prot · GR0952 · 2003-12-18 00:00:00 — Av dessa fördelas i det kommunala utjämningssystemet. Utöver detta finns också anslag för särskilda insatser i vissa kommuner och landsting. Det tillfälliga sysselsättningsstödet i kommuner och landsting ökas med . ställer sig bakom regeringens förslag. Förutom regeringens förslag behandlar finansutskottet också kommunalekonomiska frågor som förts fram i motioner under den allmänna motionstiden. Förslagen i motionerna berör bland annat utjämningssystemet, balanskravet för kommuner och landsting, konkurrensneutralitet och hivpreventiv verksamhet i storstadsregionerna. Dessa förslag har avstyrkts. Avslutningsvis vill jag nämna att det i betänkandet finns elva reservationer samt fyra särskilda yttranden från oppositionen. De politiska skiljelinjerna kommer att framgå av debatten. 17 (): Under den här punkten, ekonomi, ska vi som sagt diskutera och besluta om något som påverkar vardagen för många människor, inte minst anställda i kommuner och landsting. Det är också under denna punkt som förutsättningarna för många andra människors vardag beslutas. Det är de som är beroende av service och åtaganden som enligt lag stiftad av riksdag ålagts kommuner och landsting. Låt oss då konstatera att landsting och kommuner har problem, stora problem, som i sin tur har konsekvenser för medborgarna. Men dessa problem är inte bara deras, alltså kommunernas och landstingens. De påverkar hela landet. Och än en gång: De som betalar priset är medborgarna. Hur ser det ut? Vi ser hur äldre får vänta på en plats i äldreboende. De får vänta på service och stöd. Vi ser hur lasarett läggs ned. Vi ser hur vårdköer är regel i det här landet. Vi ser människor som i onödan får vänta på vård och behandling. Som en konsekvens därav får de långa sjukskrivningstider som ytterligare förvärrar deras situation. Vi ser uppsägningar av erfarna anställda. Den beskrivning jag nu har gjort är inte bara min egen eller . Det är en beskrivning som finns i många utredningar, rapporter och artiklar. Det är också så många människor upplever sin situation i landets kommuner och landsting. Utgångspunkten för moderat politik är att människor bör och kan ta ett större ansvar. Utrymmet för medborgarna måste helt enkelt bli större. Det kan bara ske om offentliga myndigheter får mindre att säga till om. Det förutsätter också en politik som innebär att alternativ erbjuds medborgarna. Vår vision är ett samhälle där människor som är i behov av stöd och hjälp av olika skäl i största möjliga utsträckning själva styr över stödresurserna. Det gäller i allra högsta grad på nivå. Förutsättningarna för människor att välja mellan olika alternativ är dels att det finns andra utförare, dels att de har möjligheter att göra sina val. Med våra förslag skapar vi utrymme för fler att erbjuda bra tjänster som medborgarna får möjligheter att göra valen. En viktig uppgift i detta sammanhang är att tydliggöra vad som är en respektive statlig uppgift och vems finansieringsansvaret är. är det tyvärr så att staten ålägger kommunerna uppgifter och sedan inte finansierar dessa fullt ut. skrev ledande socialdemokratiska företrädare på vilket jag även då citerade i debatten: Den som beslutar om en utgift ska också betala. Följs inte denna logiska princip för samhällsbyggande leder det till ett allvarligt systemfel och ekonomisk instabilitet. Tyvärr är det där vi är . redovisar i sin rapport för att den genomsnittliga kommunalskatten höjdes med . utlovas höjningar med , året därefter, alltså 2005, med ytterligare . skriver att denna utveckling inte kan fortsätta, utan andra åtgärder behövs för att långsiktigt finansiera den kommunala verksamheten. 103 kommuner höjer skatten. Av bland annat den anledningen har vi lagt fram förslag som direkt påverkar uppgiftsfördelningen mellan den kommunala verksamheten och staten. Vi anser att det är staten som ska ta det fulla finansieringsansvaret för skolan. Därför har vi föreslagit införande av en nationell skolpeng. Vi har också lagt fram förslag som innebär att hela finansieringsansvaret för stödet till handikappade, LSS, återförs till staten. Principen att den som beslutar också ska betala gäller. Andra åtgärder som vi vill se genomförda är en skyldighet för kommuner att upphandla verksamhet i konkurrens. Ett genomgående systemfel är, enligt min mening, att många kommuner fortsätter att i stor omfattning driva verksamhet i egen regi. Dessutom får inte privata entreprenörer som arbetar med välfärdstjänster verka på samma villkor som gäller för offentliga tjänsteproducenter. Kommunala bolag bör avvecklas på marknader där privata företag konkurrerar eller skulle kunna konkurrera på ett bra sätt. Nuvarande regelverk, till exempel lagen om offentlig upphandling, behöver skärpas och tillämpningen göras tydligare. Olika alternativ ger människor möjligheter att välja att välja det som passar honom eller henne bäst. Vi har redovisat förslaget om skolpeng. Vi har också lagt fram förslag om en äldrepeng. Då ges medborgarna den grund de behöver för att kunna göra sina val. Vi föreslår också att grundavdraget höjs. Det är en åtgärd som minskar skatten för många, framför allt låg- och medelinkomsttagare. Det påverkar naturligtvis kommunerna, men vi kompenserar dem för detta bortfall. Ett annat stort problem är utjämningssystemet, både mellan kommunerna och totalt. Det är viktigt att det finns förutsättningar att upprätthålla en god service i alla delar av landet. Dagens utjämningssystem med sina marginaleffekter är direkt skadligt. Det tar bort alla incitament för kommunerna att själva påverka sin inkomstsituation. Systemet i sin nuvarande utformning straffar kommuner som har hög förvärvsfrekvens. Systemet framstår som direkt kontraproduktivt eftersom det till exempel missgynnar glesbygdskommuner som lyckats vända en negativ befolkningsspiral. Nuvarande system framstår för många som direkt konfiskatoriskt. De menar att en kommun med mycket bra skattekraft de facto får betala enorma summor till utjämningssystemet. Konsekvensen blir att de måste höja skatten för att betala sina avgifter. Det ses på många håll som ett ingrepp av staten i det kommunala självstyret. Ett utjämningssystem behövs, men utjämningen måste vara objektiv, någorlunda rättvis och innehålla positiva incitament. Den måste ske via staten och inte via kommunalskatten. får kommunalt förtroendevalda bära ansvaret eftersom det är de som tvingas höja kommunalskatten för att finansiera ett system som staten borde bära ansvaret för. Det ser vi inte minst här i . I takt med att tillväxtmotorn nu stannar upp ser vi ett nyvaknat intresse även bland vissa socialdemokrater, och en förståelse för att man måste göra något åt situationen. är det till exempel tillåtet även för socialdemokratiska företrädare i bland annat , och att framföra invändningar mot nuvarande ordning. När ska Socialdemokraterna i vakna? Nuvarande utveckling främjar inte utvecklingen i . Det är en utveckling som också hela landet är direkt beroende av. Det som händer här påverkar alla delar av landet. Det är vi många som är överens om. Vi föreslår att nuvarande system avskaffas. Skillnaderna mellan kommunerna när det gäller exempelvis sociala behov bör kompenseras via statsbidrag. Kortsiktigt, i avvaktan på mer genomgripande förändringar, föreslår vi en serie förändringar som minskar de negativa effekterna av nuvarande system. Med anledning av vad jag här, och vi moderater i betänkandet, redovisat yrkar jag bifall till reservation 1 under punkt 3. Vi står självfallet bakom övriga reservationer, men för tids vinnande begränsar jag mitt yrkande till det redovisade. 18 (): Låt mig inleda med att från sida yrka bifall till reservation 2. Vi står givetvis bakom även våra övriga reservationer, men för tids vinnande yrkar vi bifall endast till denna. Kommunernas och landstingens ekonomiska läge är bekymmersamt. Enligt kommer två av tre kommuner att gå med underskott , detta trots omfattande besparingar och de största skattehöjningarna . Många av kommunerna uppvisade goda ekonomiska resultat och borde egentligen inte uppvisa några röda siffror. Det är kommuner som har förutsättningar att gå bra. Andra kommuner som brottats med minskande befolkning, låg skattekraft och ogynnsam åldersstruktur hos kommunens invånare har hamnat ur askan i elden. Ett redan utsatt ekonomiskt läge har blivit värre. I 109 av landets kommuner kommer medborgarna att få höjda skatter som följd av skattehöjningar i landsting och kommuner. försvinner miljarder från enskilda människor och hushåll. Det är en svindlande summa, särskilt om man betänker att hushållens konsumtion i stor utsträckning varit en av de viktigaste motorerna när det gäller den svenska ekonomiska tillväxten. Trots skattehöjningar och trots omfattande besparingar får alltså den genomsnittliga svenska kommunen eller inte sin ekonomi att gå ihop . Kommunerna pekar på kostnadsökningar till följd av statliga reformer som inte finansierats fullt ut, till exempel maxtaxan, och att kostnaderna bland annat till följd av en åldrande befolkning ökar betydligt snabbare än intäkterna. Det mål som vi har för detta utgiftsområde är att bidragen ska skapa goda och likvärdiga villkor för landets kommuner. socialdemokratiskt regeringsinnehav är det lätt att konstatera att det inte är särskilt gynnsamma villkor för en stor del av landets kommuner. Oron för att två tredjedelar av landets kommuner inte får sin ekonomi att gå ihop trots omfattande besparingar och trots skattehöjningar är inte i första hand en oro för diverse kommunalråds och kommunchefers nattsömn. Kommuner och landsting är i mycket basen för den svenska välfärdspolitiken. Barnomsorg, skola, socialvård, äldreomsorg, sjuk- och hälsovård är i huvudsak helt beroende av att kommuner och landsting förmår att klara sina uppdrag och finansiera sin verksamhet. ser vi hur kommunernas besparingar drabbar enskilda personer. Det kan vara allt från mer spektakulära händelser som att lutfisk uteblir på ett äldreboende till det kanske minst lika allvarliga misslyckandet att ordna vård, boende och meningsfull daglig sysselsättning för personer som lever med psykiska funktionshinder. För oss folkpartister är kommunernas ekonomiska problem och därtill hörande svårigheter att klara de uppdrag som de har fått av medborgarna inte i första hand en fråga om ekonomiska bidrag eller annan statlig verksamhet riktad mot kommuner och landsting. I stället är det fråga om att vi måste föra en tillväxtinriktad politik, där vi skapar goda villkor för företagare och för företagande och där vi får fler människor i arbete och flera som upplever en god löneutveckling, en politik där vi tar bort hinder för företagande och där vi också slopar tillväxthämmande skatter. Det är på det sättet som vi skapar goda och varaktiga ekonomiska förutsättningar för att kommunerna och landstingen ska kunna skapa och vidmakthålla en stabil ekonomisk utveckling, som de kan ha som en grund för att klara de viktiga uppgifter som de har. Inget kostnadsutjämningssystem och inget inkomstutjämningssystem kan ersätta detta, oavsett om det är statligt eller om det är kommunalt. Däremot anser vi att kostnadsutjämningssystemet självt bör ersättas med något annat. Det är här viktigt att klargöra att vi måste ha ett kostnadsutjämningssystem, och skälet till detta är att man ska leva under något så när likvärdiga villkor, oavsett var i landet man har valt att bo. För detta krävs ett utjämningssystem, men frågan är hur detta ska se ut. Redan under föregående lade vi från sida fram en motion om att den då sittande utredningen om det kommunala utjämningssystemet skulle ges betydligt vidgade direktiv. Kammaren avslog denna motion, vilket inte var helt oväntat. Vi kan nu med ord konstatera: Historien har frikänt oss. Knappt hade bläcket torkat på underskrifterna under denna utredning förrän protesterna kom, från och från stora delar av . De kom från olika partier, i till och med från socialdemokratiskt håll. I Norrlandslänen konstaterade man nästan unisont att utjämningssystemet inte fungerade. Alla talade om sig själva som förlorare. Kommunminister tvingas utlova närmare en miljard för att lugna de protester som förekom. Det här visar att vi borde genomföra en ny och förutsättningslös utredning av hela utjämningssystemet. Utredningen borde gå igenom om systemet ska vara statligt eller kommunalt. Det är viktigt att få till stånd ett utjämningssystem som är enkelt, tydligt och rättvisande och som inte är tillväxthämmande. Från sida vill vi också att man ska låta en oberoende utredare titta på om det kommunala utjämningssystemet ger de effekter som man från början avsett och på vilka eventuella negativa effekter som det har för landets kommuner och landsting. Jag vill avslutningsvis också ta upp de medel för särskilda insatser som vissa kommuner och landsting har för hivpreventivt arbete i storstadsområdena. Vi vill från sida att detta ska föras över till utgiftsområde 9 Hälsovård, sjukvård och social omsorg. Skälet till detta är att det hivpreventiva arbetet är långsiktigt och att det är viktigt att man markerar detta. fördelas de här pengarna av regioner och landsting. Det är inte någon lycklig tingens ordning. Framför allt är det olyckligt att landsting och regioner har rollen som både fördelare och mottagare av pengarna. Så är fallet både vid fördelningen och därefter vid utvärderingen. Detta leder med stor sannolikhet till brister i utvärderingen. Det är bättre att landsting och regioner får ansöka om pengar på samma sätt som frivilligorganisationer får göra. Det är i detta sammanhang viktigt att påpeka att man i första hand ska låta frivilligorganisationer sköta det hivpreventiva arbetet i storstadsområdena. Jag yrkar än en gång bifall till reservation 2. 19 (): Sparbeting, sänkta ambitioner och skattehöjningar präglar verkligheten i kommuner och landsting. De snäva ekonomiska ramarna sätter gränser för vad kommuner och landsting kan utföra av välfärdsuppdraget, om de ska ha en ekonomi i balans. Därför tvingas minst ett fyrtiotal kommuner och landsting att höja skatten 2004 för att skatteekvationen ska gå ihop. Trots de största skattehöjningarna kommer den kommunala sektorn att ge underskott på . För landstingens del blir det med underskott. Läget är med undantag detsamma för kommunerna. Fattigdomen i kommunerna har gått så långt att den bokstavligt talat drabbar brödfödan för dem som lever i kommunalt hägn. Vi minns den skånske gentleman som framträdde i medierna för att han inte längre får sitt frukostägg. I hela sitt långa liv hade han spisat sitt frukostägg med sylta på en skiva sursött bröd. , 2003, blev det slut med sådana extravaganser. i Socialdemokraternas drog den kommunala beslutsfattaren in hans ägg. räckte inte pengarna. Javisst, en tillfällighet, en anekdot, tänker någon ett enstaka galet tjänstemannabeslut. Men icke så: kom nästa besked. Lutfisken blev för dyr, och de som är hänvisade till mat i får vackert hålla till godo med en lucialunch utan lutfisk. Händelserna är exempel i ett mönster av otillräcklighet. Vi vet genom vetenskapliga studier att undernäringen bland de äldrevårdsboende är utbredd i . Denna fattigdom går längre än till bara maten, vilket skulle ha varit illa nog. Den står också för en mänsklig fattigdom, för brister i respekt för den enskilda människans behov och önskningar. Detta är ett mönster som frodas i verksamheter som lider av resursknapphet. Resurser har saknats för att rekrytera och utveckla tillräckliga kompetenser i den kommunala sektorn. Kompetensutveckling har kostat för mycket och har fått skjutas på en oviss framtid. Detta är riksdag och ingen cirkus. Det som vi talar om nu är inte på låtsas utan på riktigt. Vänner socialdemokrater och vänner samarbetspartister! Så här kan vi inte ha det. Det här duger inte. I går var jag på en julkonsert. Där framträdde , . Hon hade bilden klar för sig. Hon sjöng: Räck mig en hand när det mörknar, jag behöver så väl en hand. Demografin, sjuktalen och sjukvårdens allt större möjligheter visar entydigt att det inte hjälper att blunda och vänta, inte ens om vi blundar aldrig så . Tvärtom: Det kommer att bli alltfler äldre per arbetande svensk. Alltfler äldre betyder alltfler som vill äta ägg och lutfisk och som dessutom kommer att behöva vård och omsorg. Trots dagens dystra bild av fattigdom, som inte bara jag talar om, talar om innevarande tid som det gyllene decenniet. Detta är bakgrunden till vad vi har att vänta. Jag har belyst fattigdomen med ett par kända exempel från äldrevården. Vi vet att besparingskniven skär friskt också i andra verksamheter inom skolans specialresurser, inom förskolan med större grupper och så vidare, med de följder som detta har. De som behandlas illa är våra morsor och deras pappor, våra släktingar och våra vänner, våra barn och våra medmänniskor. Vi kristdemokrater inser att det behövs ett akut tillskott till den kommunala ekonomin för att förbättra äldreomsorg och sjukvård. Det behövs resurser för rekrytering och kompetensutveckling genom ökat statligt stöd. Det har också regeringen klokt nog insett i årets proposition. Men vi menar att det fordras ytterligare ett antal miljarder . Därför har vi i vårt budgetförslag, som röstat bort, en ökning med i generella bidrag och dessutom 4,6 miljarder i en satsning för att korta sjukvårdsköerna. På är lösningen att den kommunala försörjningsbasen ökar. är utvecklingen den motsatta. 1996 hade kommunerna av sina inkomster från skatter. 1999 var andelen . Landstingen visade en ännu tydligare försvagning. Den långsiktigt hållbara finansieringsgrunden är inte allt större statsbidrag. Statsbidrag har visat sig vara en osäker inkomstkälla för kommunerna. Enligt motsvarar indragningarna . En politik som leder till expansiv ekonomi skulle vara det avgörande statliga bidraget till kommunsektorn. Då får sektorn sin egen trygga långsiktiga skattebas. Utan tillväxt finns bara nedskärningar att fördela. Här finns många olika insatser att föreslå, och det gör vi i våra motioner över hela fältet av utgiftsområden. Det handlar om utbildning, forskning, regelverket för företag, skatter, jämställdhet, kommunikationer, rehabiliteringsinsatser med mera. Vi brukar tala om . Vi brukar sällan tala om . Men utvecklingen i bär också syn för sägen. 1970 var BNP i per capita lägre än i . är det tvärtom: Dansken har mer än svensken. Hur jag än räknar kan jag inte komma fram till annat än att om vår tillväxt efter 1970 hade varit som så skulle den kommunala sektorn haft i runda tal 300 miljarder mer att fördela och arbeta med. Det är pengar som skulle ha räckt till ganska mycket. Bland våra förslag till breddad bas kan jag nämna att vi vill byta ut fastighetsskatten mot en självkostnadsavgift. Den kommunala välfärden, självstyrelsen och finansieringsprincipen måste befästas. Vi vill se mer av generella stöd och mindre av specialdestinerade bidrag. Efter ett kort studium av nutidshistorien inses lätt behovet av en komplettering av målen också inom det här utgiftsområdet. Vi vill tillföra några ord så att lydelsen blir: att utifrån subsidiaritetsprincipen, med beaktande av principen om kommunalt självstyre samt en konsekvent tillämpning av finansieringsprincipen, skapa goda och likvärdiga förutsättningar för kommuner och landsting att uppnå de nationella målen inom olika verksamheter. Med detta vill jag yrka bifall till reservation nr 11 under punkt 10, men säger som seden bjuder att jag naturligtvis står bakom samtliga våra reservationer men avstår från fler yrkanden för tids vinnande. 20 (): Ingen vill leva på bidrag, ingen vill vara beroende av andra, och ingen vill förlora sitt självbestämmande. Redan av rubriken på den här punkten kan vi konstatera att det knappast finns en positiv anklang. Den lyder nämligen Allmänna bidrag till kommuner. Ingen som är ekonomiskt beroende är fri. Ingen kommun är därmed fri, fri att ta beslut som gör kommunen bättre för befolkningen, fri att fullt ut ta ansvar för kommunens handlande och fri att utifrån egna förutsättningar skapa tillväxt i kommunen. är våra kommunföreträdare satta under förmyndare. Få är de som kan känna frihet och fullt ut leva ut sin kreativitet och vidareutveckla kommunen med tillväxt som följd. De fria kommuner som ändå finns är de traditionella tillväxtkommunerna. Det är kommunerna där högskolan eller finns. Det är ofta kommuner med närhet till storstaden. Det här visar att de sociala och geografiska klyftorna är betydande . Det som hämmar tillväxten i de flesta av våra kommuner är alltför ofta statens detaljstyrning. Statens vilja att ständigt peta i saker som våra folkvalda på lokal nivå kan hantera bättre är alltså tillväxthämmande. har i sin motion visat vägen för nytänkande, ett nytänkande som vänder på begreppen. Det är på den lokala nivån som man kan klara den grundläggande servicen. Det är den lokala nivån som har de bästa förutsättningarna att se och klara av vilka krav som ställs för att lokalt kunna stimulera tillväxt. Det är därför vi i är så tydliga med att det kommunala självstyret ska ges en reell innebörd. De signaler som kommer från Kommun- och är klart och tydligt inte signaler från en frisk organisation. Det är signaler från en organisation som lider av akut ohälsa. Den ekonomiska situationen i landets kommuner är oroväckande. Det visar förhållandet att två av tre kommuner kommer att uppvisa ett negativt resultat . Det innebär att klarar de basala krav som ställs i balanskravet, alltså ett krav som är ett mått på en ekonomi där kommunallagens krav om en god ekonomisk hushållning uppfylls. kan man ju naturligtvis ändra på kraven för att nå målen, men det förbättrar inte ekonomin det döljer endast det systemfel som ändå finns . I 103 kommuner höjs den kommunala skatten. Snittet på höjningen är . Till det ska läggas fjolårets höjning på . Det innebär alltså att vi under de här två åren har haft den största höjningen av skatten . Det samlade underskottet i kommunerna kommer att öka successivt från 1 miljard till 12 miljarder . Enligt beror det här främst på ofinansierade statliga beslut. Det är LSS-reformen och maxtaxereformen som nämns som de viktigaste orsakerna. Enligt härrör två tredjedelar av den volymmässiga kostnadsökningen från reformer och en tredjedel från den demografiska utvecklingen. Urholkningen av statsbidragen är dessutom mer en vana än tillfälligheter. var indragningarna 2 miljarder större än tillskotten. Underskottet fördjupas naturligtvis ytterligare i och med att statsbidragen är nominella. Reellt sett har statsbidragen minskat med 13 miljarder . Med andra ord: Finansieringsprincipen framstår mycket tydligt som en papperstiger. Det är alltså inte lätt att vara kommunalpolitiker . Med den utveckling vi nu har är frågan berättigad om vi över huvud taget får några människor som vill vara kommunalpolitiker . Den utveckling vi har med en toppstyrd politik är alltså ett direkt hot mot en livskraftig demokrati. modell är därför ett steg i riktning mot att vitalisera det kommunala arbetet såväl demokratiskt som ekonomiskt. I stället för att ta in de kommunala skattemedlen och sedan med pekpinnar sända dem tillbaka i en reducerad form efter avräkning av transfereringskostnader låter vi kommunerna själva ta hand om penningpåsen. Det är en åtgärd som direkt stärker det kommunala självstyret, direkt stärker den lokala nivåns möjlighet att skapa tillväxt och direkt stärker kommunalpolitikern i dennes roll som det naturliga navet i kommunens tillväxt. Givetvis kan kommunalpolitiker också kritiseras i den här modellen, men då sker det på grund av åtgärder som också kommunpolitikern direkt har ansvar för och direkt har kunnat påverka. modell tydliggör nämligen den basala inriktning som alla säger sig stå bakom med ord men alltför få lever upp till, allra minst Socialdemokraterna med sina stödpartier, nämligen att ansvar och pengar ska hänga ihop. En enkel fråga i det här sammanhanget är tveklöst skatteutjämningssystemet. Här behövs en reell och rejäl översyn. har de olika systemen avlöst varandra.