prot · GQ0983 · 2003-04-02 00:00:00 — Den enda slutsatsjag kan dra av dessa siffror är att det måste finnas ettstort antal äldre finskspråkiga invandrare som fårvård och omsorg av personal som inte kan tala derasspråk och som inte har kunskap om deras kulturellabakgrund. Vi ska också komma ihåg att många avdessa är demenssjuka. Enligt beräk-ningar har ca 1 000 äldre finländare i någonform av demenssjukdom.Vänsterpartiet skriver i sin motion So408 om äld-re med annat modersmål än svenska bland annatföljande: "Vi har fler anställda i vården medflerspråkig kompetens. Det är tyvärr en outnyttjadresurs i dessa sammanhang. Vi vet av erfarenhet attäldreomsorg kan organiseras så att behovet av språk-och kulturkompetens enkelt uppfylls utan högre kost-nad. anser därför att Socialstyrelsenbör göra en översyn av hur äldreomsorgen uppfylleråtaganden vad gäller minoritetsspråken och för andraäldre med annat modersmål än svenska. "Herr talman! Det har kartlagts färdigt. Vi vet att detfinns ett antal platser för ett antal finskspråkiga, menhur är äldreomsorgen för de tusentals andra? Det ärdags att gå till handling. Det är därför Vänsterpartietbegärt ett tillkännagivande om uppföljning av mino-ritetsspråkens ställning i äldreomsorgen. Minoritets-språken har en speciell lag som förpliktigar till åtgär-der.Andra äldre med annat modersmål än svenska harockså rätt till god vård och omsorg. Det är viktigt föratt äldre invandrare ska känna sig trygga och kunnaleva ett människovärdigt liv trots behov av hjälp avsamhället.Herr talman! Jag står självklart bakom Vänster-partiets samtliga reservationer, men jag nöjer migmed att yrka bifall till reservation 6.Anf. 235 ():Herr talman! Jag ska börja med att säga att jagnaturligtvis instämmer i yrkandeoch hans ställningstagande för reservationer därCenterpartiet förekommer.Det är inte lätt att åldras i . Trots att vi harett välfärdssamhälle som byggts upp av dem som befinner sig på ålderns höst är äldreomsorgen intevad den borde vara. TV-tittarna har genom Solback-en: Avd. E fått en påminnelse om både bekymmer ochglädjeämnen hos boende och hos personal.En god omsorg om våra äldre handlar om resur-ser. De äldre måste få kosta och de måste få tillgångtill olika alternativ när det gäller boende - boendenmed värdighet och integritet.I en motion, So310, har jag pläderat för trygg-hetsboende. Motionen har avstyrkts. Men jag villändå ta tillfället i akt att redogöra för hur ett trygg-hetsboende skulle kunna fungera.I dag bor av de äldre kvar hemma. , många kommuner och forskare anseratt de flesta äldre vill bo kvar hemma. Det har med-fört att det på många platser i vårt land är nästanomöjligt att få ett boende av den typ som våra ålder-domshem tidigare erbjöd. Denna situation är inte bra,för även den som utåt sett kan tyckas ha en relativtgod hälsa kan ändå känna behovet av den trygghetsom ett särskilt boende innebär. Bara tanken att jaginte kan få plats på ett särskilt boende påverkar bådeden fysiska och psykiska hälsan. Mycket hinner hän-da innan den efterlängtade platsen kan erhållas.Det är inte rätt att så många äldre drabbas avbo-kvar-hemma-ideologin. I stället borde man kunnagöra en inventering av de olika modeller för trygg-hetsboende som finns. Jag tror att mycket inspirationkan hämtas från de gruppboenden som finns för män-niskor med olika funktionshinder.Att ha sitt eget rum, klara av de flesta sysslorna påegen hand men veta att i nära anslutning tillboendet finns lokaler för gemensamma aktiviteter ochvårdpersonal tillgängliga innebär att man kan kännaden trygghet som betyder ett bättre åldrande.Vid nyproduktion av hyresfastigheter borde detfinnas möjlighet att genom subventioner uppmuntratill att skapa olika varianter av trygghetsboende.Herr talman! Valfrihet inom äldreboendet är vik-tigt. Men för den skull får vi inte glömma bort trygg-hetsaspekten.Anf. 236 ():Herr talman! Jag vill gärna inte korta mitt anfö-rande eftersom jag anser att det är så sällan våra fins-ka frågor kommer till tals här i kammaren. Jag villgärna hålla hela mitt anförande.En ökande grupp invandrare som kom till Sverigeför , när vi i detta land aktivt rekryte-rade utomlands till arbetsmarknaden, har börjatkomma i pensionsåldern och är i behov av vård ochomsorg som alla andra i samhället. Den största grup-pen bland dem är de finsktalande.Antalet personer med finsk bakgrund som är 65 åreller äldre är omkring 50 000, men beräknas ökatill ungefär 60 000 . De flesta av dem,, har svenskt medborgarskap och syns därförinte i de flesta statistiska sammanhang. Om manräknar med att demenssjukdom har en frekvens på hos äldre innebär detta att det i dagkan finnas ca 2 000 dementa finska invandrare i Sve-rige. hade annan statistik - det var Soci-alstyrelsen som hade 1 000 - men jag tror faktiskt attdet är flera . Men de är ju inte alla räknade ochkontrollerade. Den gruppen ökar också allteftersomåren går och dessa blir äldre.Det här är alltså en stor grupp människor inomäldrevården. Att den finns ställer stora men berättiga-de krav på omvårdnad. Denna omvårdnad måste utgåfrån dessa människors särskilda behov av att vårdenkan ske i en språksituation som gör livet och vårdenbegriplig. Det blir till gagn både för vårdtagare ochför vårdpersonalens arbetssituation.Doktor , vid Blekingetekniska högskola, tidigare vid , har särskilt stude-rat språkets betydelse för samspelet mellan vårdtagareoch vårdare. Att det är en bra relation mellan vårdta-gare och vårdare är en förutsättning för en god om-vårdnad - en självklarhet. För detta har språket encentral betydelse.De som drabbas av demenssjukdom som alzhei-mer får i varierande grad svårigheter att tala begrip-ligt och att förstå vad andra säger. Problemen börjarsmygande för att i allmänhet i efterhand bli allt svåra-re och mer ensidiga, där mekaniska beteenden ochtungt tal också blir en del av sjukdomsbilden.Sirkka-Liisa har särskilt studerat äldrefinska invandrares villkor i vården och vad som hän-der när dessa ofta tvåspråkiga personer insjuknar idemens. Forskningen på området är visserligen fort-farande mycket liten, men doktor menar ändåatt vissa generella slutsatser kan dras av vad man vet idag.En generell tendens är att äldre efterhand alltmergår över till sitt modersmål. Det gäller även för demsom inte har använt detta språk på väldigt länge.Samtidigt blir deras andraspråk sämre, och brytning-en ökar likaså. Med en manifesterad demenssjukdomökar det här problemets omfattning.Sirkka-Liisa har i flera fallstudier studerathur denna språkförskjutning hos den äldre dementepåverkar den konkreta vårdsituationen. Studiernavisar att det verkligen finns stora kommunikations-problem med demensdrabbade personer. Vårdtagarenkan mycket väl förstå det andra språket men harmycket svårt att hålla isär språken och talar ofta en-dast det ursprungliga modersmålet. När de som stårför vården inte behärskar patientens modersmål blirdet ofta stora bekymmer i vårdsituationen. Förvirring,ibland också aggressivitet, präglar vårduppgiften. Detär naturligtvis mycket negativt både för vårdtagarenoch för personalen.Att skapa en bra omvårdnadssituation med de-menta patienter är en mycket svår och kompliceraduppgift för vården. Att den språkliga kommunikatio-nen har en mycket stor betydelse i denna situation ären självklarhet.Att ge större möjligheter till äldrevård där viktenav barndomens språk tas på allvar är inte bara enviktig trygghetsfaktor för vårdtagaren. Det är ocksåen viktig kvalitetsfråga för personalen. Att genomföraen kvalitetshöjning för äldrevården på detta områdeär inte i första hand någon resursfråga. Det kan tillstor del lösas med bättre planering om man bara äruppmärksam på språkfrågan. Personal med kunskaperi till exempel finska språket är inte svår att hitta iäldrevården.Det finns bra exempel som visar hur dethelst borde vara överallt. Ofta bygger de på frivilligainsatser. Ett exempel är det arbete som Svenska kyr-kan har gjort i kommun i mitt hemlänBlekinge. Även för de äldre som inte har ett stort akutvårdbehov kan tillgång till finskspråkig personal ochinformation inom till exempel vara avstor betydelse. De frivilliga insatserna är här av storbetydelse för att kunna lindra ensamhet och isoleringhos äldre som inte kan svenska tillräckligt för attkunna ta del av den service och det umgänge som oftafinns på orten. Ännu en möjlighet är enskilda alterna-tiv där föreningar eller andra bygger upp äldrevårdmed särskild uppgift att klara språket för dem somblivit mycket gamla och har svårt att förstå och atttala svenska.Det arbete som olika frivilligorganisationer gör ärvärt all uppmuntran och respekt. Men det får inte blien undanflykt eller ett svepskäl för att låta bli deåtgärder som behövs för att möta dessa människorsolika behov på ett språk som ger dem möjlighet attförstå och att uttrycka det behov som ligger männi-skan närmast. Den gällande lagen om minori-tetsspråkens ställning, som tidigare be-rörde, i borde räcka för att tillerkänna deäldre finsktalande vårdtagarna goda möjligheter tillvård på sitt modersmål, och det är inte bara i de sär-skilt utpekade delarna av norra utan överalltdär vi ser att de utgör en ökande del av vårdtagarnainom äldrevården.Det är bra att även den här frågan kan tas upp i enutredning om de äldres situation som utskottets majo-ritet påpekar. Men för att på ett målmedvetet sättkunna förbättra situationen för denna stora gruppmänniskor som med sitt arbete var med att läggagrunden för den svenska välfärden behöver vi inte vänta på ännu en utredning.Herr talman! En värdig vård där de som vårdaroch de som blir vårdade förstår varandra är något viär skyldiga dem, och allt som vi lär oss om hur dennaäldrevård bäst kan fungera kommer också att vara tillnytta när fler och fler människor som har invandratoch har haft andra språk då de var barn också når denhöga ålder när demensen drabbar dem.Överläggningen var härmed avslutad. (Beslut skulle fattas . )14 § betänkande 2002/03:UbU9Förskolan.Anf. 237 ():Herr talman! Jag ska försöka att vara väldigt kort-fattad och väldigt precis.Föräldrar vet i de allra flesta fall vad som är bästför deras barn. De vet om barnet behöver en intimfamiljedaghemsmiljö eller om en stimulerande Mon-tessoripedagogik är vad som passar. För vissa passaren kombination av de båda bäst. Sedan ett år tillbakafinns maxtaxan och den allmänna förskolan som enstyrande och bestämmande makt i barns och föräld-rars val. Och precis som vi förutspådde har statentagit ifrån föräldrarna ytterligare makt och ansvar förbarnen. Likriktningen har ökat, valfriheten har mins-kat, och det finns ingen möjlighet att höja avgiften föratt anställa mer personal eller göra andra förbättring-ar. Om barnen tillbringar mer tid i förskolan innebärdet också att de får tillsammans med sinafamiljer.När kommunala verksamheter inte klarar att fåihop de lägre intäkterna med högre utgifter skyfflasdet över andra kommunala pengar. Och när de fristå-ende förskolorna hamnar i samma situation är kon-kurs deras enda alternativ.Herr talman! Vi diskuterar förskolan, och iutskottshanteringen har vi åstadkommit en koalitionför valfrihet i reservation 2 under punkt 2 med Mode-raterna, , , Kristdemokraternaoch . Till denna reservation yrkar jagbifall.Emellertid visade det sig att vid da-gens votering av betänkande21 inte riktigt hade förstått vikten av konsekvensernai politiken. I reservation 5 under punkt 7 om ekono-miskt stöd till enskild barnomsorg i detta betänkandeär partiet inte berett att ge lika ekonomiska villkor tillföräldrarna oavsett vilken omsorg de väljer. Det ärjust detta som det handlar om, att ha etableringsfrihetoch kostnadsneutralitet för att möjliggöra en mång-fald av alternativ och bäst förutsättningar för varjeenskild individ och familj. Jag hoppas verkligen attdetta är ett förbiseende av , eller försökerman att rida på två hästar ? Jag hoppas attsnart få ett svar.Jag yrkar bifall till reservation 2.Anf. 238 ():Herr talman! För barn är lek lärande och lärandelek. Vi vet att barn lär sig tidigt och att de första årenär väldigt viktiga inlärningsmässigt. Och förskolanspelar således en mycket viktig roll för barnen i vårtland. Därför är det viktigt att personalen har en ade-kvat högskoleutbildning och att de som inte har detfår en sådan utbildning. Pedagogisk kompetens ochdärmed förståelse för barns behov av trygghet menockså att tillfredsställa deras kunskapstörst är nöd-vändigt för de små barnen.Föräldrarna ska kunna välja var de ska placera si-na barn, på samma sätt som man väljer andra saker ilivet. Fem partier står bakom förslaget att det skafinnas en mångfald inom barnomsorgen, vilket kaninnebära att det ska finnas verkliga möjligheter förföräldrar att välja till exempel mellan olika slagsbarnomsorg såväl i som i privat regi eller iolika kooperativ - en mångfald av former som kanstimulera varandra och bidra till en utveckling inombarnomsorgen.Vi vill att förskolan ska ha tydliga mål, dels vadgäller förskolans pedagogiska verksamhet och ut-trycka en önskad kvalitetsutveckling, alltså mål attsträva mot, dels mål som ska uttrycka vad varje barnska ha uppnått när det lämnar förskolan. Sådana målsaknas i förskolan, men de finns i . Omman har dylika mål kan man lättare stämma av hurlångt man har hunnit och hur man går vidare. OchFolkpartiet vill alltså ha en kvalitetsuppföljning avförskolan och en kvalitetsredovisning som ska lämnasin till på samma sätt som sker i grund-skolan.Vi tycker också att barnens språkutveckling skafrämjas i förskolan. Vi vill också ha en språkförskolasom ska startas för barn med utländsk bakgrund.Tanken är att man i dessa förskolor ska arbeta medsvenska språket på olika sätt så att barnen får det stödsom de behöver. Vi har sådana i min hemkommun,och de fungerar alldeles utmärkt.Vi vill också ha maxgrupper och tillåta maximalt15 barn i förskolegrupper för 0-3-åringar och maxi-malt 20 barn i grupper för äldre barn. Det är förståsgenomsnittligt för riket.Vi tycker att det är bra att man nu börjar med all-män förskola för 4-5-åringar. Men vi tycker att mankan börja med det också för 3-åringar som kostnads-fritt ska få gå i allmän förskola föratt man ska tillvarata barnets möjligheter till indivi-duell utveckling tidigt.Familjehemmen har vi en speciell förkärlek för.Vi tycker att de ska finnas kvar eftersom det är viktigtatt det finns alternativ för föräldrarna att välja mellanäven här. Vissa barn kanske har svårigheter att vistasi stora barngrupper, och det är viktigt att det finnsfamiljedaghem.Jag glömmer aldrig när min yngste son en dagkom hem och sade: Mamma, varför har du aldrig talatom för mig att det fanns dagmammor? Det kändesprecis som att komma hem när jag kom hem till tantMaud.Herr talman! Vi står förstås bakom alla våra re-servationer, men jag yrkar bifall till reservationerna 2och 7.Anf. 239 ():Herr talman! Jag beklagar att vi har så lite tid attvi inte kan hålla våra anföranden utan bara får göraett sammandrag. Detta är nämligen så otroligt viktigafrågor.Det finns en reservation här, som redan harnämnts, från fem av partier, alla utomSocialdemokraterna och . Jag vill gärnafråga vad det är i texten som Socialdemokraterna ochVänsterpartiet tycker är så kontroversiellt att det inteskulle kunna finnas med i betänkandet. Reservationenhandlar om mångfald i barnomsorgen.Exakt vad är det som ni inte kan ställa upp på?Handlar det om mångfalden? Är det uttrycket"valfriheten för föräldrarna" som är för långtgående,eller är det möjligen meningen om att föräldrar somså vill ska kunna vara hemma med sina barn i störreutsträckning än som är så stötande? Jag villgärna ha svar här i debatten. Dessvärre är det så attalternativen kommer att bli mer och mer sällsynta omden nuvarande regeringen får fortsätta att utveckla sinpolitik.Det handlar om familjedaghemmen som det ärtänkt ska fasas ut - om man ska tro Skollagskommit-tén. Den öppna förskolan är i farozonen och har redanlagts ned i många kommuner. Privata förskolor ochkooperativ har redan tvingats dra ned på sin verksam-het eller helt stänga igen sedan de rigida reglerna förmaxtaxan infördes. Föräldrar som ordnar barnomsor-gen själva när deras barn är två får förstås ingendel av de statliga subventionerna. Sådant är läget.Det är alltså inte utan anledning som vi har skrivitvår reservation. Händer inget radikalt har föräldrarsnart ingenting att säga till om när det gäller hur devill ordna barnomsorgen. Detta är alarmerande.Jag vill också säga några ord om kvaliteten i för-skolan, där det behövs radikala förbättringar. Barn-grupperna är alldeles för stora. Även om det råder endiskussion mellan och Kommunförbundetär alla överens om att barngrupperna är alldeles oac-ceptabelt för stora. Tak behöver läggas fast för hurstora barngrupperna får vara. Det har vi kristdemo-krater ganska länge krävt.Jag hade utgått från att det i vårpropositionenskulle komma förslag som underlättade för kommu-nerna att minska barngruppernas storlek och få frammer personal. Jag utgick från detta därför att Social-demokraterna gick till val på att barngrupperna skulleminska och personaltätheten öka. Jag trodde verkli-gen inte att också det vallöftet skulle brytas. Men kom det besked från TT om att maxtaxan kom-mer att höjas. Pengarna ska inte användas till attminska barngrupperna, utan de ska tillbaka till stats-budgeten. Det gör man naturligtvis på så sätt att manminskar anslagen. Detta är skandal och ett svek motalla småbarnsfamiljer.Jag yrkar bifall till reservation 2 under punkt 2och till reservation 4 under punkt 4.Anf. 240 ():Herr talman! Förskolan har hamnat i en ond cir-kel. Reform efter reform har tillkommit - först max-taxan och sedan den allmänna förskolan, som vi tyck-er är väldigt bra. Problemet är dock att tillräckligtmed resurser inte har följt med reformerna, och manhar inte sett till de verkliga förutsättningarna runtom ilandets kommuner. Inte heller finns det personal attanställa. Det finns inte utbildad personal, och detfinns inte resurser till att anställa de här personerna -en ond cirkel alltså.Man har också börjat skylla på varandra. Kom-munerna säger, med all rätt: Vi behöver mer resurser.Vi behöver hjälp med att få mer utbildad personal.Men minister säger att det här får kom-munerna själva klara.I dag kom ytterligare ett slag i ansiktet, som vihörde tidigare talare nämna om. Resultatet blir tillslut att vi får en sämre kvalitet i förskolan och att vifår en helt utsliten personal. Till syvende och sist ärdet barnen som kommer i kläm.En annan viktig del vad gäller barnomsorgen ochförskoleverksamheten är valfriheten och mångfalden- att det finns möjligheter för varje familj att självkunna bestämma vilken typ av barnomsorg som manvill ha sina barn i. Tyvärr går det en ganska starkideologisk skiljelinje här mellan å ena sidan Vänsternoch Socialdemokraterna och å andra sidan oss andrasom är för mångfald, som är för att familjen ska be-stämma och som menar att inga pekpinnar från politi-ker eller från centralt håll ska råda.Herr talman! Jag yrkar bifall till reservation 2 un-der punkt 2 och till reservation 5 under punkt 5.Anf. 241 ():Herr talman! Det som händer i ett barns liv är av-görande för hela livet. Därför är iett barns liv så viktiga. Om man skapa ett samhälledär ett barn från sin första dag känner sig välkommetoch väl omhändertaget är mycket vunnet i strävanmot ett hållbart samhälle.Att sätta barnen i centrum innebär att ge barn tid. grön familjepolitik sätts barnen i centrum. För ossi är det viktigt att vi skapar förutsättning-ar för föräldrar att tillgodose barnens individuellabehov av att utvecklas i sin egen takt.I samhälle ska det vara möjligt bådemed en fullt utbyggd barnomsorg tillgänglig för allaoch med ekonomiskt stöd till den förälder som väljeratt stanna hemma med sitt barn . Föräldrarnas val mellan att ha barnen hemmamedan dessa är små och att ha barnen i förskola,familjedaghem eller öppen förskola ska kunna görasutifrån vad som är bäst för barnen - med stöd frånsamhället, oberoende av vilken form föräldrarnaväljer.Det kan finnas olika lösningar på hur man ska gemöjligheter för de föräldrar som så vill att vara hem-ma längre med sina barn. Det vill vi att man funderarvidare på just för att hitta ett system som blir bra. Detkan ske i form av förlängd föräldraförsäkring, ett merflexibelt användande av föräldraförsäkringen eller rätttill tjänstledighet eller genom andra sätt attstödja föräldrar som väljer att vara hemma längre.Omsorgen är det viktigaste för små barn. Det skaaldrig vara långt till en tröstande famn. Små barnbehöver vuxenkontakter och kontinuitet för att ut-veckla empati och grundläggande värderingar.Vi tror att en mångfald av olika barnomsorgsfor-mer berikar och leder till en bättre verksamhet. Detgäller såväl den kommunala verksamheten som en-skilda förskolor, kooperativ, familjedaghem medmera. Förskolan passar inte för alla barn och föräld-rar. Därför måste även alternativa omsorgsformeruppmuntras. Föräldrar ska ha rätt att välja om derasbarn ska delta i förskola och hur . Vi måstestödja alternativa former som familjedaghem ochöppna förskolor. Det sker inte tillräckligt i dag.Vi är oroade över den effekt som införandet avden allmänna förskolan kan komma att få för familje-daghemmen, som står utanför förskolan och inte fårdel av den avgiftsfria delen av den allmänna försko-lan om för fyra- och femåringar.En del kommuner har själva sett till att familjedag-hemmen blir avgiftsfria för dengruppen. Men vi anser att detta måste ses över, sär-skilt i samband med att man utvärderar denallmänna förskolan. Det har vi nu fått gehör för hosregeringen.Vi i menar att familjedaghemmen ären viktig del av barnomsorgen i stora delar av landetoch vill därför att den avgiftsfria delen av den all-männa förskolan arbetas om till att även omfattadagbarnvårdare.Jag yrkar bifall till reservation 2.Anf. 242 ():Herr talman! Hemma har jag en fyraåring som tredagar glatt skuttar i väg till sitt älskade da-gis. Det hade hon inte kunnat göra om hennes lilla-syster hade fötts 2001 i stället för 2002.Det är inte bara min dotter som har fått rätt som hon inte skulle ha haft innanförskolereformen genomfördes. Nästan 19 000 flerbarn skrevs in i förskolan. Detta visar attsyftet med reformen har uppnåtts - tillgänglighetenhar ökat. De flesta av de här barnen har varitutestängda på grund av höga taxor eller därför att deär barn till föräldralediga och arbetslösa.Viktigast av allt är uppföljning somvisar att det här inte har skett på bekostnad av kvali-teten, vilket många har hävdat. Gruppstorlekarna iförskolan är desamma som före reformen. Personal-tätheten är oförändrad. Den genomsnittliga närvaroti-den har till och med sjunkit något, framför allt därföratt många barn nu bara går 15 timmar i veckan.Jag yrkar bifall till utskottets förslag i betänkandetoch avslag på samtliga motioner inom området för-skolan. När det gäller flera av motionerna delar jaginte motionärernas syn på förskolan. För mig är för-skolan en plats såväl för lärande som för omsorg.Förskolan är först och främst till för barnen.De allra flesta barn behöver ett socialt samman-hang utöver familjen där grunden för det lärandeläggs som tar vid i skolan. Barnets egna behov äralltså ett minst lika tungt vägande skäl för en försko-leplats som föräldrarnas förvärvsarbete och studier.I andra motioner slår man in öppna dörrar. Detgäller till exempel den motion om mångfald i försko-lan som efterlyste en kommentar om.När det däremot gäller barngruppernas storlek ochpersonaltätheten i förskolan tror jag att vi alla är rö-rande överens. På många håll är grupperna för stora.Att minska gruppstorlekarna är ett av de mest priori-terade uppdragen framöver. Så snart ekonomin tillåterpåbörjas det arbetet.Att exakt bestämma hur många som ska vara ivarje grupp är dock alldeles för stelbent och tar intehänsyn till de unika förutsättningar som råder i varjekommun.Slutligen, herr talman! En bra förskola måste haen bra balans. En bra förskola uppmuntrar barns na-turliga nyfikenhet och lärande utan att fokusera påprestation och bli alltför lik en skola.