemokratin har slarvat bort dem. Låt mig gå igenomvad det är som har hänt och hur det ser ut i talar om att det där med till-växtsiffror och sådant inte betyder så mycket, att detär hur tillväxten används och fördelas som har bety-delse. Så är det i och för sig. Men det är klart att i ettland som halkar efter andra länder får medborgarnadet sämre. Det är ju inte så att vi ska leva efter detsom en gång sade, nämligen att fat-tigdom fördras bäst om den delas av alla. Det är inteden maximen som ska gälla. Jag slåss hellre motfattigdom än slåss mot rikedom, som ni alltför oftahar gjort. Jag tycker att vi ska se till att alla männi-skor får så stora inkomster som över huvud taget ärmöjliga.Från slutet av 1800-talet fram till ungefär slutet av1960-talet utvecklades helt fantastiskt. Detvar ett land som var fattigt i ordets egentliga gamlabemärkelse, ett land där en miljon sökte sig till andraländer, inte minst till , för att bygga sig en fram-tid som de inte kunde bygga i . Men genominsatser från arbetare, företagare, uppfinnare och enmängd andra människor lyckades vi resa oss upp ochgöra vad man skulle kunna kalla för ett underverk.År 1970 hade vi en situation där människors lev-nadsstandard hade ökat rejält. Då kunde man spara.Det lönade sig att jobba lite extra, och det lönade sigatt skaffa sig en utbildning. Då fanns Hermodskursersom man läste vid sidan om arbetet, för man visste attgenom egna insatser kunde man få det ännu bättre,och framför allt kunde barnen få det bättre.Sedan dess har många länder passerat oss. Vi har,som jag sade, slarvat bort mycket av det vi skullekunna ha om en annan politik hade drivits underde tre decennier som har gått . Men det ärju inte så att vårt välstånd som vi hade då har ut-vecklats sämre. Sammantaget har vår produktionökat, fast i mindre utsträckning än vad som egentli-gen hade varit möjligt. Ändå har människors beroen-de ökat och deras förhållanden försämrats. De harkänt att marginalerna har blivit mindre.För 30 år sedan hade vi inte rubriker som den iMetro : 300 000 barn lever i fattigdom.Det har hänt någonting som har gett oss nyfattig-dom. Ett land som egentligen är rikt, även om viskulle kunna vara rikare, har ett stort antal människorsom inte ens får delta, som blir utanför. Det gällerinvandrare till som skulle kunna göra väldigtmycket för sig själva och andra, och det gäller ävenmånga som är infödda svenskar. Man har fastnat i enarbetslöshet därför att företagandets och arbetetsvillkor är för dåliga. Men det handlar också om män-niskor som faktiskt har arbete och som jobbar heltid.Aftonbladet och har gjort repor-tage som har handlat om just den nyfattigdom som vihar diskuterat ända sedan varnade förden med den politik som då för-des.För några månader sedan kunde man läsa en in-tervju i med en ensamståendemamma. Hon sade så här: Det känns som om detenda sättet att förbättra ekonomin är att jobba svarteller att träffa en karl. Jag hoppas i och för sig att honfår en chans att leva tillsammans med någon som hontycker om och som tycker om henne och kan hjälpatill och stötta. Men att behöva tänka i så ekonomiskatermer är ett annorlunda . Det är en utvecklingsom har skett i därför att politiken har tagitöver.Det har blivit så att människor har fått behålla alltmindre av sina inkomster. Jag tror inte att många ärmedvetna om att låginkomsttagare som jobbar heltid iSverige får behålla bara en dryg tredjedel av sin egeninkomst. Resten betalas i inkomstskatt,egenavgifter, arbetsgivaravgifter, moms, fastighets-skatt, bensinskatt, tobaksskatt och allt som kanbeskattas i . Det som blir över tar MorganJohansson, och andra hand om ochfördelar som de tycker passar människorna bäst, intepå deras egna villkor. Det är där det stora problemetligger. Det man får behålla av en inkomst är i grun-den alldeles för lite. Och det man får behålla av eninkomstökning är för många människor så lite att maninte kan förbättra situationen av egen kraft. Det ärockså ett av problemen - någonting som MorganJohansson inte alls tar upp i den här debatten.Följden av detta är att många människor som job-bar har små eller inga marginaler. Det är därför somLO berättar om att alltför få i har råd medsemester. Många jobbar som i ett ekorrhjul därför attannars räcker pengarna inte till. Och man har inte rådatt spara. Sparandet för hushållen i , det somger den egna tryggheten, är alldeles för lågt. Man har,som jag sade, svårt att av egen kraft förbättra sinsituation och blir beroende.När , , och GTskriver om att så här blir din ekonomi, vad är det dåmänniskor tittar efter? Handlar det om hur jag kanförbättra min situation? Nej, det handlar om hur Mor-gan bestämmer åt mig om hur bidragenoch subventionerna ska se ut och om hur skatternautvecklats.Vilka är det som blir mest beroende, ? Jo, det är ju de som har det sämst ställt, desom står kvar i sjukvårdskön därför att er sjukvårds-politik inte fungerar. De har ju inte råd att välja denprivata sjukförsäkring som den som har lite bättre rådkan göra. Det är de som har det sämst ställt som harsämst förutsättningar när ni misslyckas. Det är det,, som är nyfattigdomen.Lösningen ligger i att låta människors egen kraftspela, att vända den negativa spiralen och ge bättreförutsättningar för arbete och företagande, men fram-för allt tron på styrkan hos varje människa i ett sam-hälle där man kan försörja sig och leva på sin lön.(Applåder)Anf. 3 ():Fru talman! Nyfattigdom - vi måste kanske fun-dera lite på det ordet och på ordens valörer. När vipratar om fattigdom i är det något helt annatoch väsensskilt från den absoluta fattigdom som ex-empelvis människor på andra sidan ochmänniskor i drabbas av, att inte kunna sättanågon mat på bordet till sina barn, att inte ha rentvatten, att vara fullkomligt maktlös över den situationsom råder.Jag tycker att det är viktigt att vi använder valörerpå våra ord. Den första delen i ordet är "ny". Kanskeär det inte någon nyhet att människor i vårt land läm-nas efter på vägen. Det som är det viktiga att funderapå när det gäller att mäta ett land är inte dess absolutanivå utan dess förmåga att faktiskt få med alla påvägen när man får det bättre. Då är det självklart attbåde BNP-tillväxt och vår förmåga att se till att allakommer med är lika viktiga.Att vara fattig är svårt, men att inte kunna göranågonting åt det är värre. Här har regeringen ettmycket starkt ansvar för hur man formulerar regler.Trots en mycket stark internationell konjunktur underde har många lämnats efter. Det finnsmånga grupper och enskilda individer, men jag tänkersärskilt ta upp invandrares situation i vårt land och deensamförsörjande föräldrarna, för jag tycker att det ärdär vi har de värsta systemfelen.Ensamförsörjande föräldrar har ont om tid och ontom pengar. Det är väl känt. Det är ingen nyhet. Dehar små marginaler och höga marginaleffekter, och deär 90-talets riktiga förlorare på grund av arbetslöshet,på grund av urholkningar i de generella stöden och pågrund av urholkningar av de inkomstprövade bidra-gen, som bostadsbidrag och underhållsbidrag.Barnbidragen har höjts. Det är bra. Det har vi dri-vit på för. Maxtaxa har införts. Det är bra. Dock skaman komma ihåg att det här guldregnet över barnfa-miljerna i väldigt liten utsträckning så mycket somens stänker på de ensamförsörjande med de lägstainkomsterna. Vi i tycker nu att det är dagsatt gå vidare. Vid sidan av sådana reformer som rätt-visa kvinnolöner, att byta behovsprövat stöd motgenerellt och så vidare kan det vara dags att gå vidaremed en rejäl reformering av stödet för ensamförsörja-re.Fru talman! Vi vet att över 50 000 barn lever ifamiljer med långvarigt socialbidragsberoende. Näs-tan hälften av dem har ensamförsörjande föräldrar.78 % har utrikesfödda föräldrar. Det är den andrasidan. De människor som har lyckats ta sig över asyl-reglernas skyhöga murar kring vårt land och få ettuppehållstillstånd upptäcker att muren in i samhälletbara är ännu högre. Gränskontrollen in till arbets-marknaden är väl så sofistikerad som någonsin Ut-länningsnämnden.Integrationspolitiken har fullständigt misslyckats.Vi måste erkänna det, för annars kan vi aldrig kommavidare. I grunden ligger förstås en stor välvilja att genykomlingarna en god start, men det är fullkomligtmissriktat. Det är ett systemfel, inte de enskilda indi-vidernas fel. Systemet får inte vara viktigare än män-niskorna. Det är här regeringen har ett så stort ansvar.En färsk avhandling av vid visar att först i Sverigeupphör invandrare att vara överrepresenterade blandsocialbidragstagare. Det finns två grundläggande ochsamverkande skäl: Utan jobb inga socialförsäkringaroch utan att släppas in på arbetsmarknaden kan maninte få någon egen försörjning. Utan a-kassa och utanatt vara anställningsbar får man heller ingen hjälp. Dåhamnar man i det yttersta skyddsnätet, som i ställetblir en permanent försörjning men som också blir etteffektivt hinder för att komma in.Eva beskriver det som att invandrarnasamlas i ett väntrum där en tröskel måste passeras föratt man ska komma in i nästa rum. Den ter sig väldigthög, säger hon.Fru talman! I slutet av valrörelsen blev det ett väl-digt hallå om dolda kameror, somavslöjade rasism och främlingsfientlighet bland poli-tiker. Det var bra. Men det har pratats mycket mindreom det strax efter valet som utandolda kameror visade hur man från Socialdemokra-terna och LO med berått mod har fört över ansvaretför integrationen från arbetsmarknadsmyndigheternatill , väldigt mycket i akt och meningjust att man inte ska konkurrera om jobben. Resultatetär väl känt.Det är en väldigt hög tröskel. Vi liberaler är be-redda att ta fram kofoten om så behövs för att få bortden tröskeln, för ingenting är viktigare än att männi-skor kan få den chans som ett eget arbete och en egenförsörjning, och därmed den egna värdigheten, bety-der. Arbete och egen försörjning ska vara huvudregel,och det ska gälla alla vuxna friska i vårt land oavsettvilken bakgrund man har. Det är uppenbart att männi-skor som kommer hit från andra länder måste fåmycket bättre chanser.Det gäller språkstudier, praktik och rehabilitering.Vi är beredda att införa en jobb- och utvecklingsga-ranti för alla som står utanför arbetsmarknaden medmöjligheter och krav, krav på alla inblandade, inklu-sive möjligheter och krav att lära sig svenska.Där vill jag säga att jag skulle bli mycket glad omMorgan i detta sammanhang kunde gå osstill mötes på en enda punkt. Det handlar om att engång för alla rensa ut språkkravet på arbetsförmed-lingen, rensa bort den höga tröskel som ert språkkravinnebär, att man måste vara sfi-godkänd för att ansesvara anställningsbar. Det är ett av de mycket viktigahindren för människor att kunna ta sig in på arbets-marknaden, skaffa sig en egen försörjning, få denvärdighet som det innebär och därmed också kunnage sina barn en bättre start i livet.(Applåder)Anf. 4 ():Fru talman! Familjen flyttade, efter tolvårs boende i , hem till sitt forna hemland. MarcoCvetkov säger: "I höll vi på att arbeta ossbort från varandra. Både min fru och jag slet på hel-tid. Våra barn lämnade vi bort på dagis och fritids. Vigled bort ifrån varandra alltmer. Till slut kände vi attvi måste göra ett val. Återvända till Sudurad och blien lycklig familj. Eller stanna kvar och bli olyckliga. "visar tydligt att fattigdom är ettvidare begrepp än att enbart handla om pengar. Sve-rige är ett välfärdsland. Det har vi alla lärt oss i sko-lan. Det stämmer också i stor utsträckning fortfaran-de. Men välfärden är inte allas.Vi ska tala om nyfattigdom här . Men fattig-domen är inte ny. Vad som är nytt är vår plötsligainsikt om dess existens. Det är framför allt barnfa-miljer med ensamstående mamma och barnfamiljermed utlandsfödd förälder som är fattiga i . Det är där fattigdomen är vanlig. Den finns ock-så i andra grupper, till exempel studerande och ungasom inte har kommit in på arbetsmarknaden. Denfinns hos vissa pensionärer. Det finns också missbru-kare och hemlösa. Men den stora mängden finnsentydigt bland de ensamstående mammorna och ifamiljerna med utlandsfödda föräldrar. Barn medutländsk bakgrund löper fyra gånger större risk attleva i en fattig familj.De fattiga familjerna är många. Det finns, beroen-de på var man lägger fattigdomsgränsen, 269 000 - ivart fall är det över 250 000 - fattiga barn i . De blir för ögonblicket inte fler, precis somMorgan säger, men de fattiga blir allt fatti-gare. Detta är en vetenskapligt klarlagd sanning. AttBRIS kontaktas av mer än 200 000 barn i nödoch att Majblomman upplever en mycket stark ök-ning av stödbehovet är också tecken i tiden.Tänk er hur det är att vara barn och att vara fattigsamtidigt. Lärare som jag känner berättar oberoendeav varandra om barn som är utanför, till exempel entredjeklassare som ser sina kompisar få en trendriktigmärkesryggsäck köpt i en sportaffär. Ensam får tred-jeklassaren vackert vänta på sin eventuella ryggsäck.Kanske får han den till jul. Den ryggsäck han får ärinte någon märkesryggsäck. Det är en lågprisvariantköpt på Maxi.Vad känner tredjeklassaren i sin mage när hanmed tvekan tar med sig sin ryggsäck till skolan? Nå-got trendigt nyckelband för några tior att ha runthalsen som de andra har han inte. Det fanns det intepengar till. På friluftsdagarna är han hemma. Han harinte pengar till matsäcken. Hur kul är hans barndompå en skala? Vilken grund för självkänsla, välståndoch samhällssolidaritet får han?Fattigdom är inte bara brist på pengar. Fattigdo-mens ansikte har många anletsdrag. Det handlar ock-så om brist på värdighet, frihet, hälsa, kunskap, ut-bildning och inte minst tid. Det var fattigdom på tidsom fick familjen att flytta från , intebrist på pengar.Tidsbrist är ett svårt gissel för barnfamiljer, sär-skilt ensamförsörjande. Tiden ska räcka till sagoläs-ning, till läxläsning, till måltider, till att resonera ochså vidare. Familjetiden är kortare för den ensamstå-ende mamman. Hon jobbar i snitt mer än andra kvin-nor. Om mamman inte har tid eller orkar engagera sigi skolan finns det risk för att skolarbetet blir utanframgång med allt vad det innebär för framtiden.26 % av eleverna lämnar utan fullständi-ga betyg. Var femte klarar inte gymnasiet. Vågar vigissa vilka de barnen är?Det har, fru talman, gjorts en enkät bland skolbarni , och en majoritet av barnen vill äta frukost iskolan. På frågan varför de vill det svarar barnen: inte äta ensam.Hur roligt är det för en förälder att uppleva dennaotillräcklighet trots att man "jobbar häcken av sig"?Att inte ha pengar och den tid man ser att barnet be-höver, hur påverkar denna känsla av otillräcklighethälsan - mammans hälsa och barnets hälsa? Vi vet nuatt det finns ett samband mellan ekonomi och hälsaliksom livslängd.