prot · GQ09112 · 2003-05-27 00:00:00 — Jag kan försäkra det.Vi fick sedan ett förslag från om attvi skulle göra en lagstiftningsförändring för att regle-ra handläggningstiden för ensamkommande barn. Detgjorde vi inte, därför att det tar trots allt, Anne-MarieEkström, . Vi gjorde det i ett regleringsbrev. Det har genomförts. Det behöverinte anses förvirrat. Det har blivit så. Någonting harhänt.Jag känner en mycket stark värdegemenskap medAnne-Marie i denna milda förståelse för attdet här är ett arbete som ska avancera. Arbetet på attfortsätta få en överenskommelse mellan om de så kalladeresurskommunerna ska fortsätta, men det måste skeinom något slags rimliga gränser. Dessutom hade jagvarit tacksam om i förslaget ocksåkunde ha fått reda på vilka resurskommuner det varsom skulle bli föremål för denna mycket kraftigastatsbidragsgivning, men det fanns inte med. Vi hopp om att vi ska kunna komma tillbaka medförslag om det.Sedan gällde det en del andra förslag som Social-styrelsen och var fullständigt på detklara med måste göras till föremål för lagändringar.De lagändringarna kommer. Det betyder inte att poli-tiken inte är genomförd - det betyder att den genom-förs.Till sist vill jag på en punkt klarlägga en annan in-ställning än den hade från början.Jag tycker att det är olämpligt, när det just gällerensamkommande barn, att samma myndighet skasköta asylprövning och förläggning, och det har jaggett klart uttryck för. Det kräver en lagstiftningsänd-ring, och förberedelserna för detta pågår, inte mednågon ny utredning utan genom ett beredningsarbete iRegeringskansliet.Jag vore oerhört tacksam om vi kunde förenas i attsituationen ingalunda är förvirrad utan nästintill kris-tallklar.Anf. 145 ():Herr talman! Jag ställde en fråga om kostnadernatill statsrådet. Jag frågade då om man skulle göraskillnad på svenska barn och de ensamkommandeflyktingbarnen vad gäller kostnader. Eftersom stats-rådet säger att det här är för dyrt frågade jag ocksåvad det var dyrt i förhållande till. har statsrådetJan O både och tidigare preciserat ettslags prislapp på en miljon per barn, vilket är enganska rund siffra och en ganska svävande prislapp,skulle jag vilja påstå. Frågan hänger fortfarande iluften: Hur ska man se på kostnadsförhållandet mel-lan flyktingbarn och svenska barn, och är det här fördyrt i förhållande till vad?Statsrådet vill ju gärna göra gällande att det harhänt saker under det här året som förslaget har legat ibyrålådan på UD. Ja, jag får vara glad för att dethänder lite grann i väntan på den nödvändiga övergri-pande lösningen.I vårpropositionen sägs det att kommunerna skakunna ersättas av för utredningar,och det är ju bra. Sedan säger statsrådet att regeringentagit initiativ till att förkorta handläggningstiden förde ensamkommande barnen och deras skäl för uppe-hållstillstånd, och - nåja, det är väl kanske en sanningmed viss modifikation. Kravet ställdes ju egentligenav , och i en flyktingpolitisk debatt häri kammaren anslöt bland annat jag mig till det ochfick statsrådets instämmande.Sedan är det ju bra att den här tidsgränsen finnsinskriven i regleringsbrevet för ,men uppfyllelsen skiljer sig enligt uppgift ganskakraftigt mellan de olika regionerna, även om utveck-lingen är positiv. Dessvärre, , är viännu inte där så att beslut fattas fördessa barn. Jag skulle önska att vi vore där, men därär vi inte ännu.När sedan statsrådet talar om frivilligorganisatio-nernas roll är det nog ingen som reagerar negativt,inte ens organisationerna själva. Men när ett ansvarigtstatsråd blandar ihop rollerna kommer ändå de berät-tigade reaktionerna. Det går inte att säga att Social-styrelsens och förslag är för dyrtoch i samma andetag hänvisa till frivilliginsatser.Rädda Barnen och andra har ju sagt ja till att hjälpatill. Här finns massor av kompetens och erfarenhet attta vara på. Men att organisationerna håller sig bortafrån myndighetsansvaret är ju bara fullt naturligt -konstigt vore det annars. Även det ansvariga statsrå-det borde kanske ha den rågången klar för sig: Det ärskillnad på myndighetsansvar och de goda insatsersom frivilligorganisationerna kan göra och gärna villgöra också.Anf. 146 ():Herr talman! "förståelse" - det var väl kan-ske lite väl tilltaget. Jag försöker att vara förstående.Jag håller med om att något har hänt, men det är intemycket. Huvudpunkten, den som gör att någon taransvar för de ensamkommande flyktingbarnen, denutredningen eller det förslaget har inte genomförts.Visst är det bra att det pågår ett beredskapsarbete iRegeringskansliet, men jag undrade också när denkommer att vara klar. När kommer vi att ha ett för-slag på hur det här kommer att se ut?Vi satt några väninnor och diskuterade i lördags.Jag berättade att jag skulle upp och diskutera omensamkommande flyktingbarn, och då säger en avmina väninnor: Ja, det vill väl till bra mycket för attjag skulle skicka iväg min dotter ensam utomlands,utan att veta vad som händer och sker. Därför är detju ännu mer viktigt - det är viktigt när det gäller allaasylsökande barn, men det gäller i ändå högre gradför de ensamkommande - att barnen måste få ettvärdigt mottagande. De måste kunna få en bra tillva-ro. De ska inte behöva riskera att bli kidnappade ellerbortförda av någon som vill dem illa och kanske råkaut för prostitution och annat.Jag ställer igen den frågan: När är tidpunkten?När kommer det här att kunna genomföras?Kommunförbundet, har jag förstått, ställer sigmycket frågande till regeringens förslag att man skautreda igen. De anser att man kommit fram till ett braförslag i den utredning som färdigställdes förra året.Då ifrågasätter man varför detta ska utredas igen. Enannan punkt, där man också var lite fundersam, varatt det förslag till schablonersättningar, som regering-en har föreslagit att skulle få, interäcker.Jag vill återigen fråga: När kommer det något för-slag?Anf. 147 ():Herr talman! Min egen tro är att det är ett gott för-slag med resurskommuner. I stället för att det blirfråga om något barn per kommun under en viss peri-od blir det tillräckligt många barn för att en kommunska kunna nå tillräckligt kunnande och ha tillräckligberedskap för att ge barnen ett gott mottagande.Jag tror att det är en god ambition, men knappasten helt realistisk förhoppning, att tro att alla kommu-ner ska kunna bli lika bra. Det krävs ett särskilt kun-nande och ett särskilt samarbete både vad gäller vår-den, skolan och stöd till de barnen.Det är en otroligt pressad situation som vi här ta-lar om. Det gäller allt ifrån så kallade ankarbarn somskickas själva, där förhoppningen från familjens sidakan vara att familjen följer efter, till barn vars famil-jer är skingrade, utplånade, där barnen är ensammakvar. Vi talar om barn som kan ha varit barnsoldater,barn som kan ha utsatts för övergrepp och barn somhar mycket kraftfulla egna asylskäl. Det är klart attdet finns en lång rad situationer som är mycket svåraatt hantera, mycket svåra att förstå och mycket svåraatt gå vidare ifrån, och görs det inte tillräckligt underden första perioden så lägger man grunden för ettlångsiktigt lidande.Jag instämmer helt med redogörelse,herr talman, vad gäller synen på de ideella organisa-tionernas roll. Det är självklart att de har en betydan-de roll att spela för integrationspolitiken i allmänhetoch för barn i synnerhet, men det handlar om att vetavar gränsen går och inte lägga över fel saker och ettansvar som är för tungt på de ideella organisationernadärför att staten och kommunerna inte förmår att tasitt ansvar.Jag vill avsluta med en fråga som gäller de 536barn som fanns med föräldrar som för-svann efter att de fått beslut om avvisning. Vad vet viom de barnen? Vad görs för att de barnen ska kunnafå tillgång till exempel till sjukvård? Det är en frågasom jag funderar mycket på och som jag inser inte äralldeles enkel att hantera, men vi vet att det finnsnågra hundratal barn som säkert befinner sig i enutomordentligt svår situation.Anf. 148 Statsrådet ():Herr talman! Det finns en viss typ av frågor sominte går att besvara, som alla vet. Varför händer detingenting? Varför har ni inte gjort något? Jag räknadei mitt interpellationssvar upp alla de beslut som vi harfattat och de åtgärder som vi har vidtagit. Då sägerman: Ja, men det är inte dem vi talar om. Sedan frå-gar man efter utredningar.Jag sade ju att det var en förhandling mellanMigrationsverket och när detgäller att ta fram resurskommuner och se vilka resur-ser de behöver för att bygga upp detta. Jag har gettuttryck åt den uppfattning som härtorgför. Vi har samma uppfattning. Jag var i självaverket en av tillskyndarna till detta i samband medden här utredningen.Men de kostnadsberäkningar som har gjorts äralltså lite oklara. Jag håller med om att det är en rundsumma. Vi fick aldrig ordentliga kostnadsberäkningarfrån de förhandlingarna. Det kan verka lite hårdhjär-tat, men jag tycker för min del att det verkar litemycket att det skulle kosta per barnoch år, i synnerhet som förslaget inte innehöll enuppgift om vilka kommuner det handlade om.Vi har inte alls gett upp den här tanken, utan vikommer att fullfölja den, men det är alltså ingen ut-redning. Det är en förhandling mellan Kommunför-bundet och på grundval av ett prin-cipiellt ställningstagande som vi har gjort i den härutredningen, där jag just har gett uttryck åt precis denuppfattning som har, nämligen att det idet här läget är så resurskrävande att vi inte kan smetaut det här från till Stockholm.Men om vi ska kunna diskutera det här måste viåtminstone använda de begrepp som språket har beri-kat oss med för att tydliggöra våra tankar.Sedan gjorde jag en liten antydan som jag tänkteatt man kunde fånga upp om det här med vad jag harsagt och inte sagt. Jag blev felciterad, rejält hopklippt,av , när man intervjuade mig om detta.Jag valde då att för TT, som är ett utmärkt organ,göra en rad förtydliganden. Ingen människa har hit-tills gjort sig besväret att citera detta TT-meddelande.Det är lättare att debattera ett felcitat än vad jag vadfaktiskt har sagt.Jag nämnde då tankens upphovsman. I en diskus-sion med här i kammaren för över ett årsedan slog jag nämligen fast att jag inte trodde att denhär formella uppdelningen av ansvaret mellan desociala myndigheterna och vartillräcklig. Det är precis det som talarom. Jag försökte också använda en bild: Vem rättartill kudden åt barnen? Den här kärleken och omvård-naden förknippar vi i vårt land väldigt mycket medfrivilligorganisationerna. Jag har därför fört ett reso-nemang med flera av dem.Jag vill säga att jag har fått uppfattningen av Räd-da Barnen att de inte vill sammanblandas med myn-dighetsansvar. Jag har försäkrat dem att det här gällerett komplement.Av upphandlingsförordningen är jag förhindradatt nu gå vidare i katalogiseringen av de organisatio-ner som jag hoppas ska vara med och samarbeta kringdet här, men jag har , också för den härutomordentliga Ekoreportern, gjort klart att manunder inga omständigheter får blanda samman myn-dighetsansvar med frivilligorganisationers insatser.Men jag skulle vilja se något slags spetsverksamhetutöver det formella myndighetsansvaret, och detförkroppsligas för mig av de svenska frivilligorgani-sationerna. Jag har gott hopp om att även på den härpunkten kunna presentera resultat.Det handlar alltså om ett uppenbart felcitat. Jagskulle inte beklaga mig på detta lite självömkande sättom det inte vore så att jag hade lagt ned mycket stormöda på att i ett omfattande TT-meddelande tydligtoch klart anföra att jag under inga omständigheteravsåg att göra en sådan sammanblandning. Det harjag aldrig någonsin tänkt mig, vilket är fullständigtsjälvklart. Men det är klart att har vi ingenting annatatt tala om kan vi alltid diskutera med utgångspunktfrån en vinklad intervju av en ung dam som kanskedebuterade som tänkare i det här facket i Dagens Eko.Anf. 149 ():Herr talman! Jag har några korta slutliga kom-mentarer.När jag nu hör statsrådet redogöra för hur rund-hänt den här beräkningen på 1 miljon var blir jagnaturligtvis ännu mer orolig. När han dessutom näm-ner denna runda kostnad i samma andetag som hanhänvisar till att och andra bör ta ettstörre ansvar blir det här väldigt olyckligt. Jag förstårmycket väl frivilligorganisationernas starka reaktionnär man gör den kopplingen.Vårt samhälle måste otvetydigt ställa sig på de härutsatta barnens sida. De flesta har redan svikits avvuxenvärlden. får inte det svenska samhället svikaom vi ska behålla vår trovärdighet när vi ansluter osstill till exempel.Den kommentar som Svenska Kommunförbundetger lyder exakt så här: vill man från regeringenssida vrida tillbaka klockan i det närmaste ochfortsätta utreda något som redan utretts.Detta är alltså Svenska Kommunförbundets kom-mentar som jag tycker är mitt i prick. Om det är någotvi behöver göra nu är det att vrida klockan framåt,inte så mycket för vår skull men för barnens skull.Anf. 150 ():Herr talman! Jag håller med om bör ha resurskommuner, att man bör samla kom-petensen. Sedan håller jag med de övriga två när detgäller frivilligorganisationerna. De är väldigt bra. Degör ett gott arbete, men de får inte ta över för mycketansvar, utan samhället och myndigheterna ska stå fördet.Sedan håller jag med när det gäller denkommentar som har gett om vrider klockan tillbaka. Jag håller med om måste vrida klockan framåt. Vi har, precis somövriga har sagt här, ett ansvar för de här barnen. Definns i vårt samhälle, och de finns här . Därförmåste vi göra någonting för dem nu.Anf. 151 Statsrådet ():Herr talman! Jag tror att jag ska lösa den här av-slutningsrepliken genom att till de båda interpellan-terna och till översända mitt TT-meddelande som väl har stått till ert förfogande, så attdet blir full klarhet i vad jag har gjort, vad jag harsagt och vad jag har menat.Jag är väldigt tacksam för att jag, när det gällerSven partiledare, har vunnit stor förståelse förden alldeles kristallklara inställning som jag helatiden har haft, att man under inga omständigheter fårsammanblanda myndighetsansvar med vad frivilligaorganisationer kan åstadkomma.Jag är farfar till fem små barn. Om den här typenav diskussion hade gällt deras väl och ve tror jag inteatt jag skulle ha känt mig lugn med de kritiska syn-punkter som jag har fått när jag bara i all enkel-het har försökt säga att jag tror att vi i vårt samhälleockså genom staten måste se till att engagera männi-skor som satsar sig själva på att hjälpa människor inöd och svårigheter. Det handlar om ,Röda Korset och andra som arbetar aktivt med sinahänder.Det är möjligt att vi också kommer att kunna lösadetta. Många av de inlägg som har kommit i dagmåste ju bygga på missförstånd. Jag kan bara, somsagt, försöka sända ut alla texter som har stått till ertförfogande i nyhetsförmedlingen. Ni klamrar er fast,tycker jag, vid några alldeles uppenbara felcitat avvad jag har sagt, menat och tänkt. Jag tycker att mitthandlande bär syn för sägen, och jag hoppas att vi skakunna uppnå samstämmighet om detta.Sedan, , är jag fullt medveten om attSocialdemokraterna har en minoritetsregering. Menhittills har vi, när vi väl har fått diskutera och resone-ra ett tag, brukat få förståelse för våra enkla tankarkring det vi försöker utveckla. Det är jag väldigt tack-sam för.27 § Svar på interpellation 2002/03:389 ombarn som sänds till bland annat SomaliaAnf. 152 Statsrådet ():Herr talman! har frågat mig vadjag tänker vidta för åtgärder för att de barn som redanär kända på svenska ambassader utomlands ska kunnaåtervända till . Frågan berör förutom frågorom såväl migration som konsulärt bistånd till svens-kar i utlandet även socialtjänst och integration avinvandrare. Jag kommer att besvara frågan med hän-syn tagen till samtliga dessa aspekter och i nära an-slutning till mitt tidigare svar på en riksdagsfråga(2002/03:455).Det problem tar upp är allvar-ligt. Att barn måste skyddas mot övergrepp är vinaturligtvis alla överens om. Detta är ingen lätt upp-gift vare sig barnet befinner sig i eller utom-lands. De förhållanden som kan vara aktuella vidutlandsvistelser visar upp ett helt spektrum av olikasituationer. Det är därför svårt att ge ett generelltsvar.Det är emellertid viktigt att vi använder alla möj-ligheter för att hjälpa de barn som råkar illa ut. Ävenom vi har sådana intentioner, måste vi konstatera attdet finns gränser för våra möjligheter att agera i andraländer. Detta gäller naturligtvis i hög grad om barnetär medborgare i vistelselandet, även om han eller honär bosatt i . Trots den, med all rätt, upprördadebatt som förekommit om denna fråga vill jag fram-hålla att det rör sig om ett begränsat antal fall.Utgångspunkten i svensk lagstiftning är att ettbarns vårdnadshavare har rätt och skyldighet att be-stämma i frågor som rör barnets personliga angelä-genheter. Föräldrars önskan om att barn ska knytanärmare kontakt med sitt ursprung i andra länder kanvara fullt rimlig och bör i många fall kunna vara po-sitiv för barnens utveckling. Det är emellertid viktigtatt föräldrarna inser det betydelsefulla i att lyssna påett barns åsikter och vilja. Föräldrarna bör naturligtvisi rimlig mån ta hänsyn till barnets synpunkter ochönskemål - detta med hänsyn taget till barnets ålderoch utveckling. Det är således i första hand föräldrar-nas skyldighet att sörja för barnets välfärd.Samhället har ett övergripande ansvar för barnensskydd, vilket medför att föräldrarnas bestämmande-rätt i vissa situationer kan begränsas. Om det visar sigatt ett barn som skickas utomlands löper risk att ut-sättas för övergrepp, kan en sådan situation ansesföreligga. Exempel på övergrepp är könsstympningoch annan form av misshandel. I dessa fall kan detfinnas grund för ett ingripande enligt lagen om vårdav unga (LVU).Svenska myndigheters möjligheter att ingripa föratt skydda personer som vistas utomlands är dockbegränsade. Enligt socialtjänstlagen är myndighetervars verksamhet berör barn och ungdomar skyldigaatt genast anmäla till socialnämnden om de i sin verk-samhet får kännedom om något som kan innebära attnämnden behöver ingripa till ett barns skydd. I detfall barnet befinner sig utomlands kan en svenskambassad göra en anmälan till socialnämnden i bar-nets hemkommun. utreder sedan bar-nets förhållanden varvid kontakter tas med barnetsvårdnadshavare. Ett beslut kan fattas även om barnetinte vistas i . Några möjligheter att rent fak-tiskt omhänderta ett barn som vistas utomlands finnsemellertid inte.En förutsättning för att myndigheterna ska kunnaagera är att barnet har hemvist i . Saknar bar-net anknytning till kan inte svenska myndig-heter ingripa, oavsett om barnet är svensk eller ut-ländsk medborgare.Om föräldrar vill ha hjälp med att få hem ett nöd-ställt barn som har hemvist i , får vanligaregler om konsulärt bistånd tillämpas. I de fall ensocial myndighet fattat beslut om omhändertagandeav ett barn träder myndigheten i föräldrarnas ställe.Jag vill emellertid göra det helt klart att ambassadeninte har några möjligheter att vidta åtgärder mot bar-nets vilja.Sammanfattningsvis kan sägas att om en ambas-sad känner till att ett barn far illa på ett eller annatsätt, bör ambassaden anmäla detta till socialnämndeni barnets hemortskommun. Ambassadens vidare åt-gärder beror på föräldrarnas agerande och de beslutsocialnämnden fattar. Ambassaden kan inte agera påegen hand. Enligt min mening finns det således redani dag möjligheter att hjälpa barn som råkat illa ututomlands att komma hem till Sverige.Anf. 153 ():Herr talman! Det var väldigt positivt att denna de-batt kunde komma till stånd, trots vissa svårigheterinitialt.Jag trodde att jag skulle få ett svar på min fråga,men eftersom frågan inte har besvarats får jag uppre-pa den. Jag frågade nämligen vilka åtgärder statsrådetavser att vidta för att de barn som har vuxit upp iSverige och som sedan har dumpats utomlands skakunna komma tillbaka till . Det tycker jag inteatt svaret har gett besked om.Vad mer ska hända innan regeringen börjar göranågot åt de här problemen? Ska det behövas fler tid-ningsartiklar, eller ska skickas iväg till för att göra ett reportage, eller vadbehövs? Det senare skulle vara väldigt farligt efter-som UD avråder på det bestämdaste från att resa tillSomalia. Det finns ju en del rapporter på UD:s hem-sida om att det är ett farligt land att vistas i. Menavrådandet från att resa till tycks inte gällaungdomar och barn från Sverige.Statsrådet har fått tydliga signaler om att barn somhar bott i under större delen av sina liv motsin vilja har tvingats utomlands för att återuppfostrastill den rätta läran av föräldrar som själva inte villresa till dessa länder - föräldrar som har flyktingskäloch som med rätta har fått en i . Menbarnen tvingas återvända för att lära sig traditioner,religion och kultur i ett land som de inte känner -länder vars språk de ofta inte kan - för det är barn dethandlar om. Eftersom regeringen inte har gjort någonundersökning, vågar jag inte säga hur många pojkarrespektive flickor det är eller i vilka åldrar barnen är.Statsrådet säger att det rör sig om ett begränsatantal fall. Hur vet man det? En rundringning somEkot har gjort visar att det rör sig om ungefär hundrabarn. Jag skulle inte, som ministern, våga påstå att detrör sig om ett fåtal. Det finns det nämligen inga be-lägg för.Jag har varit i kontakt med ambassaden iAddis Abeba och en tjänsteman där som säger att detvar ett tiotal barn som besökte ambassaden underförra året och att man nu har tre till fyra aktuella fall.Det rör sig om pojkar mellan . Och det ärendast de starkaste barnen som orkar ta sig till enambassad i från . De har flytt underganska vidriga omständigheter och söker nu hjälp.Barnen har lurats till av sina föräldrar, somsedan har lämnat dem där. Det förekommer också attföräldrar som bor i fortfarande har kvar barn-bidrag och sådana saker, men det tycker jag inte an-kommer på en riksdagsledamot att utreda.Det finns dessutom starka skäl att tro att de härföräldrarna inte är barnens biologiska föräldrar, utanatt det är andra vuxna som på olika sätt har utnyttjatbarn som de tagit med sig till av ekonomiskaeller andra skäl.Det finns också fall där svenska myndigheter harbekostat resor till för barn som har kommit isvårigheter inom . Man har kommitöverens med föräldrarna om att det kan vara en braåtgärd, trots att UD avråder alla från att resa till . Det tycker jag är mycket allvarligt.Man kan undra vem som har rätt att säga att det ärbarnets bästa att sändas till en koranskola i ett krigs-härjat land och till skolor där det är legio att barnenbestraffas fysiskt om de inte lyder. Och, som jagpåpekat, vi vet inte ens om det är föräldrarna somagerar.Min fråga kvarstår: Vad ska ministern göra för atthjälpa de här barnen som kommer till ambassadenvarje vecka?Anf. 154 ():Herr talman! Det finns en rad berättelser om hursvenska barn skickas till för att "gå i skola".Enligt vissa uppgifter är det fråga om ett 70-tal fallom året.Inom ramen för dessa resor finns seriösa återresortill familjernas gamla hemländer, till en rimlig ochbra skolverksamhet, dit barn reser frivilligt. Men detfinns också situationer där barn mot sin vilja skickastill omständigheter som aldrig skulle accepteras försvenska barn. Det finns också exempel på fall därsvensk socialtjänst hjälper till att finansiera dessaåterresor.I flera fall har det varit fråga om extrema uppfost-ringsinstitutioner. Det ska ha förekommit att barn påde här "skolorna" fängslats, kedjats fast, utsatts förkroppsstraff och nekats läkarvård - alltså omständig-heter som strider mot de mänskliga fri- och rättighe-terna och mot , förutom motsvensk lag.Jag begär två saker av regeringen, och jag hargjort så i fyra månaders tid.För det första: Kunskapen om hur vanligt det äratt svenska barn sänds utomlands till utsatthet och deomständigheter som barnen hamnar i måste invente-ras av regeringen. Kommunernas socialförvaltningarmåste tillfrågas om vad de känner till om detta, om demedverkat till finansieringen av barns resor samt omvilket ansvar kommunerna då tar för att följa upp denverksamhet barnen hamnar i.