prot · GQ0998 · 2003-05-07 00:00:00 — Vinsten med att övervältraproblem och kostnader på annan huvudman minskareller försvinner dessutom.Jag tycker därför att negligerar attdet blir ökade chanser för bättre samverkan mellanolika huvudmän och därmed möjligheter till bättrevård för berörda medborgare.Herr talman! Regeringen konstaterar i propositio-nen att utgångspunkten för förslaget om utökademöjligheter till samverkan i gemensam nämnd är attde principer för ansvarsfördelning mellan kommuneroch landsting som lagts fast ska fort-sätta att gälla. Med stöd av lagen om försöksverk-samhet med primärvård har vissa kommu-ner på försök övertagit huvudmannaskapet för pri-märvården. Försökens syfte var att ge underlag för ettställningstagande om ansvaret för primärvårdenskulle överföras till kommunerna. Försökslagensgiltighetstid gäller fram till utgången av år 2003.Som det är återstår endast ett område därprimärvården drivs av kommunen enligt försöksla-gen, och det är . Katrineholmskommun och har, enligt propo-sitionen, förklarat att de är överens om att fortsättadriva primärvården lokalt i form av en gemensamnämnd. Mot den bakgrunden anser regeringen attförsökslagen inte bör förlängas.Nu är det så att förutsättningarna inte riktigt är så-dana att detta skulle fungera för Katrine-holms verksamhet. Visst ges de samverkande hu-vudmännen möjlighet att själva avgöra, inom en vissram, vad som ska gälla i den här verksamheten. ingår i värdkommunens ellervärdlandstingets organisation men kan också ses somföreträdare för de samverkande parterna. Den är dockinte en juridisk person, vilket bland annat innebär attden gemensamma nämnden inte själv kan anställapersonal. Personal kan då till exempel anställas avvärdkommun eller värdlandsting. Dock kan läkareinte anställas av kommunen.Inför behandlingen av liggande regeringsförslaghar det i mina kontakter med kommunoch framkommit att de inte harinsett att inte kan vara värdkommun föranställda läkare, eftersom samtlig personal äranställd av . Utskottet anserdet därför angeläget att den pågående försöksverk-samheten kan avslutas på ett tillfredsställande sätt ochatt vård- och omsorgsverksamheten ges rimliga möj-ligheter att utformas efter de nya förutsättningar somlagförslaget om gemensam nämnd innebär. För ska möjliggöra detta föreslår utskottet att lagenom försöksverksamhet med primärvårdska förlängas, så att den gäller till och med utgångenav . Det innebär därmed delvis bifall till mo-tion So13 av med flera socialdemo-krater.Herr talman! I samband med ädelreformen inför-des lagen om betalningsansvar för viss hälso- ochsjukvård. Syftet var bland annat att kommunernaskulle få ett samlat ekonomiskt ansvar för långvarigvård oavsett var den bedrevs. När bedö-mer patienten som medicinskt färdigbehandlad över-går betalningsansvaret till kommunerna. Det varockså ett sätt att nå en ökad samverkan genom attanvända befintliga resurser på ett bättre sätt ochfrämja gemensam vårdplanering. Vi kan konstateraatt det inte har skett på ett tillfredsställande sätt. Dethar också varit kritik mot lagen.Utskottet ställer sig därför bakom regeringens för-slag om ändringar i lagen om kommunernas betal-ningsansvar för viss hälso- och sjukvård. Vi anser attdet ger huvudmännen ytterligare incitament för engemensam och samordnad vårdplanering, och detgynnar i allra högsta grad patienten. I korthet innebärlagändringen att uttrycket "medicinskt färdigbehand-lad" ersätts med "utskrivningsklar". Kommunensbetalningsansvar för utskrivningsklara patienter knytstill att en gemensam vårdplan upprättas. Vid inskriv-ning i slutna hälso- och sjukvård åläggslandstinget att skicka inskrivningsmeddelande tillaktuell kommun och även till öppnahälso- och sjukvård i förekommande fall. Lagen före-skriver också att behandlande läkare ska kalla till envårdplanering.Jag vill också säga att det är positivt att regeringenhar tillkallat en särskild utredare med uppdrag attgenomföra en översyn av vård och omsorg för äldredrygt efter ädelreformen.Regeringen kommer också att presente-ra ett förslag om finansiell samverkan på rehabiliter-ingsområdet. Med anledning av det anser jag inte attutskottet behöver agera till följd av de motioner somrör dessa frågor.Till sist, herr talman, vill jag säga att jag hoppasatt kommuner och landsting kommer att ta chansenatt i högre grad samverka i en gemensam nämnd föratt färre ska hamna mellan stolarna.Jag vill med det yrka bifall till socialutskottetsförslag och därmed avslag på samtliga reservationeroch motioner med undantag för So13, som föreslåsdelvis bifallas.Anf. 70 ()replik:Herr talman! Som jag sade i mitt anförande tycktejag att förslagen i propositionen i huvudsak var bra.Jag tycker också att "utskrivningsklar" är ett bättreord för det här. Jag tycker att det är bra att en vård-plan ska vara klar innan man skriver ut patienten.Men jag vill ändå ställa en fråga.Svenska Kommunförbundet och Landstingsför-bundet hade en tydlig åsikt om att man verkligenskulle försäkra sig om att den läkare som tog överhade tagit över, så att det inte skulle bli något glapp.Vad är skälet till att majoriteten inte vill tillmötesgådet förslaget?Jag vill också fråga om Offentlighets- och sekre-tesskommittén och det tilläggsdirektiv som jag hartagit upp i min motion so15, yrkande 2. Jag har yrkatpå att man skulle se över, så att sekretessen fungerarmellan olika huvudmän. Det har inte i majoritetstex-ten kommit fram av vilken anledning man yrkadeavslag på detta. Då vill jag passa på i den här replikenatt fråga om det.Anf. 71 ()replik:Herr talman! När det gäller skälet till att läkare iden öppna hälso- och sjukvården ska ta över ansvaretär det ju inskrivet i det förslag som vi nu har att fattabeslut om att man, när patienten skrivs ut, är skyldigatt skicka över ett utskrivningsmeddelande till denöppna hälso- och sjukvården. Jag måste säga att det ärett stort framsteg, och jag tror att det kan räcka utifrånatt man faktiskt tar sitt ansvar från både kommunensoch sida.Jag minns väl som kommunpolitiker,när jag ansvarade för äldreomsorg och hemsjukvård,att det här var en av de saker som ofta klickade. Manvisste inte att personen hade lämnat sjukhuset. Jagkan alltså inte riktigt se att detta inte skulle vara enförbättring. Tvärtom åläggs man ju att skicka ettutskrivningsmeddelande till berörd huvudman.Sedan kan vi naturligtvis inte tvinga patienter attha en öppenvårdskontakt efter utskrivningen. Detinnebär att man inte heller kan ålägga en distriktslä-kare att ta ansvaret för patienten om patienten inte villha den kontakten.När det gäller sekretessfrågan är min erfarenhetatt den inte är något problem, och det skriver manockså i underlaget till utredningen. I socialtjänstlagenoch hälso- och sjukvårdslagen betraktas den hälso-och sjukvård och socialtjänst som bedrivs i kommu-nen som ett område, och det finns inga sekretesspro-blem dem emellan. I de fall det gynnar patienten ärockså min erfarenhet att man medger att uppgifterförs över mellan huvudmännen.Anf. 72 ()replik:Herr talman! Tack för det svaret. Jag tycker ocksåatt det här är en förbättring. Mina argument när detgäller de utskrivningsklara handlade bara om att göraöverrapporteringen ännu tryggare för dem. Vi vet juatt det finns väntetider och andra saker som gör attdet kan vara svårt att ta itu med frågan med en gång.Däremot kan jag inte förstå argumentet att de sominte vill ha någon kontakt skulle tvingas till det. Dehär patienterna är ju vårdbehövande trots att de ärutskrivningsklara. Det är ofta människor med storavårdbehov som nästan samtliga, tror jag, vill ha dennakontakt.När det gäller sekretessbestämmelser vet jag attdet av och till sägs på olika håll att dessa fungerar väl.Jag vet dock att många i professionen inte tycker attvi i lagtexter ska besluta hur det ska fungera. Alltflerär också måna om att följa lagar och förordningar.Man är rädd för anmälningar och sådant. Därför tyck-er jag att det är en trygghetsfaktor att titta över dettanär det är olika vårdgivare.Jag har alltid reagerat mot att sekretessbestäm-melserna ska följa vilken huvudman man har. Jagtycker att det är förlegat när det utvecklas olika alter-nativ. Därför kommer jag att med ännu större frimo-dighet fortsätta att arbeta med den här frågan. Vi börse till att vi har sekretessbestämmelser utifrån pati-entens behov och inte utifrån huvudmannabehov.Anf. 73 ()replik:Herr talman! I det avseendet har jag ingen annanuppfattning än att sekretessen naturligtvis är till förpatienten. Sedan finns det förstås anledning att skärpasekretessmedvetandet hos den personal som arbetarinom vård och omsorg. Även om vi har en lagstift-ning som talar om hur sekretessen ska hanteras trorjag att både och jag är medvetna omatt den i vissa fall fungerar väldigt dåligt - dock intemellan huvudmännen utan snarare inom avdelningeneller inom sjukhuset. Man glömmer bort att bara föratt man jobbar på sjukhuset har man inte rätt att hatillgång till allt material om patienterna.Som jag sagt tidigare upplever jag inte dettasom ett större problem mellan huvudmännen, och detgör heller inte utredaren. Det innebär naturligtvis inteatt man måste stänga dörren för att tittanärmare på frågan. är detta dock inte vadvi har prioriterat i den flora av utredningar som detständigt motioneras om i . Vi vet ju att detkostar att tillsätta en utredning, och då har vi valt attprioritera annat.Jag ska också säga i sammanhanget att den parla-mentariska utredning som har tillsatts för att se överhur vi ska organisera och ansvara för våra gemen-samma samhällstjänster kanske kan se också dettasom en del i sitt arbete. Men låt oss återkomma tilldet.Anf. 74 ():Herr talman! Som nämnts är lands-tings- och kommunpolitiker samlade iLinköping, och som före detta landstings- och kom-munpolitiker kan jag inte låta bli att ta till lite storaord. Gårdagen, , kan kallas en histo-risk dag. Jag citerar ur pressmeddelandet från och Svenska Kommunförbundetskongresser:"En ny samhällsaktör med samtliga kommuner,landsting och regioners tyngd kan kraftfullt påverkasamhällsutvecklingen. "Som säkert många här känner till startar det nyagemensamma förbundet från och med 2007.Det betänkande från socialutskottet som vi disku-terar här kanske inte kommer att lämna några djuparespår i svensk samhällsutveckling men stämmer välöverens med ambitionen att främja och utveckla sam-verkan mellan kommuner och landsting. Jag vågar påstå att vi alla som är engageradei vård- och omsorgsfrågor har varit med om onödigahinder och revir som endast försvårar vårdtagarens,patientens eller de anhörigas situation.Det nya lagförslaget bygger på samverkan. "Senast dagen före det att en patient beräknas skrivasut från den slutna hälso- och sjukvården skall denbehandlande läkaren vid den enhet där patientenvistas genom ett utskrivningsmeddelande underrättaansvariga enheter", står det i lagen. Detta förekommerredan nu på väldigt många ställen men tyvärr intealltid. Det är bra att utskrivningsmeddelandet nu slåsfast i lagen.Likaså förekommer det redan nu vårdplanering,men det är en fördel att det i lagen står att vårdplane-ringen ska innehålla uppgifter om behovet av insatseroch om vilken enhet som är ansvarig för respektiveinsats. Det är ett viktigt förtydligande.Herr talman! Jag tror inte att någon i vare sigkommun- eller landstingssektorn kommer att saknabegreppet medicinskt färdigbehandlad. har ettbegrepp fått en så ensidigt negativ klang. Jag önskarbegreppet utskrivningsklar lycka till, fast jag måsteerkänna att inte heller det känns riktigt bra i samman-hanget. Min förhoppning är att begreppet inte fram-gent kommer att behöva användas som slagträ i kam-pen om vem som ska stå för kostnaderna.Herr talman! I betänkandet behandlas också för-söket med primärvård i Katrineholm.För tio år sedan, , startade denkommunala primärvården i . Den harfungerat bra, likaså samarbetet med . Ut-över den särskilda lagstiftningen har verksamhetenreglerats med ett avtal och överenskommelser somgjorts . Det är bra att kommunoch nu får möjligheten attklarlägga förutsättningarna för den framtida hälso-och sjukvården i . Jag har förstått attkommunen och i mitt hemlän är nöjdamed förslaget att ytterligare förlänga försöksperioden.Herr talman! Jag yrkar bifall till förslaget i social-utskottets betänkande.Anf. 75 ():Herr talman! Kamrater och åhörare! Det är enväldigt efterlängtad proposition som vi ska beslutaom . Under alla år som jag har jobbat i landstingoch kommun har det varit strid om vem som inte skabetala. Det är jätteskönt att man åtminstone närmarsig att komma ifrån detta. Frågan kommer säkert attfinnas kvar ändå, men det här är i alla fall ett försökatt göra det bättre.Det allra viktigaste som står i propositionen tyckerjag är att en samordnad planering ska genomföras ochdokumenteras. Den enskilde får det personliga ochindividuellt utformade stöd som han eller hon behö-ver. Av planen ska det tydligt framgå vem som äransvarig för de olika insatser som ingår och vem somansvarar för samordningen av dem. Det är liksom detallra viktigaste i hela propositionen.Sedan är jag lite stolt över att vi i förhandling fickin den här meningen: "Det är vidare viktigt att betonaatt den samordnade planeringen skall präglas av ly-hördhet inför den enskilde och de behov denne ut-trycker." Det viktigaste av alltihop.Jag tycker också att det är bra att uttrycket"medicinskt färdigbehandlad" har bytts ut mot"utskrivningsklar". Men det garanterar säkert inte attallting blir frid och fröjd. Vi får se vad nästa ordkommer att heta.Att det blir en utvärdering av ädelreformen ärmycket bra. Likaså är det bra att man ska utreda möj-ligheter för kommuner att anställa läkare.Mer än så vill jag inte säga.Anf. 76 ():Herr talman! Jag ska inte förlänga debatten, meneftersom jag känner mig mycket engagerad i dettaärende som heter Samverkan mellan kommuner ochlandsting inom vård- och omsorgsområdet vill jagsäga att jag hoppas att nästa debatt kommer att hetaIndividen i centrum i stället. får man en känslaav att besluten fragmentiseras. Risken är att ocksåindividen blir fragmentiserad i beslutskedjan.Det har i bedrivits olika försök med sam-verkan på olika områden, inom vårdområdet, medrehabilitering och andra saker. I kommundär jag har varit engagerad har vistartat något som kallas Fyrverkeriet. Fyra olika sam-verkande parter vill sätta individen i centrum. Dettahar också gjorts. Resultatet har visat attkvalitetshöjningen för framför allt individen har blivitmycket stor.Inför den departementsskrivelse som varit ute påremiss och har kommit tillbaka finns det en oro för återigen håller på och fragmentiserar detta arbeteså att vi inte ska kunna komma till skott och få fort-sätta. Jag har också varit på och besöktDeltaprojektet.Jag vill alltså, eftersom jag tror på framförhållningoch förebyggande insatser, lyfta fram en förebyggan-de fråga. Jag är övertygad om att det bara finns ettsätt framåt, det finns inget sätt bakåt. Det kan vi se påutvecklingen av ohälsotalen. Jag säger till utskottet attutvecklingen måste gå mot en ökad samverkan mel-lan huvudmän. Det kan inte vara så att individen skaleta upp huvudmännen eller att individen ska ta redapå om han är medicinskt färdigbehandlad eller ut-skrivningsklar. Det kommer att handla om hurhan eller hon mår. Det är oftast de som är friska ochstarka som klarar sig bäst. Det är de som är svagasom alltid drabbas. Men till syvende och sist är detnågon som får betala.Jag vill också lyfta fram att det finns fler områdensom det är viktigt att socialutskottet ägnar sig åt. Detär missbruksområdet, ohälsan och arbetsskadeområ-det. En individ som hamnar utanför samhället, dåmenar jag det offentliga samhället, ett arbete eller enfamilj kommer ofelbart att innebära mycket storakostnader. De kommer bara att hamna på ett annatkonto inom socialförsäkringen eller någon annan-stans.Vi har inte råd att låta individer gå till spillo, herrtalman. Jag hoppas och jag förväntar mig att socialut-skottet finner ett sätt att sätta individen i centrum.Annars kommer jag att höra av mig igen.Överläggningen var härmed avslutad. (Beslut fattades under 10 §. )6 § Kommittéberättelse 2003Föredrogskonstitutionsutskottets betänkande 2002/03:KU31Kommittéberättelse 2003 (skr. 2002/03:103).Förste vice talmannen konstaterade att ingen tala-re var anmäld. (Beslut fattades under 10 §. )7 § betänkande 2002/03:UbU19Förskolan (förnyad behandling).Anf. 77 ():Herr talman! Som vi alla vet har vi försökt be-handla och votera i detta ärende tidigare. Jag vill barasäga att jag instämmer i allt som har sagts i den förradebatten. Vi har inte ändrat någonting i vårt ställ-ningstagande utan vidhåller vår reservation nr 2. Jagyrkar bifall till den reservationen även denna gång.Anf. 78 ():Herr talman! Detta är, som sade, förnyadbehandling. Jag vill också instämma i det vi sade iden förra debatten och yrkar bifall till reservation nr2.Anf. 79 ():Herr talman! Vi vidhåller också det som vi redanhar framfört i tidigare debatt. Jag vill därmed yrkabifall till reservation nr 2.Anf. 80 ():Herr talman! Vi vidhåller också vårt yrkande, detvill säga bifall till utskottets förslag.Anf. 81 ():Herr talman! Jag instämmer med föregående tala-re, alltså bifall till utbildningsutskottets förslag.Anf. 82 ():Herr talman! Det här är också fortsättningsvis enoerhört viktig fråga för . Vi yrkarbifall till reservation 2.Anf. 83 AXEL DARVIK (fp):Herr talman! Å vägnar skulle jagockså vilja instämma i det som sagts i debat-ten och yrka bifall till reservation nr 2.Överläggningen var härmed avslutad. (Beslut fattades under 10 §. )8 § betänkande 2002/03:UbU11Grundskolan.Anf. 84 ():Herr talman! Det är inte utan att man funderaröver om alla debatter i kammaren kunde vara likasmidiga som den avslutade.Herr talman! I en målstyrd skola måste kun-skapsmålen vara det styrande. På vilket sätt skolanarbetar, vem som driver den, vilken pedagogisk in-riktning den har eller exakt hur det tar att nåkunskapsmålen är av underordnad betydelse. Detviktiga är att alla barn ges möjlighet att nå och verkli-gen uppnå kunskapsmålen.Men är det ett faktum att vart fjärde barninte når kunskapsmålen i , som alltså inteklarar sin uppgift. Bristande kunskaper ger konse-kvenser senare i livet. Vad är det egentligen som göratt barn kan släppas igenom hela sin skoltid utan attkunna läsa, räkna och skriva eller att man först sentpå högstadiet upptäcker att en kille eller tjej är dys-lektiker?Och varför är ansvaret alltid någon annans? Vimoderater anser att elevens rätt måste stärkas i skol-lagen, i allmänhet, men särskilt vad gäller rätten intebara till utbildning utan till den kunskap utbildningenborde syfta till. Man måste faktiskt få det stöd ochden hjälp som krävs för att man ska klara skolanskunskapsmål och kunna ta det första trappsteget ilivets kunskapstrappa och inte riskera att slås ut redansom 16-åring.En viss mängd grundkunskaper är nödvändiga föralla barn att nå för att de ska klara sig bra senare ilivet. Inget barn ska behöva lämna medmindre än erforderliga baskunskaper. Det är det tyd-liga beskedet från oss moderater.Det kommer naturligtvis alltid att ta olika mångaår för landets barn att nå målet. För de flesta kan nioår säkert vara ett riktmärke, men ingenting hindrar atten del barn klarar målen snabbare somandra behöver mer tid. Det ska inte vara möjligt attlåta barn vandra genom hela grundskoletiden medbetydande läs- och skrivsvårigheter. Problem måsteidentifieras och tas tag i så tidigt som möjligt.Skolplikten - det som i någon mening är skolpo-litikens portal - upplevs fokusera på att barn skavistas i en viss lokal . Men utbildning skainte handla om var de vistas utan om vad de lär sig.Skollagen ger möjlighet för elever tillbåde extraår och att sluta skolan tidigare om de upp-fyller kraven - men det är något som utnyttjas sällan.Individualisering i skolan är ett undantag i ställetför regel. Skolan saknar tillräcklig flexibilitet,och det är ett närmast kvantitativt tänkande som do-minerar debatten . Men det riktigt avgörande äratt skolpolitiken och en skola där kunskaperna sätts icentrum fokuserar på varje barns resultat.Det väcker en stor mängd tankar att det ärmöjligt att skicka en fjärdedel av barnen genomgrundskolans utan att de klarar målen. I dagskickas problemen framåt. får andra än skolan -individer och samhället - bära de ekonomiska kost-naderna för skolans misslyckande.Barn har olika lätt för att lära olika saker. De ut-vecklas i olika takt och de har olika intressen. I enenhetsskola görs barns individualitet till ett problemnär de avviker från gruppen. Ökade satsningar påbarn med särskilda behov betecknas regelmäs-sigt som kostnader och problem. Barnen ses inte sommänniskor som har särskilt goda möjligheter att ut-vecklas, bara betingelserna är de rätta. Det är ett stortproblem.Det här ställer krav på ökat föräldraansvar. Mensist och slutligen är det upp till varje ung människahur man förvaltar skoltiden och därmed vad man lärsig. Ingen kan mot sin vilja tvingas på kunskap. Ingenkan bli mer klok än vad han eller hon själv önskar.Poängen är att så många fler svenska barn skullekunna lära sig så mycket mer och klara skolans kun-skapsmål - om de bara gavs chansen och de rättastödinsatserna i skolan.För att allt det jag har pratat om ska kunna åstad-kommas måste skolans styrsystem ändras, inte minstvad gäller lagar och regler. Skolpolitiken är inte barn-och kunskapsfokuserad . Den är genombyråkra-tiserad, toppstyrd och alldeles för uppgiven. Trorlandets skolpolitiker längre att alla barn kan nå kun-skapsmålen? Om de betvivlar detta, varför finns må-len om inte alla ges förutsättningarna att nå dem? Omlandets skolpolitiker tror att alla barn skulle kunnaklara kunskapsmålen, hur kan man vila utan att för-ändra skolan så att alla verkligen når fram?En individualiserad skola skulle sätta press på po-litiken och skolan att leverera innehåll, det vill sägaförutsättningar för barn att växa, inte bara deklaratio-ner. Det blir mätbart om skolpolitiken lyckas ellerinte.Det räcker med att studera förhållandena i minhemstad för att förstå problemen. Där hareleverna på papperet rättigheten att fritt få välja skolai vilken som helst av de tio stadsdelar som ärindelat i. Men i verkligheten fungerar det helt annor-lunda. I verkligheten, den verklighet som råder förbarnen och deras föräldrar, tvingas de in i skolor somligger närmast hemmet. Därför finns skolor somRosengårdsskolan, som annars inte skulle ha existe-rat.Dessa människor får ingen information. Någonsammanhållen informationsbroschyr från Malmösalla skolor utsänd till alla föräldrar finns inte. Dettastora problem finns och stundligen. Detfinns nu när vi debatterar ärendet i denna kammare.Det sker med den socialdemokratiska majoritetensoch stödpartiernas goda minne.När vi moderater kräver att valfriheten ska stad-fästas, att den ska garanteras alla elever, är detta inteett tomt slagord. Bara att få en informationsbroschyr ihanden som talar om att man kan välja skulle för deflesta föräldrar i i vara någotenormt. Men ett lagstadgat stöd för en sådan valfrihet,en sådan åtgärd, förvägras de av majoriteten i utskot-tet, som hänvisar till dunkelt tal och till dunkla tan-kar.I verkligheten passar det socialdemokratin baraalltför väl att eleverna befinner sig på en och sammaskola, i en och samma stadsdel, oavsett vilken del avlandet man pratar om. Då kan man fortsätta att prataom eleverna som svaga om de bor i ellerKroksbäck, eller starka om de bor i ellerHusie - några av de mest kända stadsdelarna iMalmö. Det hade kunnat vara precis varsomhelst iSverige i övrigt.Så cementeras problemen. Så växer främlingska-pet mellan grupper i en och samma stad. Så föds ochunderhålls segregationen och en segregerande politik.Med segregationen kommer utanförskapet och vredenöver att inte kunna påverka sin situation. Strunt sam-ma om har 1 200 elever, varavfärre än har svenska som förstaspråk.