prot · GQ0956 · 2003-02-12 00:00:00 — De olika kurdiska organisationerna,KDP, PUK och det kurdiska , harsedan flera år varit eniga om ett gemensamt krav påregionalt självstyre i de kurdiska områdena. Man villstanna kvar inom den irakiska statens ram i federationmed övriga Irak.Det parlament som inte kunnat fungera pågrund av stridigheter har åter trätt i verksamhet ochbörjat fungera. Den regionala regeringen har inlett enspirande demokratisk utveckling och börjat göra uppmed traditionalistiska föreställningar och kvinnoför-tryck. De lagar som tidigare gett strafflindring förhedersrelaterade brott har avskaffats. Detta är enutveckling som uppfattar som mycketpositiv och som vi under en lång följd av år på olikasätt försökt att understödja.Vänsterpartiet stöder alltså kurdernas krav på na-tionella och kulturella rättigheter. Vi stöder kravet påatt irakiska , eller norra , ska ingå i enfederation med övriga , ett framtida demokratisktIrak. Vi har även krävt att de flygförbudszoner somUSA införde och som gjort det regionala självstyret inorra möjligt ska få en ordentlig folkrättsligstatus, vilket de inte har i dag.Saddam regim har dock ut-gjort ett hot. Kurderna har erfarenhet av vad Saddamkan göra gentemot kurderna. Man har fortfarande ettstarkt minne av Halabja, där 5 000 kurder gasadesihjäl. Vi har också i minne att när FN ville anta enresolution som fördömde och ga-sattacken mot Halabja stoppade den i säkerhets-rådet.En stor del av de kurdiska områdena i norra utanför flygförbudszonen. Där bedriver Sad-dam regim en hänsynslös arabiseringspoli-tik. De som flyttar från övriga till denna del avirakiska får generösa bidrag från regimenmedan kurderna i området diskrimineras och förföljs.Resultatet har blivit en flyktingström från de kurdiskaområdena utanför flygförbudszonen till den flyg-skyddade kurdiska regionalregeringens område. I dekurdstyrda områdena finns följaktligen storaoch tätbefolkade flyktingläger som Bardakaramanoch Benislawa. Flera av dem ligger strax innanförgränsen till övriga , och kanoner ärriktade mot dem.Det är därför högst troligt att norra kommeratt bli ett av de områden som angri-per i den händelse - med eller utan säkerhetsrå-dets sanktion - angriper eller någon annandel av . Befolkningen i irakiska riskerardärmed att återigen bli gisslan i ett stormaktsspel. Låtmig påminna om att kurderna själva vill ha bort Sad-dam , men inte vill ha krig. Det finns en storrisk för att blir den blodigaste krigsskåde-platsen vid ett angrepp på . Detta scenario ärgiltigt och fullt tänkbart, därför att vi vet att de irakis-ka trupper som finns vid den gräns somflygförbudszonen utgör har försetts med gasmaskeroch annan skyddsutrustning. Befolkningen i irakiskaKurdistan saknar sådan utrustning. Risken är därföruppenbar att befolkningen i irakiska åter-igen kommer att bli gisslan i ett stormaktsspel.FN, dess medlemsländer och säkerhetsråd harlänge känt till vad regim är i ståndtill. Kurderna vet dessutom vad kan vara i ståndtill. förhindrade, som jag sade tidigare, i sinegenskap av medlem av säkerhetsrådet en FN-resolution som fördömde för massakrerna i Ha-labja. Orsaken till det amerikanska agerandet var attUSA då var bundsförvant i kriget mot . Detsom styrt politik har knappast varit humanitetoch försvar av mänskliga rättigheter utan egenintres-set. Denna hållning torde även styra när det gäller Irak.I denna situation borde se som sin uppgiftatt kräva att säkerhetsrådet när det gäller irakiskaKurdistan etablerar ett skyddssystem eller åtminstoneser till att gasmasker och annan skyddsutrustningdelas ut i kurdiska områden och att livsmedelsför-sörjningen säkras.Herr talman! Med en blick tillbaka på historien ärdet lätt att se att kurderna blivit svikna många gånger.Och jag vill framhålla att när det gäller vårt stöd tillkurderna i norra , irakiska , står vi fast.Stormakter har dock en benägenhet att hålla fast vidstarka bundsförvanter och svika de små. De småtycker man kan användas och förbrukas.Det finns alltså all anledning för att stödjakravet på regional självständighet för ett demokratisktnorra , och det av flera skäl:· För de nationella och kulturella rättigheternasskull,· För hoppet om ett framtida demokratiskt ,· För jämställdhetens skull och· För demokratins och frihetens skull.Irakiska är inte en lekboll i starkaremakters händer. Den autonoma zonen i norra ären del av som kämpar för att genomföra demo-krati och mänskliga rättigheter och som tillsammansmed den irakiska oppositionen vill ha en federationinom gränser.Anf. 27 ():Herr talman! vill också jag ta upphär.Många människor känner stor oro för den upp-trappade konflikten mellan och , och rädslanär verkligen befogad. Det finns inga vinnare efter ettkrig. Alla blir förlorare, men värst drabbas barnensom tvingas uppleva krigets fasor utan att förstå var-för detta händer. Det internationella samfundet måstenu reagera och agera, men vi måste göra det gemen-samt. De goda krafterna måste segra. Ett militärtangrepp är absolut sista utvägen och kan endast skepå uppdrag av FN:s säkerhetsråd.Det är en styrka om FN:s medlemsstater kan enasför att söka uppnå en fredlig lösning på Irakkonflik-ten. Ett krig mellan och löser inga problem.Men fortsatt förtryck och isolering av civilbefolk-ningen i löser heller inte den irakiska civilbe-folkningens problem. utrotning av oliktänkande,förtrycket av kvinnorna, agerande,som sprider död och förintelse inom sitt eget landmen även hotar omvärlden, utgör en stor fara.I debatten om den pågående konflikten mellanfrämst och saknar jag starkakritiska inlägg mot diktator och det hot som hanverkligen utgör mot omvärlden. Den ensidiga kritikenger fel signaler till allmänheten. Vi får aldrig förtigaoch acceptera tyranner som går över gränserna. Detfinns hot och risker som inte handlar om väpnadeangrepp i traditionell mening men som utgör stor faraför överlevnadsmöjligheten, och det utgör ke-miska vapen.Att slå vakt om FN:s roll vid kris och krigshot ärnu angelägnare . I den fortsatta kampenför fred i världen och för att lösa de stora globalaöverlevnadsproblemen måste kvinnorna ges störreinflytande inom FN. Vi kvinnor har ambitioner attsöka fredliga lösningar, och vi är tålmodiga. Därförvill jag föreslå att mer tid ges för vapeninspektörerna,och det kanske också behövs fler vapeninspektörerför att fortsätta arbetet. Här har ennyckelroll i avväpningen. Det är FN:s uppgift attagera för ett liv utan rädsla, terror och kemisk krigfö-ring som drabbar oskyldiga människor.Det är väsentligt att lyfta fram kvinnornas delta-gande i de kommande fredsförhandlingarna inför ettbeslut om FN:s insatser. De perspektiv och erfaren-heter som kvinnor har måste också tas till vara på ettbättre sätt. Världen måste få upp ögonen för kvinnorskunskap. Och exploatering av kvinnor som objektmåste upphöra.FN:s resolution /2000, som antagits av FN:ssäkerhetsråd , pekar just på vikten avkvinnors fulla engagemang för försvar och bevarandeav fred och säkerhet.Det civila samhället bärs under väpnade konfliktervanligen av kvinnor, som kvinnorna är deförsta i det civila samhället som erfar de omedelbarakonsekvenserna av krig. Vi i föresprå-kar att kvinnor i ökad utsträckning aktivt deltar i FN:sinsatser.Fattigdomen har kommit att feminiseras i världen.Det är kvinnor och barn som drabbas mest av fattig-dom. Det är därför viktigt att biståndet i högre gradinriktas på stöd till kvinnor. Kvinnor producerar merän hälften av all mat i utvecklingsländerna, upp till80 % i och i . Däremot äger kvin-norna av jorden och erhåller avalla jordbrukskrediter.Fattigdomen ska halveras . Det målethar världens ledare satt upp. Men för att bekämpafattigdomen och för att den ska kunna halveras måstealltså biståndet till de fattiga länderna omfördelas tillkvinnornas fördel, de som till största delen står förförsörjning och livsmedelsproduktion. går ut-vecklingen av fattigdomsbekämpningen åt fel håll -detta på grund av krig, naturkatastrofer, terrorismmed mera.Jag vill också ta upp arbetet i kampen för demänskliga rättigheterna. Jag anser att det är Sverigesskyldighet att agera kraftfullt mot de folkmord som sker i , men också att ta ställning föroffren - de människor som tvingas på flykt frånTjetjenien, de människor som är statslösa och somtvingas fly från land till land inom Europa.På s. 3 i den utrikespolitiska deklarationen står detatt den förföljda människans säkerhet är asylrättenoch att vår migrations- och flyktingpolitik präglas avjust humanitet och säkerhet. Men gör den verkligendet? Jag har tagit del av andra erfarenheter.Jag anser det inte vara humant när här i kan fatta beslut om att utvisaen tjetjensk familj som är statslös, som har varit påflykt , och inget europeiskt land vill ha dem.Dessutom har familjen en flicka som är allvarligt sjuk- hon ligger medvetslös -och ingen vill behålla henne, utan Utlänningsnämn-dens beslut är att flickan ska utvisas. Jag tycker inteatt har en human flyktingpolitik och en hu-man inställning vid asylansökningar när vi är villigaatt här i vårt land utvisa en familj med en medvetslösflicka.Fattiga länder med odemokratiska regeringar ut-gör de största hoten mot fred i världen. Missnöje leder till uppror och stridig-heter. Exempel finns i och i . Minförhoppning står nu till FN och dess förmåga att kun-na ena och lösa konflikter och att vi ska kunna göradet på en fredlig väg. Endast som sista utväg får detske ett militärt angrepp.Anf. 28 ():Herr talman! I dagens utrikespolitiska debatt allvarliga situationen och utvecklingen i somförväntat kommit att stå i fokus. Jag ska inte upprepautrikesministerns anförande eller andra väl övervägdainlägg här i kammaren . Jag vet att jagockså har partikamrater som efter mig kommer attutveckla vår syn på situationen.Herr talman! Jag kan bara konstatera att det förnärvarande finns uppslutning bakom den svenskalinjen. kan vi följa hur det europeiska ochdet internationella samfundet mer kan liknas vid etttillstånd av "hela havet stormar". Det är djupt allvar-ligt för möjligheten att kunna lösa den pågående kon-flikten men också för möjligheten att kunna bemötaoch hantera många andra utrikespolitiska gemen-samma frågeställningar.Jag vill vidare peka på den kritik som Hans Blixutsatts för inte minst i svenska medier. Pinsamt nogleds de attackerna av ett före detta statsråd och enledamot av denna kammare. Det är ett agerande sommåste betraktas som nära nog landsförräderi. Vape-ninspektörerna gör ett viktigt arbete och har rätt attveta att de har vårt fulla stöd. Därför känns det bra attdet är så många som uttalat stöd för vapeninspektö-rerna från talarstolen här . Jag vill understrykaatt det också är min mening att de ska få den tid ochdet stöd de behöver för att fullgöra sitt arbete.Herr talman! I den utrikespolitiska deklarationenfinns rubriken förutsätter utveckling iAfrika. Det är oerhört positivt att finns med iutrikespolitiska deklarationen och att även Afrikasolika problem har kommit till uttryck från dennatalarstol. I dessa båda textstycken pekar man påframgångar. Själv skulle jag vilja lägga till valet iKenya . Men man pekar även på uppblossandekonflikter, varav några nämns.Jag vill särskilt peka på att vi inte kan gå förbi si-tuationen i . Vid en cricketmatch i mån-dags under bar två av landets ledandespelare och svarta arm-bindlar över den rödgröna landslagsdressen. Vi villvisa vår sorg över demokratins död i , sadede. I tysthet vädjade de till ansvariga att stoppakränkningarna av de mänskliga rättigheterna. Vihoppas att vår handling kan hjälpa till att återupprättaklokhet och värdighet i vårt land, sade de i ett utta-lande. Politik och idrott hör ihop. Än en gång har vifått det visat för oss.Herr talman! nås vi av uppgifterna attEU låter president resa in iFrankrike, in till EU. Min oro över de signaler dettaolyckliga beslut sänder till zimbabwierna och andrasom kämpar för demokrati både i ochockså utanför gav jag uttryck för här i kammaren itorsdags. Jag nöjer mig därför att i den delen under-stryka att det planerade toppmötet mellan EU ochAfrika bör skjutas om ett genomförandeav det viktiga mötet skulle innebära att fickännu ett visum till EU. Det är inte värt det priset attha även viktiga möten. Låt inte ha möjlighetatt få ännu ett visum till . Skjut mötet påframtiden.Sverige har hört till de länder som varit tydligast isin hållning till regimen i under senare år.Men jag kan inte acceptera att regeringen fortsätter attstödja parlamentet och därigenom också dess talman.Jag har hört zimbabwiska parlamentariker tala om sinrädsla för att verka politiskt i landet, verka för demo-krati, besöka sina valkretsar och jobba på ett sätt somför oss är väldigt självklart. De säger: Vi är rädda.Men vi är allra räddast för vår egen talman i det egnaparlamentet.Jag tror att flera ledamöter än jag säger nej tilldetta stöd liksom det som går via organisationen somtill exempel AWEPA. Det är bra naivt att hoppas påatt till exempel en databas kan kompensera att mångaparlamentariker förhindras av samma majoritet, Za-nu-PF, att resa till sina valkretsar. Vilka är de hung-rande i byarna som är tillgång till Internet? Vilka kankänna sig hoppfullare av att få fram riksdagstryckenpå skärmen? Man måste ställa förtrycket som finns iZimbabwe mot den möjlighet och det positiva someventuellt skulle komma ut av att kunna läsa detryckta handlingarna och handlingarna på dataskär-men. Min mening är att det inte är värt priset. Brytgenast detta samarbete och redovisa en gång för allaom det finns mer samarbete mellan och Zim-babwe än vad jag har grävt fram.Under kampen mot kolonialmakterna och underdet förekom att mänskliga rättigheter ochdemokratiutveckling fick stå tillbaka för frihetskam-pen och olika intressesfärer. Det var den tidens vill-kor man arbetade under. Såvitt jagförstår tonade man också ned det i en del av ambas-sadernas rapporter hem till . Till exempeltonades ned. Övergreppoch våldtäkter förekom. Det är sådant som en del avdem som är ansvariga för politiken i Zimbabwedå var en del av och direkt ansvariga för.Detta förfarande är också en delförklaring till da-gens situation. Vi blundade då och sade inte ifrån motdem som fick möjlighet att växa sig starka politiskt.Ännu lever på något sätt denna undfallenhet kvar ivästvärldens utrikespolitik och inom biståndet. Gamlakoloniala samband och motsättningar finns kvar ochspelar fortfarande en roll. Det ska vi vara medvetnaom. Det faktumet understryker bara att vi måste ståför en rakare linje. Biståndet till parlamentet utgör enovälkommen krök på den svenska raka linjen.EU släpper in president som in-formation om ökat inslag av tortyr och grov misshan-del under polisförhör och i häkten förekommer. Manser hur en våg av arresteringar och trakasserier avoppositionella politiker sköljer över landet. Det drop-par in information av det slaget. Tre ledande opposi-tionspolitiker från MDC, , Chaibva greps . Det gör EU:sbeslut djupt olyckligt samt får dess linje att mer liknaberg- och dalbana än en fast politik. Till min orobidrar att ansvariga för EU:s bistånd har en klartuttalad undfallande attityd mot och hansregim. Inte en biståndskrona borde enligt min meninggå till att förstärka regim.Det kan inte vara så att rätt partibok ska ge matbi-stånd, att mat får användas som politiskt vapen, attmedier kan stängas och reportrar slängs ut och insy-nen i landet begränsas. behöver Zimbabwesfolk humanitärt bistånd och sådant som vi vet kanutveckla. Olika NGO:ers demokratibistånd måstenaturligtvis kunna få fortgå.Jag är också oroad över de reaktioner jag har möttfrån parlamentariker i grannländer och länder i regio-nen. Jag känner att får ett allt större stöd imånga av de politiska kretsarna. Det bådar inte gottför framtiden. Här måste vi hitta ett sätt att byggabroar mellan vår syn på demokratiutveckling ochmänskliga rättigheter och det jag med oroliga ögonser växa fram i flera av dessa länder som är grannartill Zimbabwe.Herr talman! När finansminister november presenterade budget var det endyster information. Men han talade även om behovetatt återigen länka ekonomi till den glo-bala ekonomin. Det var viktigt för landet att få sig-nalen att man kan tänka sig att vara en del av NE-PAD-processen för att åstadkomma detta. Det var enpositiv signal.Samtidigt informerade finansministern om beho-vet av att återkapitalisera försvaret för att förbättradess kapacitet att försvara landet. Men inget svar gavspå frågan: Mot vem ska man försvara sig? Det hotZimbabwe borde kraftsamla att försvara sig mot äraids.Anf. 29 ():Fru talman! Låt oss gå tillbaka till och Sad-dam. Jag tror att jag är en av de mycket få ledamöterhär som har en direkt erfarenhet av terror. Egentligenhar halva mitt liv, det icke svenska livet, varit ett livunder terror. Därför tycker jag att vittnesmål frånterrorlivet är viktiga i dag.Jag kommer aldrig att glömma den 15 november1989. Vi, en grupp rumäner, ville demonstrera fram-för den rumänska ambassaden och påminna om ettuppror som hade ägt rum i en rumänsk industristadoch som hade blivit kvävt på ett blodigt sätt. Men detvar väldigt svårt att få svenska journalister att kommaoch lyssna. Det stod inte på dagordningen. Jag minnsatt jag grät i telefonen när jag talade med min dåva-rande chefredaktör på ledarsidan på ,och då fick jag äntligen löfte om att en reporter skullekomma och lyssna på oss. Detta hände en månadinnan diktaturen i föll. Då plötsligt blevRumänien den viktigaste aktören på världsarenan,men en månad existerade vi knappt.Vad jag vill säga är att det inte finns någonting såplågsamt, någonting så smärtsamt som att leva underterror och ha en känsla av att världen harglömt bort detta, att man inte längre existerar förvärlden, att världen har accepterat terrorn. Det är vadsom under en har hänt med Sad-dam regim i Irak.En långvarig diktatur blir som en kronisk sjuk-dom. Man lever med den dag och natt. Man vaknarmed den, och man går och lägger sig med den. Den äralltid närvarande i vars och ens vardag, i det inre liveti familjen och i det yttre livet ute på gatorna, på ar-betsplatser och på marknaden.Varför ska vi nu tänka på det? Jo, därför att vimåste komma ihåg en mycket enkel sanning. Hårdaterrorregimer kan inte demokratiseras av sig själva.En hård terrorregim bygger på två mycket starkaelement. Det är fruktan och det direkta förtrycket motdet egna folket, och det är också desinformation ochdubbelspel.Här ska jag plocka fram ett annat av mina minnen.Samtidigt som vi, de unga som levde i ett kommunis-tiskt land, manades att arbeta för fred,som vi minst en gång matades medotroliga tal och slagord om försvar för freden, träna-des vi för militära handlingar. Vi skulle lära oss attskjuta och agera som soldater, också kvinnorna, där-för att vi var soldater i världsrevolutionen. Det stårklart och tydligt för mig att hela demagogin om fre-den bara var ett sätt att lura de naiva idealisterna ivästvärlden. Vad de naiva idealisterna i västvärldeninte begrep var att de hjälpte de kommunistiska dik-taturerna när de gick ut på gatan och demonstreradeför fred. Det borde vi komma ihåg i dag.Hårda terrorregimer kan inte demokratiseras in-ifrån. i kan önska sig hurmycket som helst att det irakiska motståndet ska göraslut på den hårda regimen, men detta kan inte ske.Väldigt många uppror inom har redan kvävts iblod. Väldigt många människor har offrats för attSaddam ska behålla sin makt.Vi måste komma ihåg alla dessa saker när vitänker på den mycket allvarliga situation som vi be-finner oss i. Trycket på är absolut nödvändigt.Det är det bästa vapen vi har i försvaret av det irakis-ka folket. Sådana diktaturer som diktaturger inte efter för övertalningskampanjer eller förutifrån programmerade demokratiseringsprocessersom inte kan äga rum inom landet.Vi lever i en historisk tid. Vi lever i där de-mokrati och terror konfronteras direkt. Det är vadsom händer i dag.Innan jag avslutar vill jag påminna om en radhändelser som låg i bakgrunden till denpermanenta katastrof vi levde i under kommunistisktförtryck. Det var faktiskt de våldsamma handlingarsom hade ägt rum och i bör-jan av i . Det kallades för anarkistiska angrepp på tsarregimen. Ochdet var faktiskt dessa dåd, som vi skulle betraktasom rena terroristdåd, som öppnade vägen för kata-strofen, för hela samhällets sammanbrott och förbolsjevikernas statskupp som ledde till en fruktans-värt av lidande för väldigt många miljoner iväldigt många delar av världen.Vi måste försöka att mobilisera all kraft vi har ikampen mot terrorismen. Det var liknande företeel-ser, men med mycket svagare vapen ,som ledde till tragedi under 1900-talet.Om vi inte arbetar i mycket stark samordning, i enig-het och på ett fredligt sätt mot terrorn kommervi helt enkelt att lämna demokratin utan försvar.Anf. 30 ():Fru talman! Dagens debatt fokuseras ju med nöd-vändighet på situationen i , men jag vill ändåägna min talartid åt att fästa uppmärksamheten på treandra områden i världen där jag vill varna för poten-tiellt väl så stora problem som de i Irak.Det gäller först Kashmirområdet. Om och kringden regionen har redan flera krig utkämpats, intebara, som ofta nämns, mellan och Indienutan även mellan och , då för 40 årsedan gick in i delar av området. Inte mindre än trekärnvapenmakters intressen löper samman i Kashmir.Fundamentalism finns inte bara i ,och delar av utan också i , somvisat hårdhet mot grupper med sådan inriktning. Fun-damentalisterna rör sig över gränserna mellan kon-fliktområdena, vilket är starkt destabiliserande. Det ärmycket svårt att upprätthålla gränserna mellan länderoch regioner i denna del av världen.Tidigare har traditionellt samarbetat medUSA och med . ser världenannorlunda ut, och det finns oro för en ny strategiskuppdelning med Kashmir som ett nav omkring vilketkonflikten kretsar. Så sent som utvisadePakistan och ett antal av varandras diplomater,och vi har kunnat se att det förekommit artilleriduel-ler över gränsen. Vi kan konstatera att ett nytt full-skalekrig lätt kan få förödande konsekvenser. Jag villpåstå att inget land i regionen lär bli opåverkat, sär-skilt inte om kärnvapen kommer till användning, ochspridningsrisken är uppenbar.Det andra område som jag vill uppmärksamma ärKorea. Det har formellt inte slutits fred mellan Nord-och efter , och vi har även därgenom åren sett återkommande och upprepade stridermed dödsoffer som följd.Nordkorea är ett av världens fattigaste länder ochsamtidigt en av de allra hårdaste diktaturerna, som isnart sagt alla avseenden kränker mänskliga fri- ochrättigheter. Miljoner nordkoreaner har drabbats avsvält som ledningen satsat oreserverat påmilitären. har en miljonarmé och enligtuppgift 10 000 artilleripjäser som kan nå mål så långtsom inne i , huvudstad.Nordkorea har återupptagit sitt nukleära program,sagt upp icke-spridningsavtalet och återstartat kärn-kraftverk som bedöms ha väldigt liten förmåga attbidra till elförsörjningen men som däremot kan geklyvbart material för kärnvapen. Landet bedöms ha ca8 000 bränslestavar, som kan ge fem till sex kärn-laddningar. påstås kun-na ha nytt plutonium för kärnvapenframställning.Anläggningen sägs "" ha fredliga syften,men misstanken finns att redan har ensta-ka kärnvapen kärnprogram.Nordkorea har kastat ut de internationella in-spektörerna i samband med kärnprogrammets åter-upptagande. vill inte att den rådande kri-sen ska bli en fråga för . Man harförklarat att ekonomiska sanktioner skulle ses som enren krigsförklaring. Man verkar använda kärnvapensom utpressning för att få fördelar av omvärlden ochen dialog öga mot öga med , och tonär mycket aggressiv.Så som harNordkorea hotat att anfalla i förebyggande syf-te. Man har talat om att skapa ett eldens hav i regio-nen samt om att hela den koreanska halvön kankomma att läggas i aska på grund av agerande.Vi vet också av erfarenhet att den nordkoreanskaledningen agerar mycket irrationellt.