prot · GR0914 · 2003-10-16 00:00:00 — Hon har tillsammans med några forskarkolleger på området startat ett projekt som kallas . En pacemaker kan man ju få inopererad i hjärtat om hjärtat inte har rätt rytm. På samma sätt behöver vi uppleva rytm och stabilitet i livet för att kunna klara de påfrestningar som vi utsätts för. Om vi vet att det kommer viloperioder om ett tag och när klarar vi av arbetstoppar och extrema belastningar. Egen rytm och vilka förutsättningar jag som individ har är av vikt för att hitta ett bra sätt att arbeta. Större rörlighet på arbetsmarknaden och mer utbildning kan vara vägar för olika individer att hitta sitt sätt att arbeta på ett sätt som leder till en god arbetsmiljö för den enskilde. Att ge plats för det oväntade som alltid inträffar i livspusslet är också ett sätt att ge människor förmåga att klara av livet. Små pauser och luckor som inte genast måste fyllas kan vara det som gör att man kan klarar av även oväntade påfrestningar. Att, som , anse att kafferaster och andra pauser är av ondo och knycker arbetstid från arbetsgivaren är förmodligen helt fel synsätt. Den information som förmedlas i fikarummet är det kitt som gör att arbetsplatsen fungerar. Människor som trivs och känner sig trygga utför ett bra jobb, blir mindre sjuka och orkar också prestera mer i vissa lägen där så är nödvändigt. anser att mer forskning och utveckling behövs på arbetsmiljöområdet och att man också behöver ta reda på vad som gör vissa av oss långtidsfriska. Goda exempel bör spridas så att alla människor får uppleva glädjen i att ha ett bra arbete att gå till oavsett om vi driver företag själva eller tillsammans eller om vi är anställda privat, kooperativt eller offentligt. Detta behövs för att ska nå en positiv utveckling på alla plan. 85 (): De senaste veckornas debatter har mycket handlat om tillväxt, och det är väl ganska bra. Det som dock har förvånat mig är att attacken mot att öka den svenska tillväxten har gällt införandet av ett friår. Det var ju ett av de ledande diskussionsämnena under budgetdebatten, där jag själv tyvärr inte kunde delta. Detta förvånar mig väldigt mycket, för i samma andetag hävdar i stort sett samma politiker att det största problemet nu är det ökade antalet sjukdagar. Tänk att man inte kan se sambandet där att friåret faktiskt är en möjlighet att få en andningspaus som kan leda till att fler orkar jobba längre och med större glädje i arbetet och att tillväxten därmed höjs. Friåret är en förutsättning för högre tillväxt, inte tvärtom. De som propagerar för längre arbetstider för att få fart på tillväxten riskerar att göra såväl sig själva som svenska ekonomin en riktig björntjänst. Långa arbetsdagar leder tyvärr oftast till att fler och fler går in i väggen och att pensionen ses som den stora befrielsen. Det man vinner riskerar man därmed att förlora på ökad frånvaro därför att fler går in i väggen. I själva verket lönearbetar vi både längre och kortare . När man jämför arbetstiderna mellan länder räknar man oftast hur många timmar vi arbetar i förvärvsarbete. Men det är så mycket mer. Det handlar om att få ihop livspusslet, att få ihop både arbetstid och tiden utanför med barn, familj, omsorg och så vidare. Det är detta livspussel som är så viktigt att få ihop. Den ökade pressen och stressen såväl på jobbet som hemma gör att fler och fler inte orkar hänga med i det höga tempot. Därför har också antalet sjukpenningdagar i stort sett fördubblats . Det vi måste göra är att skapa förutsättningar i samhället för att man ska få livspusslet att gå ihop. Det är inte så att ohälsan enbart beror på arbetslivet. Ohälsan är så mycket större och beror på hela livspusslet. Genom att införa till exempel ett friår, som har praktiserats i tolv kommuner, skapar man förutsättningar för människor att ta en andningspaus och kunna varva ned och ladda sina batterier. TT kom med meddelandet: Stort intresse för friår men pengarna räcker inte till. Försöket med friår i tolv kommuner har blivit mycket populärt. I har drygt 1 000 personer sökt till cirka 700 platser, i 30 till 11 platser . Situationen ser likadan ut i alla tolv försökskommuner. De arbetsförmedlare som man har talat med har i huvudsak tyckt att det har fungerat mycket bra. De som söker friår är ofta offentliganställda, som också har den högsta nivån när det gäller sjukskrivningar. Att man inte kan se sambandet och att det faktiskt är nödvändigt att slå ned på tempot tycker jag är väldigt märkligt. Sedan handlar det också om att få det långsiktigt. Botemedlet är inte att vi ska få folk att jobba mer utan att få dem att jobba längre. Med införande av friår och med förhoppningsvis förkortad arbetstid kommer vi också att orka jobba längre. Det är en väldigt bra förutsättning för en högre tillväxt på lång sikt. Det tycker jag är väldigt viktigt att få fram i diskussionerna. Den här debatten handlar också om jämställdhet. Jag ska beröra det bara kort, för vi kommer att ha en riksdagsdebatt om detta. Jag tycker att en viktig punkt som man faktiskt har missat i debatten är vad man ska göra för männen för att förbättra jämställdheten. Jag tror att det är oerhört viktigt att till exempel uppmuntra chefer att stötta pappor att vara pappalediga. Detta kommer i förlängningen att innebära en bättre balans mellan kvinnor och män på arbetsmarknaden i och med att män också blir föräldrar, det vill säga att vi män tar ett ansvar när vi blir pappor och är hemma med barnen. Studier finns som visar att mäns liv tyvärr inte förändras nämnvärt när de blir pappor. De fortsätter med sina arbeten, fortsätter med sina fritidsintressen och så vidare, till skillnad från kvinnor vars liv förändras mer radikalt i och med att de blir mammor. Jag tror också att det är bra att företagen utarbetar jämställdhetsplaner och hittar de problem som finns på arbetsplatserna hur det är att vara förälder, hur det är att vara hemma och ta hand om sjukt barn eller vara föräldraledig, när man lägger mötena och vilka prestationer på arbetet som premieras. Det är väldigt viktigt att företagen får en syn på de fördomar och snedvridningar som faktiskt finns på de egna arbetsplatserna. Därför är det väldigt viktigt att företaget tar fram jämställdhetsplaner. När jag pratar om företag menar jag såväl privata som offentliga. Det är väldigt viktigt att tillägga i den här diskussionen. 86 () replik: Jag tycker att det är bra att tar upp ohälsan och sjukskrivningar som ett problem. Problemet är bara att är medansvarig för den politik som förs. Den diskussionen och det ansvaret borde ta, för det händer ingenting på det här området för att bryta utvecklingen och få till stånd en bättre situation på arbetsmarknaden och i samhället i stort. Sedan tog upp friåret. Vi kristdemokrater tillhör de partier som är positiva till den försöksverksamhet som har varit. Vi är inte heller negativa till att man går vidare med försöksverksamhet. Det beror mycket på hur regelverket utformas kostnadsramar, hur många som kan omfattas, på vilket sätt etcetera. I budgetpropositionen omnämns på några få rader att det här försöket ska utvidgas. Vad jag vet kommer inte att få pröva regelverket. Jag vill fråga som sitter och gör upp med regeringen i de här frågorna: Kommer du att se till att får pröva regelverket och formen? Det borde tjäna dina intressen. Det borde vara bra att få en offentlig debatt kring regelverket. Eller sköter ni det här i utan en demokratisk debatt i kammaren? 87 () replik: Jag måste säga att jag inte är nöjd med den politik som förs. Jag skulle vilja göra mycket mer när det gäller ohälsan. Men det är ett komplext problem, det tar tid med de åtgärder som regeringen, Vänstern och tillsammans har kommit överens om. Det tar lite tid att få effekter av dem. Jag håller med om att man inte kan vara nöjd när man ser hur ohälsotalen fortsätter att vara så pass höga som de är. Det är inte bra. Jag håller fullständigt med om detta. Friåret ska permanentas. Det ska inte fortsätta som försök. Efter ska det bli permanent i hela landet. Därför har vi sagt att det behövs en översyn av dessa regler. Vi måste utvärdera det försök som har varit, och eventuellt måste vissa regler ändras längre fram. Jag har ingenting emot att ha en riksdagsdebatt om det. Jag tycker bara att det vore bra att få en stor uppslutning för friåret. Jag har ingenting emot det, men jag vågar inte uttala mig om hur förhållandet mellan riksdag och regering ser ut när det gäller de här detaljerna. 88 () replik: Ohälsotalen började rusa i väg 1997. Visst är det komplexa problem, men det finns en hel bunt med statliga utredningar som visar på lösningar och åtgärder. Men vad har hänt? Det är några få saker som har gjorts. Det är några instruktioner som man har skickat ut. Några samtal och kafferep har ordnats. Det går inte att skylla på att det tar tid. Tid har det verkligen tagit för att det inte ska hända någonting tydligen. Vad gäller friårsförsöket tror jag att har ett så pass stort inflytande att han kan bestämma sig för om det här ska gå till eller om det ska vara några förordningar som regeringen formellt sett kan ändra på själv. Det är en viktig fråga. Ska få pröva friårsfrågan ordentligt med en proposition så att arbetsmarknadsutskottet åtminstone får någon proposition att hantera? Det är problemet; regeringen gör ju ingenting. Återigen: måste ta ansvar. har varit delaktig i detta och måste ta ansvar för de frågor han är inblandad i och är med och gör upp med regeringen om. Det går inte att leka oppositionsparti när det passar och regeringsparti när det passar. 89 () replik: Alla vet väl att jag kämpar för att ska ha mer makt. Alltför mycket läggs på regeringen. Jag har ingenting i sak att säga emot dig, . Jag tycker verkligen att vi, om det är möjligt, ska ha en diskussion om detta i . Jag tycker också att arbetsmarknadsutskottet skulle kunna behöva lite fler propositioner att jobba med. Så jag har ingenting i sak emot vad du säger. Jag får nästan lova här i talarstolen att jag ska undersöka saken, som man så fint säger, så får vi se vad som händer med det längre fram. 90 () replik: Jag tycker att den fråga som tog upp sist angående föräldraledighet och stödet till papporna var väldigt intressant. Från sida har vi lite olika förslag. Vi säger bland annat att vi ska starta pappagrupper runtom i landet som ska se till att blivande pappor känner att de är viktiga och vet hur de ska hantera detta på arbetsplatsen, där papporna ibland inte har det rätta stödet, men även hemma i relationen till mamman och till barnet så att de vet hur de ska bära sig åt för att det ska bli bra. tog upp att han skulle vilja att det fanns jämställdhetsplaner hos arbetsgivarna, vilket jag också tycker är väldigt bra. Men har ni några fler konkreta förslag på det här området? Det är ju väldigt viktigt att vi kommer vidare. 91 () replik: Jag kan hålla med om mycket av det som tog upp. Det är bra om fler partier kan komma överens om vikten av dessa frågor och jobba vidare med jämställdhetsplaner och med att uppmuntra pappor att ta ut pappamånader. Det viktiga nu är att se till att dessa förslag blir verklighet. Jag hoppas att stöder dem. Det kommer flera förslag, och det finns en del förslag i propositionen Jämt ochständigt, även om jag skulle önska att det var fler som uppmuntrade männen att ta ett ansvar för jämställdheten. får jag intrycket att allt ansvar läggs på kvinnorna. Men ett minst lika stort ansvar borde läggas på männen. Vi män måste inse att vi måste dela med oss av makten. Det innebär att vi måste ta politiskt ansvar för detta, och det får vi jobba vidare på. Jag gör mitt bästa för att försöka att påverka regeringen, även om det inte finns många socialdemokratiska ledamöter närvarande under denna viktiga debatt. 92 () replik: Ett annat konkret förslag som vi från för fram på det här området är att man ska öka de ekonomiska fördelarna. möts man av argumentet att det är för dyrt, att familjer inte har råd. Hur ser på en höjning av taket i föräldraförsäkringen så att det kan bli en ekonomisk morot? Dessutom kan man också diskutera vad vi som politiker gör för att påverka opinionsbildningen gentemot arbetsgivare, företagsledare och chefer så att man inte får den reaktion som man ibland får: Ja, men du som är karl kan väl ändå inte vara hemma och passa barn. 93 () replik: När det gäller den sista frågan önskar jag att jämställdhetsminister hade varit med i debatten . Är den någon som skulle kunna lyfta fram frågan är det en aktiv jämställdhetsminister. Det är väldigt trist att se att det knappt finns några socialdemokrater närvarande här. Frågan om en höjning av taket måste ses i ett större perspektiv. Är det viktigast att höja taken eller att höja golven? Jag tycker nog att i det ekonomiska läge som råder är det faktiskt viktigare att höja golven och se till att de som är längst ned och får de lägsta ersättningarna kan få lite mera så att de klarar sig. De ersättningar som ligger längst ned på trappan är väldigt små. Jag tycker att vi i solidaritetens namn ska prioritera jobbet med att höja grundersättningen i stället för att de som redan har relativt mycket ska få ännu mer. I den avvägningen håller jag på höjda grundnivåer. 94 (): Jag tänker tala om och fokusera på jämställdhet och arbetsmarknadens manliga struktur, för den har jag stor erfarenhet av. Arbetslivets organisation måste som jag ser det anpassas till dagens familjeliv, och inte tvärtom. Att unga barnfamiljer har en ytterst pressad situation är de flesta medvetna om. Och det är tiden jag talar om, tiden som ska räcka till när vardagen inte går ihop. Denna stressituation visar sig ofta i utbrändhet bland kvinnor och därmed hög sjukfrånvaro. Att barnfamiljer ska kunna ha drägliga arbetsvillkor måste nu arbetsmarknadens parter ta på största allvar. Hur ska vi annars kunna få ett barnvänligt samhälle som fungerar? Efter ett långt arbetsliv ser jag tyvärr att organisationsstrukturen är exakt likadan som när jag gick ut på arbetsmarknaden. har alltså förflutit, av kamp för jämställdhet inom alla områden: arbete, familj och politik. Mycket har vunnits, det ser vi inte minst här i vårt eget parlament. Vi har ju världens mest jämställda parlament. Och den gemensamma välfärden har underlättat mycket för småbarnsföräldrars möjlighet att arbeta. Det gäller till exempel dagisplats för alla barn, föräldraförsäkring, barnbidrag med mera. Men de tankar om rättvisa mellan könen som vi kvinnor brann för , tankar som gällde arbetslivets organisation har alltså tyvärr stannat vid just tankar. De manliga strukturerna lever kvar, den struktur som passade män med hemmafru, med någon som tog hand om allt praktiskt med barn och familj. Och vill jag inte ha tillbaka. Att alla ska ha möjlighet till ett arbete är grunden för ett demokratiskt samhälle. Alla ska kunna försörja sig själva. Man ska vara trygg i att kunna försörja sig själv även när livet bjuder på oplanerade händelser. Jämställdhetslagen driver på så att kvinnor och män ska ha lika rättigheter i arbetslivet. Lagen berör inte vårt privatliv. Ändå visar det sig att det just är privatlivet som fått stå för de flesta förändringarna i barnfamiljernas liv. Arbetslivets manliga struktur är i det närmaste oförändrad. Kvinnorna betalar priset, det dubbla priset. Ja, herr talman, varför har det blivit på detta sätt? Den frågan ställer sig många. Krav på kortare arbetstid visar på de stora könsskillnaderna mellan kvinnors och mäns behov av hur arbetstiden ska förläggas. Kvinnors behov och krav går ut på kortare daglig arbetstid. Männen vill ha längre sammanhållen ledighet. Bara där ser man ju vem som ansvarar för tiden i familjens dagliga vardag. En framtagen undersökning om flexibel arbetstid, som egentligen skulle kunna ha bara fördelar, visar att det är kvinnorna som anpassar sin arbetstid efter mannens, och mannens arbetstid följer gamla traditioner. Och det är här problemet ligger. Eftersom vi i har en starkt segregerad arbetsmarknad med kvinnorna i den vårdande sektorn och männen i den tillverkande sektorn har den sistnämnda sektorns maktstruktur förblivit oförändrad. Så man löser familjens tidsproblem genom kvinnornas anpassning av arbetstiden. Det medför ofta att kvinnan får en starkt stressad situation som i förlängningen drabbar, ja, vilka? Barnen, naturligtvis. Var det verkligen så här vi ville ha det? Med tanke på att arbetslivet ropar efter ung arbetskraft och eftersom det är under just som man också startar familj och skaffar barn måste det bli en förändring av hur både arbetstid och arbetsorganisation planeras. Vad blir då slutsatsen: Jo, herr talman, som jag ser det, för att få behålla entusiastiska och trygga medarbetare bör flexibiliteten i arbetslivet vara livstidsbetingad, det vill säga anpassad till en familjebildning med barn. Det innebär att under de år som de små barnen växer upp ska mamman och pappan kunna ha kortare arbetsdagar för att få arbete och familj att gå ihop. Det kanske rör sig om kortare arbetsdagar av ett 40-årigt arbetsliv. Det allra bästa med det här är att då kommer personer att kunna gå med entusiasm och trygghet till sitt arbete utan att ha dåligt samvete. Vilka är det som blir vinnare? Jo, barnen som är vår framtid. 95 () replik: Det var en alldeles ypperlig problembeskrivning. Jag tror att vi alla känner igen oss. Jag har tre småbarn hemma, och jag känner i högsta grad igen mig. Jag ställer mig ändå frågande till , som tillhör Socialdemokraterna som sitter i regeringsställning och som faktiskt har gjort det . Om hon nu brinner så för detta, som jag genuint känner att vi gör gemensamt, saknar jag ändå konkreta åtgärder. På något sätt är det en ypperlig problembeskrivning, men det finns inget verktyg, inget förslag till lösning. Det skulle vara intressant att få höra. 96 () replik: Vi kan ju lagstifta om vad arbetsgivaren ska göra, men det är egentligen inte det som vi vill. Min grundinställning är att männen själva måste förstå att de måste påverka, för det är de som sitter vid makten i arbetslivet. Hur de formar en arbetsdag måste de ju själva kunna välja, för vi vill inte gå in och lagstifta i privatlivet. 97 () replik: Det var intressant att höra, för det är inte så himla länge sedan som vi hotades med kvoteringar från parti. En del av problembeskrivningen som togs upp var just detta med den flexibla arbetssituationen, alltså att det för familjers vardag skulle krävas en mer flexibel arbetstid. Där har ett konkret förslag till en ny arbetstidslagstiftning som gör att man själv som individ kan se över arbetstidens längd och förläggning. Det innebär alltså att man kan arbeta upp en arbetstidsbank, så att man då man känner att man kan eller vill kan arbeta in mer tid som man sedan kan ta ut. Är det någonting som skulle kunna säga att vi kan fortsätta en förutsättningslös diskussion om, som det så vackert heter? 98 () replik: Ja, jag är egentligen villig till allting som kan förändra till barnfamiljernas bästa. Men vad jag ser är att det inte har förändrats någonting sedan jag var ung och hade barn. Eftersom jag nu har barnbarn ser jag att det nu är exakt samma situation. En arbetsgivare kan fråga en ung kvinna om hon ska skaffa barn eller kan säga upp en kvinna under barnledighet. Vi måste ju komma ur det här på något sätt. Men måste vi lagstifta om allting? Kan vi inte på något sätt få arbetsgivare att förstå att de mår bättre om de har entusiastiska, trygga och bra medarbetare? Det är lite grann det som egentligen är min grundbult. Men det kanske är så, som säger, att vi måste lagstifta. 99 (): Ett angeläget ämne som borde beröra oss mer är situationen för dem av oss som är funktionshindrade. För många är det en situation som gör vardagen besvärlig, komplicerad, krånglig och mödosam. När jag var som mest aktiv i handikapprörelsen, , brukade vi säga att man inte är mer funktionshindrad än vad samhället gör en till. En del av oss är normalhandikappade, som jag och många av er som sitter här i salen. En del är dock mer handikappade och ibland eller ofta i behov av hjälp, då samhället i hög grad gör många till funktionshindrade i åtskilliga situationer och vid många tillfällen. Vår lagstiftning på området syftar till att en person med behov av hjälp ska få det för att kunna delta i samhällslivet på mer jämlika villkor. Tyvärr brister det stödet i ett stort antal situationer, och jag vill peka på några av de situationerna. För de allra flesta av oss är det inget större konststycke att ta oss härifrån till en annan plats i staden eller till och med utanför staden. För en person med funktionshinder är det däremot början till ett långt i förväg planerande. Den nu gällande lagen om färdtjänst har varit i kraft . Problem med lagen finns, och under de som lagen gällt har många problem uppdagats och många kloka synpunkter kommit fram om behov av förändringar. Det är dags att utifrån dessa erfarenheter göra nödvändiga förändringar. Det är dags att göra om den lagen. Det handlar framför allt om snäva tolkningar. Hur mycket ska en färdtjänstberättigad kunna utnyttja färdtjänsten? Ska föreningslivsverksamhet omfattas? Ska man kunna delta aktivt i det politiska livet? Ska man dessutom kunna gå på teater samma vecka som man haft ett möte på stan? För oss är det ingen stor fråga. För den som är i behov av färdtjänst är det här ganska besvärligt i många kommuner. Om du vill studera på annan ort, glöm det, om du inte bor i en kommun som har ett system för färdtjänst i annan kommun inget som är obligatoriskt. Självklart ska man ha möjligheten att få en mindre snäv tolkning av hur detta ska tillämpas. Självklart ska man kunna studera, precis som andra ungdomar, på den ort man kommer ifrån. När man är förälder och har barn som behöver släppas av vid dagis eller skolan, ser man det som normalhandikappad, ni och jag, som självklart att ta sin del av ansvaret för barns hämtning och lämning. Som färdtjänstbehövande är du utlämnad till godtycket i den kommun du råkar bo i. Självklart ska man ha möjligheten att få en mindre snäv tolkning av hur detta ska tillämpas. Självklart ska man få samma möjlighet att vara förälder som andra. Som om inte detta är nog har var femte kommun höjt avgiften för färdtjänsten. Låt oss hoppas att den utredning som ska komma med sitt slutbetänkande, där färdtjänstfrågorna ingår, har förslag och svar på många av dessa frågor. Låt oss fortsätta att arbeta med de frågor som inte är lösta i en parlamentarisk utredning, så att vi med stor enighet kan lägga fram förslag till om ändringar i färdtjänstlagen så att den enskilde inte längre kommer i kläm. Med all respekt för ansvarsfördelningen mellan kommuner och stat, är det angeläget att den enskilda människan i det här fallet står i förgrunden. En annan fråga som försvårar för de handikappade är att det finns för lite pengar till bilstöd. De människor som har rätt till bilstöd får återigen ställa sig i kö till nästa budgetproposition för att få beslutet verkställt, varvid de kommande pengarna till stor del äts upp av kön från föregående år. blir det som utbetalningarna stoppas långt innan budgetåret är slut. Det är oacceptabelt att regeringen inte lever upp till krav på att se över bilstödet för människor, så att man kan få det stöd man är berättigad till. När pengarna är slut, vad gör man då? Väntar utan möjlighet att kunna fungera som andra i samhället. Självklart ska man få möjlighet att få ut det berättigade stödet. Här behöver göras en justering för att förhindra att köer äter upp kommande budgetårs pengar. En tredje fråga som känns angelägen är frågan om tillgänglighet till framförallt offentliga lokaler men även till restauranger, affärer och andra byggnader som vi alla har behov av att besöka mer eller mindre regelbundet. Det är extra tråkigt när flera offentliga lokaler inte ger möjligheter för funktionshindrade att ta del av det som där erbjuds. Posten har, som vi alla vet, lagts ut på ett antal olika entreprenörer. Det är bra, tycker jag, då jag sällan kommer hem vid en sådan tid att jag kan hämta mina paket utan kan göra det på kvällstid i stället.