prot · GQ0980 · 2003-03-27 00:00:00 — Det är ju just för att tillgodo-se deras varierande intressen som vi skissar på olikamodeller. Det handlar om dem som är i yrkeslivet,som är etablerade i yrkeslivet. De ska ha en möjlighetatt bygga upp ett utbildningskonto och på så sätt varamed om att skapa nya möjligheter för sig själva attlära. Det handlar också om de grupper som i dagenssituation riskerar att segregeras, ställas utanför ar-betsmarknaden, ställas utanför utbildningssystemet,de grupper som saknar grundskole- och gymnasie-kompetens. Det är där, fru talman, som vi vill görariktade insatser.Anf. 210 () re-plik:Fru talman! Återigen har vi en utredning frånRiksdagens utredningstjänst - jag har den här. Dåskulle jag vara väldigt tacksam att få veta: Vad sägerdenna utredning? Hur mycket skulle det här förslagetkosta? Hur mycket skulle det kosta? Tala om det förmig. Jag är intresserad av det.Det är alltså tydligen så att man upp till ål-der ska betraktas som barn till sina föräldrar. Jag blevförvånad över det. Många väljer ju faktiskt att födabarn i den åldern. Eftersom i andrasammanhang ömmar för de här barnfamiljerna undrarjag: Ska man alltså tvinga kvar dem som är under 25 inågot slags barntillvaro där de är beroende av sinaföräldrar?Utbildningskonto ska man komplettera det härmed. Men om man är har manväl knappast hunnit spara särskilt mycket på ett så-dant här utbildningskonto? För den gruppen är det härförslaget, om man ska ta det på allvar, en katastrof,skulle jag vilja säga.Anf. 211 () re-plik:Fru talman! använder väldigtstarka ord här i kammaren: "katastrof". Det är klartatt det skulle vara en katastrof om den studiemedels-politik som regeringstrojkan står för fick fortsätta.Med dagens politik tvingas ju faktiskt föräldrar medbarn som studerar till socialbidragsberoende för attdet nuvarande systemet inte räcker till.Sedan ska jag villigt medge, fru talman, att hur dekommande systemen ska utformas ber jag att få åter-komma till i kommande debatter, kommande diskus-sioner. Jag är övertygad om att vi kommer att ha enfruktbar och intressant diskussion runt det, och kan-ske också hitta gemensamma ståndpunkter ifall detnu är så att har ett ärligt intresseför studerande med barn.Jag ber, fru talman, att få säga detta eftersom detär så att och hennes parti utgörett stöd till den regering som har tillsatt en studiesoci-al utredning som inte har mandat att ta de stora greppsom är nödvändiga för att komma till rätta med situa-tionen för föräldrar som studerar.Anf. 212 () re-plik:Fru talman! Jag kan bara konstatera att jag fortfa-rande inte fått svar på min fråga om hur mycketKristdemokraterna har beräknat att det studiestöds-system som man föreslår skulle kosta. Men det gersig väl så småningom.Jag tycker inte att "katastrof" var ett starkt ord.Jag kan se mig själv framför mig i åldern 20-25 årberoende av mina föräldrar med i månadenatt leva av, förhindrad att bilda familj, föda barn. Dettycker jag för många unga människor skulle kännassom just en katastrof.Jag tycker att den här debatten oss emellan har va-rit intressant även om den inte har varit helt klargö-rande.Överläggningen var härmed avslutad. (Beslut skulle fattas . )12 § Elever med funktionshinderFöredrogsutbildningsutskottets betänkande 2002/03:UbU8Elever med funktionshinder.Anf. 213 ():Fru talman! Jag ska börja med att yrka bifall tillden moderata reservationen 1. För tids vinnande av-står jag från att yrka bifall till de övriga reservatio-nerna, även om jag naturligtvis står bakom dem ideras helhet. Det tycker vi moderater är en klok prin-cip, och det vore bra om fler partier i den här kamma-ren annammade den.Fru talman! Situationen i skolan för barn medfunktionshinder får sägas vara allt annat än ljus. Jusvårare ett barns funktionshinder eller kombinationerav funktionshinder är, desto sämre klarar kommuner-na av att möta barnets behov. Brist på speciallä-rare, socialt utanförskap, skolmiljöer som inte är fullthandikappanpassade, bristande valmöjligheter ochavveckling av specialskolor är bara några exempel påproblemen i barnens skolsituation i dag.Knappast för någon annan grupp i landet är val-friheten så pass begränsad i livet. Det finns alldelesför få alternativ i skolan för barn och ungdomar medfunktionshinder. Barn med rörelsehinder är exempel-vis utestängda från hälften av landets grundskolor,eftersom dessa saknar anpassning för rörelsehindrade.I stället hänvisas man till en skola utifrånom den har hiss eller inte. har upprepadegånger avslagit yrkanden om att ge barn med funk-tionshinder rätt att välja skola. hindras barnmed funktionshinder från att välja skola genom attinformationen om existerande alternativ brister, av attdet finns alltför få bra alternativ och dessutom av renakommunala avslagsbeslut, som gränsar till obstruk-tion.En orsak till detta är att dagens finansieringssys-tem inte är ägnat att säkerställa att barnens behovverkligen möts. Det gäller att lägga grunden för fleralternativ för barn med funktionshinder. I stället blirdessa ofta restposter i hemkommunernas budgetar.Effekten av att barnen saknar rätt att välja skola blirofta att kommunen väljer den billigaste men långtifrån alltid den för barnen bästa lösningen.Det är en illusion att ro att alla barns behov kantillgodoses i en enhetsskola. Det är intemöjligt att som anta att landets alla kommuner,oavsett storlek och resurser, kan ligga i framkant vadgäller undervisning av barn med alla de olika typeroch grader av funktionshinder som de facto existerar.Tvärtom berättar föräldrar till barn med förhållande-vis små funktionshinder att skolan inte fungerar braens för deras barn. Då kan man föreställa sig hur illadet kan vara för barn som har mycket speciella ochomfattande behov.Makten över barnens skolgång har i prakti-ken tagits ifrån föräldrarna. Särskilt vad gäller barnmed funktionshinder tillåts politiska enskoleideologi-er dominera över barnens behov. Regeringen är dessutom i färd med att avvecklaspecialskolor utan att det har utretts hur alternativenser ut - eller ens om det finns några. Beslutet attstänga specialskolorna och hänvisa barn med funk-tionshinder enbart till kommunala skolor fattas i blin-do. i är kanske det värsta exempletpå denna i grunden djupt ogenomtänkta politik.Det primära måste vara att ge funktionshindradebarn bästa tänkbara förutsättningar att växa, det se-kundära måste vara att styra var detta sker. Det ärorimligt att tro att man i landets alla 289 kommunerskulle kunna nå samma kunskapsnivå som finnspå bara några få specialskolor. Kommunerna har inteklarat och kan knappast förväntas klara att, mer än iundantagsfall, bygga upp det kunnande som krävs föralla de mycket speciella behov som de berörda barnenhar.Majoriteten i utbildningsutskott menaratt man står bakom den "handikappolitiska principenatt barn med funktionshinder så långt möjligt skallerbjudas en anpassad utbildning i sin hemkommunoch därmed ha rätt och möjlighet att bo hemma medsina föräldrar." Javisst, men om detta inte är möjligteftersom kommunen saknar rätt kunnande, personal,lokal eller social miljö behövs alternativ, bland annati form av specialskolor.Det går inte att i strid med berörda föräldrar ochbarn avveckla dessa skolor och låtsas som om barnetsskolproblem därmed är löst. Många föräldrar inser attett barn inte är integrerat i skolmiljön bara för att detvistas i samma byggnad som andra barn. Om barnetinte accepteras, inte kan delta i lekar, socialt liv, un-dervisning eller fritidsaktiviteter är det inte integrerat.Då förblir det utanför. Integrationen understrykerdessutom bara utanförskapet.Det är egentligen häpnadsväckande att regeringentydligen anser att en integrerad skolgång inte bara ären rättighet utan fastmer en skyldighet för barnet attuppfylla. Häpnadsväckande nog gjordes varken iFUNKIS-utredningen, i den efterföljande propositio-nen eller i utbildningsutskottets behandling av utred-ningen någon analys om kommunerna kompetens-mässigt klarar av uppdraget att ge fullgod utbildningåt alla barn med funktionshinder eller om de kanklara av det ekonomiskt.Många funktionshindrade barns behov kostar sto-ra summor pengar att tillgodose. Detta är ett faktum. Itider av ansträngda kommunala budgetar, som kanskemed tanke på det ekonomiska läget bara kan förvän-tas bli ännu mer ansträngda, är det många föräldrarsom berättar om hur barnen plötsligt börjar betraktassom problem av hemkommunerna. Föräldrar kan berätta om årslånga strider med hemkommunernaom barnens resurser. Så får det inte vara. Det är all-deles för vanligt att det viktigaste för kommunernablir att behålla de funktionshindrade barnen i de egnakommunala skolorna i stället för att låta dem sökabästa tänkbara alternativa skola. Då utgår kommuner-na från fel sak.Kommunernas egenintresse av att slå vakt omverksamhet och budget ställs mot barnens behov.Funktionshindrade barn har laglig rätt till stöd, assi-stans och viss utrustning. Trots detta är det inte ovan-ligt att landsting, kommuner och andra myndigheternekar dem den rätten. Långt ifrån alla föräldrar tillbarn med funktionshinder känner dessutom till vilkaalternativ som finns för barnen. Här brister informa-tionen, och den bör förbättras.Det bör vara så, fru talman, att kommunerna ak-tivt understöder de berörda familjernas möjlighet attvälja den skola som passar barnet och dess behovallra bäst. Också barn med funktionshinder måsteerbjudas liknande valmöjligheter. Valfrihet ger möj-ligheter för funktionshindrade barn. Målet måste varaatt föräldrar alltid kan välja skola åt sina barn efterderas enskilda behov och personlighet, skolans profil,inriktning och dess kompetens. Medvetna val gör attvarje barns behov kan tillgodoses bättre än om slum-pen eller närhetsprincipen får avgöra.Fru talman! Valfriheten i kombination med enstatlig finansiering kan borga för att ett lika nytt sombetydande utbud av skolmöjligheter skapas för barnmed funktionshinder. En nationell skolpeng, anpassadefter varje barns behov, och full frihet för skolor attstarta och att välja profilering kan ge förutsättningarför en mängd nya skolalternativ som faktiskt saknas i . Både föräldrar och de som arbetar iskolan skulle i så fall få möjlighet att förverkliga sinaidéer om hur verksamheten skulle kunna bli bättre.Då skulle skolor kunna inrikta sig på att tillgodosebehov för en grupp som är utestängd från alltvad valfrihet heter.Genom en nationell skolpeng kan alla barns behovgaranteras. förekommer till exempel knappastfriskolor för barn med funktionshinder, trots att det ärdessa barn som har störst behov av individanpassadeoch kreativa undervisningsformer. Detta bör manverkligen ta ad notam.Vi moderater vill se tillkomsten av nya profilsko-lor för barn med olika slags funktionshinder menockså skapande och bevarande av de specialskolorsom existerar eller som skulle kunna existera.Föräldraföreningar, organisationer och eldsjälarskulle i så fall få möjlighet att förverkliga sina visio-ner om goda skolmiljöer för barn med funktionshin-der. Om skolornas huvudmän är staten, kommunereller privata är ointressant. Det viktiga är att alterna-tiv av hög kvalitet faktiskt tillåts växa fram.Anf. 214 ():Fru talman! Jag ska börja med att yrka bifall tillreservation 11 under punkt 12.Om vi levde i en annan värld, den värld som vi iFolkpartiet drömmer om, en värld där det finns flexi-bilitet, mottaglighet, lyhördhet, valfrihet och stortinflytande för individen över sin vardag, skulle vi intebehöva den här debatten . Då skulle skolananpassas till barn och ungdomar med funktionshin-der, och då skulle inte barn och ungdomar med funk-tionshinder tvingas anpassa sig till ett system.Det är faktiskt väldigt synd att vissa dogmeribland försvårar människolivet så mycket som i dag.Man har fastnat för tanken på integration i den vanli-ga skolan. Och har mycket kunskap om de special-skolor som verkligen är anpassade till exempelvisbarn med multifunktionshinder gått förlorad. Det gårinte att vänta sig att varje skola ska besittahela denna rikedom av kunskap. Det är därför somförsvinnandet av de verksamheter som fanns påEkeskolan och är att beklaga.Jag undrar ibland varför det är så svårt att erkännaatt man har gjort ett misstag i politiken. Vi i Folkpar-tiet trodde också att det är väldigt bra att kämpa förintegration. Men vi har ändrat ståndpunkt, och jag harinte på något sätt märkt att vi har förlorat någonting ipolitiken på grund av det. Men i många fall verkar ettbeslut som en gång har tagits bli ett slags järnregelsom man följer hursomhelst bara därför att man engång har intagit en viss position.Jag skulle vilja att vi i just sådana frågor som haratt göra med behov hos mycket svaga grupper skullelägga den politiska prestigen vid sidan om och börjadiskutera att det i vissa fall är väldigt viktigt medspecialkunskap och väldigt viktigt att behålla en erfa-renhet koncentrerad i vissa avancerade kunskapscent-rum. Sådana kan dessa specialsko-lor vara. Och får vi helt enkelt erkänna att det varfel att ändra systemet över hela linjen.Det finns mycket annat som man kan tala om närdet gäller dessa barn. Vi vill bland annat att det skafinnas ett riksgymnasium för blinda och elever medmultifunktionshinder. Vi vill att elever med läs- ochskrivsvårigheter ska få väldigt mycket hjälp så tidigtsom möjligt. Vi vill att hörselskadades behov skavara bättre tillgodosedda än . Och vi har skrivitett särskilt yttrande om just särskolan och dess bety-delse som en egen skolform.Men, som sagt, jag tror att den viktigaste stånd-punkten som behöver lyftas fram är att vi behö-ver flexibilitet i utbildningssystemet. Vi kan inte låsaoss vid en enda lösning som tillämpas på samma sättöverallt för alla barn och ungdomar med funktions-hinder. Det finns en enorm variation i denna grupp.Och man börjar respektera dessa små och sedan litestörre människorna först när man verkligen anpassarsystemet till dem själva. Det är dessa människor somär viktigast, inte systemet.Anf. 215 ():Fru talman! Inledningsvis vill jag yrka bifall tillreservation 3. Självfallet står jag bakom Kristdemo-kraternas alla reservationer i betänkandet, men förtids vinnande nöjer jag mig med att yrka bifall tilldenna reservation.Fru talman! Finns det som vårt sam-hälles värdighet, vårt samhälles medmänsklighet ochvärdegrund ställs på sin spets så är det när det gällerbarn i behov av särskilt stöd. För oss kristdemokraterär det ett oavvisligt krav att alla barn oavsett egen-skaper och förutsättningar ska ha rätt till stöd ochhjälp utifrån just dem. Så är det inte, men så borde detvara. Den värdegrund som enligt läroplanerna gäller igrundskolan och i gymnasieskolan är oerhört tydlig.Värdegrunden, de goda värderingar som utgör vårtsamhälles bas, slår fast respekten för varje människasunika och okränkbara värde.För oss kristdemokrater är det viktigt att slå fastsambandet mellan den goda etiken och barn medbehov av stöd. Det innebär att om värdegrundenpraktiseras, när den praktiseras, får alla barn och ungadet stöd och den hjälp som de behöver. Om värde-grunden praktiseras behöver inget barn och ingenförälder frukta skolan. Då fungerar det. Då fungerarvardagen för alla, även för dem som saknar egnastarka röster.Men brister det. Regeringens politik brister.Och det får konsekvenser för barn med behov avsärskilt stöd. Låt mig ta ett exempel.Under en tid har det diskuterats om särskolan skafinnas kvar som egen skolform. För oss kristdemo-krater har det varit självklart att slå vakt om de barnsom behöver särskolans verksamhet. Vi har varitkritiska när regeringen har darrat på hanen och säntmotsägelsefulla signaler. Det är precis den typ avosäkerhet som kan bidra till oro och till och medrädsla hos berörda barn, ungdomar och föräldrar.Så plötsligt gör utbildningsministern ett utspel ochsäger att visst ska särskolan få finnas kvar. Och så fårregeringen brått att ändra direktiv till sittande utred-ning. Och när utbildningsutskott justerardagens betänkande får den socialdemokratiska grup-pen i sin tur sitta och stryka i betänkandetexten för attsnart nog hinna anpassa sig till ministerns senasteinfall.Visst var det bra att ministern i just det här falletändrade sig, men det är inte bra att Socialdemokrater-nas och stödpartiernas skolpolitik står på så lös sandoch är så till synes lättvindigt ihopsnickrad att det gåratt slänga än hit och än dit. Risken är ju att regerings-politiken slinker hela vägen ned i diket, och då är detbarnen, de barn som kanske allramest behöver devuxnas stöd och hjälp, som får betala, och betala dyrt.Fru talman! Vi kristdemokrater vill ha en ny poli-tik, en skolpolitik som verkligen sätter barnet, eleven,i centrum. Det är därför som vi vill betona hur viktigtdet är att de så kallade bokstavsbarnen får hjälp ochatt elever med läs- och skrivsvårigheter får stöd attleva med sitt handikapp. De senaste årens kun-skapsutveckling visar tydligt att det finns stora mör-kertal med barn som på grund av olika betingelserförvärvat läs- och skrivsvårigheter och därför behöversärskilt stöd och extra hjälp. Sedan har vi dyslekti-kerna som är en grupp som också lider av läs- ochskrivsvårigheter och som på alla sätt behöver synlig-göras för att få den hjälp som behövs.Vi kristdemokrater vill också värna särskolan.Den får inte hotas. Däremot ser vi med oro på hurantalet placerade barn, inskrivna barn, ständigt växer.Detta måste bero på något. Det är därför som vi före-slår nya och tydligare regelverk om vilka barn somska ha rätt till särskolans pedagogik. Detta är nöd-vändigt för att tydliggöra vilka barn som särskolanska ha ansvar för och vilka barn som grundskolanmed flexibilitet och pedagogisk mångfald ska stödja.Särskolan får inte vara en plats dit barnet hänvisas närden reguljära misslyckats. Tvärtom ford-ras det starka och tydliga signaler om att de barn sombehöver särskolans undervisning ska få den, medande barn som inte uppfyller de särskilda kraven ska fåsin skolgång tillgodosedd inom . Det kankrävas en rad olika metoder för att klara det inomgrundskolans ram men det måste vara klart vilka barnsom ska gå i och vilka barn som ska harätt till särskolan.Vidare föreslår vi kristdemokrater en ny naturligomprövning av inskrivningen i särskolan. Det handlarju om att se det enskilda barnets utveckling och förut-sättningar. Dessa kan ju i vissa lägen förändras.Fru talman! En annan grupp som behöver värnasnär regeringspartiets och stödpartiernas politik drarfram är specialskolornas elever. Beslutet att lägga nedEkeskolan för elever med synskada och ytterligarefunktionshinder samt för elever medsvåra tal- och språkstörningar måste rivas upp. Dethandlar om grupper av elever med oerhörda behov avsärskild pedagogik och omsorg. Tryggheten för demfår inte raseras. Därför satsade vi kristdemokrater ivårt budgetalternativ detta också extra peng-ar för att kunna bevara dessa skolor.Det kan också vara rimligt att se över behovet avfler specialskolor med olika inriktningar och på olikasätt organiserade. Barn måste i största möjliga mån fåtillbringa en så stor del som möjligt av skolåldern ochuppväxttiden i sin naturliga hemmiljö nära familj ochvardagsliv.Fru talman! Rätten till stöd är en värderingsfråga,en värdegrundsfråga, som sätter hela skolans värdig-het och kompetens på sin yttersta spets. Vi kristde-mokrater ser tydligt behovet av en ny politik somklart värnar barnens rätt - för barnens skull.Anf. 216 ():Fru talman! Jag börjar med att yrka bifall till re-servation 4 under punkt 4.Det krävs en lång rad förändringar för att vi ska fåett samhälle som är tillgängligt för alla och där detråder lika villkor för alla människor.Barn med funktionshinder har rätt att vistas i enmiljö där de känner att de kan växa, där de får bästatänkbara pedagogik och undervisning och där de fårvänner och kan känna sig trygga. För många barnfungerar skolan så, men tyvärr inte för alla.Barn med funktionshinder har ofta ett större be-hov av stöd och individuell anpassning i skolan änandra barn. De problem som elever med funktions-hinder möter i skolan kan inte endast relateras till denpedagogiska undervisningssituationen, utan proble-men består även i att skolan inte alltid förmår attskapa förutsättningar för alla elevers deltagande.Följden av det kan bli utestängning och ibland dis-kriminering. Det kan till exempel handla om att manblir utestängd från gymnastiklektioner, friluftsdagareller andra aktiviteter som skolan anordnar.Skolförvaltningen är tydlig när det gäller skolansskyldighet att stödja barn med svårigheter i skolan.Problemet är att det, när en elev inte får det stöd someleven behöver, inte kan prövas rättsligt. Bestämmel-serna ger ett barn skydd i teorin, men i praktikenfungerar det inte riktigt bra. Därför vill Centerpartietatt en utredning tillsätts som syftar till att ge grund-skoleelever med läs- och skrivsvårigheter samma rätttill stöd som det som garanteras studerandeinom högre utbildning. På högskolan garanteras stu-denter extra hjälp till exempel med förlängd tid förexamina eller pedagogiskt datorstöd och anteck-ningshjälp. Men i får eleverna förlita sigpå att skolan och kommunen avsätter resurser till denextra hjälp som kan behövas.I dag ser vi att kommuner tyvärr drar ned på re-surserna till grundskolorna. Hur slår det mot de eleversom är i behov av hjälp av något slag?I - den kommun som jag kommer frånoch där det finns ungefär 95 000 invånare och ca 900elever i varje årskull - föreslås en nedskärning på 16miljoner kronor. Där skärs det ned på assistenter,resurslärare och fritidspersonal. Jag tror att alla somnu lyssnar känner igen sig från sina hemkommuner -att det är liknande situationer där.Hur påverkar det den DAMP-elev eller elev somtill exempel fått diagnosen Aspergers syndrom att enelevassistent dras in? Och hur påverkar det de andraeleverna?I varje årskull finns det elever med läs- och skriv-problem - i genomsnitt två i varje klass. De här bar-nen behöver hjälp och stöd i ett tidigt skede. Vadhänder annars med den elev som är dys-lektiker och som läser "fläskkräm" i stället för det ordhan skulle läsa, nämligen "fallskärm"? Ja, han hopparantagligen ut i livet utan fallskärm och blir just"fläskkräm" - men inte på grund av bristande intel-lekt utan på grund av dåligt självförtroende därför atteleven inte får hjälp och stöd med att träna sin läsför-ståelse.Fru talman! Majoriteten har tidigare deklarerat attdet är "viktigt att utvecklingen fortsätter och att nyasteg tas i arbetet med att ge människor med funk-tionshinder samma förutsättningar som andra männi-skor. Integrering och normalisering innebär att män-niskor med funktionshinder får större möjlighet tillfull delaktighet i samhällslivet." Så säger alltså majo-riteten, och det är en principiell utgångspunkt somkan vara riktig. Men det måste finnas en valmöjlighet.Utgångspunkten för en politik för funktionshind-rade barn och ungdomar bör vara att lyssna till derasegna upplevelser av situationen och att lyssna tillderas egna önskemål.Ju mer olika människor är - ju mer särskilda be-hov människor har - desto sämre fungerar välfärds-staten . De barn som har största behovet av attfritt få välja skola och av att det finns många olikaalternativ att välja bland är de barn som har svårt attfinna sig till rätta eller att komma till sin rätt i skolan.Vi vill ändra på det. Vi vill att alla barn ska ges rättatt kunna välja skola.Vi i var motståndare till avveckling-en av den specialskoleverksamhet som regeringenbeslutat om - något som flera här har varit inne på. Vianser att staten måste ta ett särskilt ansvar för elevermed svåra funktionshinder. Vi är flera som verkligenfortsätter att kämpa för att multifunktionshindradebarn ska dels ha rätt att välja och att söka till denskola som passar dem bäst, dels ha rätt att söka tilloch gå hela sin utbildning på en specialskola, tillexempel Ekeskolan.Beslutet att avveckla specialskolor som Ekeskolanoch måste enligt vår mening rivas upp.Vi har hört att vi har stöd från flera i kammaren.