prot · GR0950 · 2003-12-16 00:00:00 — För alla politikområden gäller att de ska bidra till en rättvis och hållbar global utveckling. Det målet fångar upp vad de senaste tio årens världskonferenser handlat om, alltifrån till konferensen i . För det internationella utvecklingssamarbetet sätts dessutom upp målet att bidra till att skapa förutsättningar för fattiga människor att förbättra sina levnadsvillkor. Det är det gamla biståndets fattigdomsmål, men formulerat i en medvetenhet om att det är den fattige själv som ska förändra sin situation med stöd av bättre förutsättningar än vad som varit fallet. Den fattige blir subjekt och aktör och inte ett kanske passivt mottagande objekt. Det betonar också att fattigdom är så mycket mer än materiell fattigdom. Det handlar också om makt och möjlighet att påverka. Det nya målet för utvecklingssamarbetet ger fokus på fattigdomsbekämpningen och ersätter det tidigare övergripande målet samt de sex delmålen. När dessa båda nya mål ska omsättas i praktisk politik ska två synsätt eller förhållningssätt vara jästen i degen. Det är dels ett rättighetsperspektiv, vilket innebär att människors rättigheter ska utgöra grund för de åtgärder som växer fram, dels ett vad vi kallar de fattigas perspektiv i presenterat som ett sydperspektiv som sätter fattiga människors behov, intressen och förutsättningar i centrum för utvecklingen. Vi påpekar i betänkandet att dessa perspektiv är inkluderande till sin karaktär, vilket bland annat innebär att jämställdhet blir en integrerad del av rättighetsperspektivet. Så här långt sluter utskottet upp bakom regeringens proposition. När det gäller de huvuddrag eller riktlinjer som ska genomsyra alla relevanta politikområden har utskottet funnit det motiverat att gruppera dem så att demokrati och god samhällsstyrning, respekt för mänskliga rättigheter och jämställdhet mellan kvinnor och män formar vad vi kallar de grundläggande värdena. Hållbart nyttjande av naturresurserna och omsorg om miljön, ekonomisk tillväxt samt social utveckling och trygghet bildar tre ben i det sammanhållande begreppet hållbar utveckling och markerar därmed att dessa tre har ett tydligt samspel för att en sådan utveckling ska få bärkraft. Till dessa sex huvuddrag, som i mångt och mycket ersätter de tidigare delmålen, fogar vi på regeringens förslag två ytterligare huvuddrag, nämligen konflikthantering och globala gemensamma nyttigheter. Dessa riktlinjer har ett uttalat samspel med varandra. Demokrati och mänskliga rättigheter hör ihop, är varandras förutsättningar. Ekonomisk tillväxt är beroende av god miljö och social utveckling, men faktiskt också jämställdhet. Och jämställdhet är svårt att utveckla utan ekonomisk tillväxt. Mänskliga rättigheter har ett samband med social utveckling och konflikthantering. Ja, i verkligheten samverkar huvuddragen med varandra som i ett nätverk med inbördes relationer mellan alla ingående delar. Propositionen talar om huvuddragen som ömsesidigt förstärkande. Mål, perspektiv och huvuddrag bildar den grund på vilken den samlade utvecklingspolitiken ska formas. I propositionen görs en genomgång av ett tiotal politikområden, bland annat säkerhets-, handels-, närings-, jordbruks-, miljö-, social-, utbildnings- och migrationspolitiken. Det finns fler. Utskottet har pekat på utrikes- och konsumentpolitiken som ett par exempel. Utskottet sluter upp omkring regeringens tankegångar avseende politikens utformning inom de olika politikområdena med några kompletteringar. När det gäller politiken för krigsmaterielexport inom utrikes-, säkerhets- och försvarspolitiken menar utskottet att den på ett tydligare sätt än vad propositionen anger bör innefattas också i den nya utvecklingspolitiken. Utskottet framhåller att regeringen bör tillse att den utredning som tillsatts för att se över riktlinjerna för krigsmaterielexporten också tar upp frågor med bäring på den nya utvecklingspolitiken, som fattigdoms- och utvecklingsaspekterna i mottagarlandet, samt i övrigt andra infallsvinklar som de nya målen, perspektiven och huvuddragen lyfter fram. Detta föranleder ett tillkännagivande från sida, vilket också inkluderar att överväga om EU:s uppförandekod, vad gäller frågan om hållbar utveckling i mottagarlandet, bör införas i de svenska riktlinjerna. I avsnittet om handels- och jordbrukspolitiken stryker utskottet under frihandelns betydelse som vi noterar de speciella förutsättningar som utvecklingsländerna har att verka under. Dessa motiverar bland annat att de kan upprätthålla ett visst tullskydd mot de utvecklade länderna under en förmodligen ganska lång övergångstid. Så länge som de så kallade i-länderna väljer att på olika sätt skydda ett antal sektorer från fullt marknadstillträde för påtvingar de ett behov av att skydda sig mot en snedvriden konkurrens utöver det skydd som de kan behöva för att trygga sin försörjning av till exempel baslivsmedel. Utskottet markerar angelägenheten av att i-länderna möjligt upphör med dessa handelshinder som vi stryker under vikten av att sinsemellan fullt ut öppnar sina marknader för varandra. När det gäller näringspolitiken framhåller utskottet dels denna politiks betydelse för utveckling, dels också det ansvar som företagen har att uppträda på ett sätt som just gynnar fattigdomsbekämpning, motverkar korruption och stöder en demokratisk utveckling inkluderande respekt för mänskliga rättigheter. Utskottet betonar, liksom man gör i propositionen, betydelsen av att de olika politikområdena samverkar utifrån angivna mål, perspektiv och huvuddrag och formar en samstämmig politik för att skapa slagkraft för den nya utvecklingspolitiken. Det behöver egentligen inte sägas att detta också måste omfatta svensk EU-politik. De olika politikområdena är så sammanflätade med EU:s politik att om inte den senare också kommer att präglas av den samstämmighet vi strävar efter för svensk politik lär resultatet bli ganska magert. Regeringen måste således med kraft driva den utvecklingspolitik vi kommer att besluta om också inom EU. Mina socialdemokratiska kolleger i dagens debatt kommer mer ingående att utveckla det politikområde vi benämner utvecklingssamarbete. Låt mig ändå säga följande. När det gäller frågan om samarbetsländer har utskottet kommit till uppfattningen att regeringens förslag är bra vad avser ett breddat ländersamarbete med större flexibilitet och med möjlighet att koncentrera insatserna till färre områden och sektorer bland annat genom samordning med andra aktörer. Däremot går utskottet Globkom och dess remissinstanser delvis till mötes genom att slå fast att det bilaterala samarbete som har stor bredd, det vill säga omfattar många olika insatsområden i ett och samma land, bör koncentreras till färre länder än vad som varit fallet. På denna punkt har propositionen uppfattats som oklar. Samarbetet med förs in i utvecklingssamarbetet och kommer således att omfattas av de mål och riktlinjer som gäller för detta. Även fortsättningsvis kommer det att redovisningsmässigt göras åtskillnad på bistånd som klassas enligt DAC-definition och stöd som inte gör det. Under avsnittet om de multilaterala insatserna har utskottet gjort ett tillkännagivande med innebörden att regeringen i en regelbundet återkommande skrivelse till ska redovisa de svenska prioriteringarna avseende , och de regionala utvecklingsbankerna. Debatten om dessa multilaterala organ och deras utveckling mår väl av ett ökat parlamentariskt deltagande. Utvecklingsavsnittet avslutas med att utskottet står fast vid sin uppfattning att enprocentsmålet bör uppfyllas , om inte det statsfinansiella läget sätter käppar i hjulen för detta. Betänkandet liksom propositionen avslutas med ett avsnitt om politikens aktörer och ett antal mer administrativa frågor samt uppföljningsfrågor. Vi stryker bland aktörerna särskilt under parlamentarikernas roll för politikens genomförande men pekar också på samverkan mellan näringsliv och fackföreningsrörelse liksom det civila samhällets betydelse. När det gäller uppföljningen föreslås kammaren precisera hur vi vill se utformningen av den årliga resultatskrivelsen, som regeringen föreslår. Utskottet föreslår att den ska avlämnas som en särskild skrivelse som kan behandlas av vårriksdagen samt att den till sitt innehåll redovisar hur politiken utfaller i förhållande till mer operativa mål, som behöver utformas inom ramen för de mer allmänt hållna övergripande målen. Utskottet gör ett tillkännagivande med innebörden att koordineringsansvaret för den samlade utvecklingspolitiken måste klarläggas så att den kan drivas med samma målmedvetenhet som miljö- och jämställdhetspolitiken, som inom regeringen haft tydliga företrädare med ansvar för att tillse att politiken verkligen blir samstämd. Det behövs en sammanhållande, samordnande och pådrivande funktion, en form av motor som kan driva politiken framåt i enlighet med de intentioner som beslut kommer att ge anvisningar för. Utskottet ställer sig slutligen bakom bildandet av ett ett förslag som ursprungligen kommer från Globkom och en självständig utvärderingsfunktion. Jag ska kort kommentera några reservationer. Resterande tar mina s-kolleger hand om. Men låt mig först yrka avslag på samtliga reservationer och bifall till utskottsmajoritetens förslag. vill att utvecklingssamarbetet inte ska ha det individinriktade fattigdomsmål som föreslagits utan att målet ska vara en snabb fattigdomsutrotning genom uthållig, snabb tillväxt. Jag har tidigare argumenterat för det nya målet, som erkänner den fattige som subjekt och kapabel att ta sig ur sin fattigdom med stöd för bättre givna förutsättningar. Det sätter den fattige mer i centrum än vad det mer uppifrån riktade moderata målet gör. vill sätta demokratin som mål för utvecklingssamarbetet. Det är ett märkligt betraktelsesätt, för att vara liberalt, att sätta en form för utformning av samhällsgemenskapen i centrum och inte individen, den fattiga människan. Demokratin kan visserligen ses som ett mål, men i än högre grad som ett medel för att uppnå den vällevnad och det meningsfulla liv som vi önskar alla människor. vill göra jämställdhet till ett tredje perspektiv. Det har under den samlade processens lopp varit diskuterat, men de allra flesta har kommit till slutsatsen att inget mervärde finns med att bryta ut jämställdhet ur rättighetsperspektivet. Majoriteten har stannat för denna linje. Det betyder således att jämställdhet kan ses som ett delperspektiv av rättighetsperspektivet på samma sätt som barnperspektivet. När det gäller huvuddraget ekonomisk tillväxt är det enda som skiljer att och inte med ett ord nämner kravet på att tillväxten ska vara hållbar, vilket dock utskottsmajoriteten gör, i och för sig uppseendeväckande. I övrigt innehåller reservationen andra frågor än ekonomisk tillväxt. Inte heller reservation kring samspelet mellan huvuddragen tillför något som inte redan majoritetstexten i praktiken omfattar. Under politikområden finns några reservationer. Den första har som upphovsman och den andra . Och ska jag be att lyssnar. Både och är kritiska mot hanteringen av krigsmaterielexporten. Först får jag beklaga att reservanterna i båda fallen helt förbigår att utskottet gör ett tillkännagivande inför den utredning som ska påbörja sitt arbete. Tydligen upplever såväl som detta uppdrag till regeringen som mindre väsentligt. Sedan vill jag med anledning av krigsmaterielexporten ändå hävda att reservanterna har fel om de generellt hävdar att den står i motsättning till utvecklingspolitiken. Den kan göra det, men den behöver inte göra det. Ett försvar är också en garanti för att utveckling inte saboteras av andra. Det kan inte heller vara rimligt att frånsäga länder rätten till ett försvar. Det som frågan gäller är en rimlig avvägning mot andra behov, bland annat fattigdomsbekämpning. Utskottets tidigare, och upprepade, uttalande om att nationens eget intresse har förtur är egentligen ganska självklart. Det är grundläggande för alla länders säkerhetspolitik. Men det betyder inte att det ska tolkas som ett fribrev för att uppträda hur som helst när det gäller krigsmaterielexport. Utskottet stryker under i den efterföljande meningen att det nu liggande förslaget, som främst avser utvecklingsländer, medför kompletterande ståndpunkter att ta hänsyn till. Dessa bottnar i att det lär tillhöra undantagen att nationens eget intresse skulle motivera en expansiv exportpolitik riktad till utvecklingsländer. Vi har i dagens läge en förbudslagstiftning. Den kan brytas om det svenska försvarets försörjning motiverar det, inte för att krigsmaterielexporten i sig skulle vara motivet. Den är medlet för att trygga det svenska försvarets kapacitet. För att detta ska uppfyllas är självfallet samarbete och handelsrelationer med länder som , med flera i-länder av stor betydelse. Samma sak kan dock knappast hävdas om våra relationer till utvecklingsländer. Passusen om nationens eget intresse har förtur, har alltså i allt väsentligt sin tillämpning när vi talar om relationer till industriländer. Det var också motivet till att den skrivningen kom till som en följd av vår vapenhandel med . Det finns flera reservationer om handelspolitiken. Den moderata reservationen innehåller, så långt jag kan se, inget som inte redan är omhändertaget i majoritetstexten. Detsamma gäller reservation. Vad vill ni egentligen? Vad är det som avviker från betänkandet? Andra åsikter framförs däremot av och , där vi inte tolkar verkligheten på samma sätt när det gäller TRIPS, GATS, och så vidare. och har en reservation om näringspolitiken enligt vilken de vill ha ett internationellt bindande regelverk för transnationella företag. Skillnaden mot oss socialdemokrater är att vi inte har något emot det men att det blir ett slag i luften att driva bindande regler när man vet att det är omöjligt att nå framgång. När det gäller samstämmighet i politiken vill närma sig en prioriteringslista mellan olika värden eller mål. Vi avstår, väl medvetna om att det i den praktiska situationen är svårt att slaviskt följa akademiska listverk. Ett sådant exempel är Globkoms villkorslista för biståndsländer, som visade sig oanvändbar. I avsnittet om utvecklingssamarbete vill inte se en sammanslagning av stödet till med biståndet. Förmodligen bortser de från att det efter EU-utvidgningen blir nästan bara DAC-klassade länder kvar i öst. Slutligen har en reservation om volymmålet som dock inte alls handlar om det utan om andra saker. Men vi vet alla att vi hos inte kan söka stöd för ett generöst bistånd. Jag finner avslutningsvis att reservationerna i få fall presenterar en mot utskottsmajoriteten avvikande uppfattning. Det stämmer med mitt intryck av utskottsarbetet att vi har stor enighet kring den nya utvecklingspolitiken. Den kan vara bra att ha i ryggen för regeringen när nu resan från ord till handling startar. 83 () replik: Vi har i stort sett en bred samsyn i de flesta av dessa frågor när det gäller politiken för global utveckling som har talat mest om. Jag skulle vilja ta upp skuldavskrivningarna. Där finns det en del olika uppfattningar. Skuldavskrivningarna spelar en viktig roll för att frigöra resurser i utvecklingsländerna som i sin tur kan riktas in på att uppnå en hållbar utveckling, ekonomiskt och miljömässigt. och spelar en viktig roll i dessa sammanhang. Men det är institutioner som har dragit på sig stora vinster , och vi tycker att deras fordringar till de fattiga länderna bör avskrivas. Det är det första, och det har vi inte fått gehör för. Den andra delen av debatten om skuldavskrivningen berör de lån som har beviljats till diktaturer. Det är inte rimligt att befolkningen som lever under dessa diktaturregimer ska vara med och återbetala skulder som dessa diktatorer har tagit upp och som inte kommit landet och den breda folkmassan till del. Det är till exempel helt orimligt att kräva att folk ska betala för apartheidregimens skulder. Det senaste exemplet är . Inte heller kan det vara rimligt att irakierna i gemen ska betala skulder. anser att dessa skulder inte kan anses legitima. Vi menar att och regeringen bör ägna diskussionerna om illegala skulder betydligt större intresse inom IMF och inom än vad som har gjorts. Den som är satt i skuld är inte fri, är ett känt begrepp. Hur ser majoriteten på dessa frågor som jag ser som väsentliga? 84 () replik: Jag tänker inte gå djupare in på ett svar här eftersom ska tala om det avsnitt i betänkandet som handlar om biståndspolitik och skuldavskrivning. Men jag vill säga så mycket som att när politiken utvecklas vidare om skuldavskrivning är det självklart relevanta frågeställningar som tas upp från och som man naturligtvis bör ta med sig på den resan. Det som har varit särskilt viktigt för oss socialdemokrater och som jag nöjer mig med att understryka får utveckla det andra mer är att vi menar att det är en felaktig politik att totalavskriva skulderna. Det är ett naturligt förhållande att ha skulder. Det är inget konstigt med det. Men frågan gäller att man inte ska hamna i det som vi talar om i betänkandet, nämligen ohållbara skulder. Frågor om detaljerna i reservation låter jag svara på. 85 () replik: Vi får återkomma till det. Det kanske till och med är så att man borde styra politiken i dessa institutioner mer till verkligheten, att lyfta ut dem i verkligheten i utvecklingsländerna. Jag berör också det i min reservation som berör Sidas verksamhet där är ledamot. Huvuddelen av våra biståndsarbetare är i . Små personalresurser finns i mottagarmiljön på fältet och i de länder som är huvudmottagare. Vore det inte rimligt att till exempel lyfta ut ett kunskaps- och utvecklingscentrum som en del av Sidas verksamhet någonstans i , till exempel i ? Hur ser Sidaledamoten på det? 86 () replik: Både vi från majoriteten i och Sida är positiva till att flytta verksamhet ut på fältet. Det kallas Sidas fältvision. Man försöker förstärka ambassaderna och Sidakontoren, som i princip har blivit samma sak, med personal så att man får ett delegerat ansvar. Jag tror att det är i storleksordningen tio länder som har ett delegerat ansvar. De får en totalpott pengar och kan sedan, inom de ramar och villkor som gäller, själva handlägga dem. Resan med att få en utlokalisering till olika länder vad gäller bilaterala samarbete är alltså redan beträdd. När det sedan gäller knytningen till har denna, såvitt jag vet, också byggt upp sina resurser ute på fältet. För övrigt har en gammal vän till oss alla här, nämligen förre statssekreteraren , för tillfället just ett sådant uppdrag någonstans i , om jag minns rätt. 87 () replik: Ursprungligen begärde jag replik för att säga en sak som mer är ett påpekande. Det gäller då vikten av samstämmighet. Det förslag till konstitutionellt fördrag i EU, som vi inte lyckades få till stånd, innehåller mycket av resonemanget om samstämmighet att EU måste ha en samstämmig politik. Jag ville säga detta för att knyta an till debatten här och för att påpeka att det också har återverkningar på EU:s biståndspolitik och EU:s politik gentemot utvecklingsländerna om man inte får till stånd det nya fördraget. Här är det uppenbart att EU med ena handen bedriver en handelspolitik som går på tvärs med den politik som man i övriga hänseenden bedriver. Jag avser då biståndspolitiken. Detta var inte så mycket en replik till utan mer ett påpekande om koherensen, som det numera heter på modern svenska samstämmighetens betydelse både i och på EU-nivå. Sedan vill jag ta upp en sak till. Det gäller då detta med skuldavskrivningar. , jag tror att Socialdemokraterna har fel i det resonemanget. Det är ju alldeles rätt att skulder är ett normalt inslag i utvecklingen. Det är till och med så att mer välutvecklade länder har en högre skuldsättningsgrad än mer lågutvecklade länder. Detta är naturligt. Man flyttar resurser från den som har resurser till den som kan använda resurserna för att skapa någonting produktivt. Det är ju hela idén med kreditsystem och allt sådant. Men utfattiga ska inte ha den här typen av skulder. Det viktiga för dem är att bli av med denna kvarnsten och att fokusera . Därför tror jag, , att ni har fel i ert resonemang. Ta skuldavskrivningsfrågan på allvar! 88 () replik: Det som du avslutningsvis sade instämmer jag helt i, nämligen att skuldavskrivningsfrågan är en mycket viktig fråga som måste tas på allvar. Dock har jag lite svårt att förstå den vändning som kom hos för säg och som några andra nu försöker hoppa på. Det här är lite oväntat för att komma från , tycker jag. var jag i . Där mötte vi en företrädare som sade: Vi vill inte satsa några pengar på skuldavskrivningar, utan vi vill ha de här pengarna till att bekämpa fattigdomen i vårt land genom sociala insatser av olika slag. Det var i och för sig lika fel som det som här säger. Det är fråga om en balans här. Men exemplet visar att om man skriver av skulderna till sista kronan resulterar det de facto i att ett antal kronor tas på slutet och används till skuldavskrivningar i stället för att användas till viktig social utveckling. Om vi vet vilken kritik i fråga om sättet att hantera fattigdomsfrågorna som strukturanpassningsprogram har mött det gäller också många andra frågeställningar beträffande de ekonomiska infallsvinklarna och detta med att städa upp i är, menar jag, slutsatsen ganska självklar: Det handlar om att vi ska göra skuldavskrivningar så långt som landet i fråga behöver jag är inte ekonom nog att begripa vad det är men jag tror mig begripa att man inte behöver gå ned till noll och använda resterande medel till att utveckla den sociala välfärden. 89 () replik: Orsaken till att vi moderater har den linje vi har i skuldavskrivningsfrågan hänger väl egentligen samman med ett ganska noggrant jobb som vi gjorde vid besök i . Den slutsats vi drog var att HIPC-programmet, som det heter, inte är tillräckligt och inte riktigt seriöst. Vad det egentligen handlar om är förmågan att just dra ett streck över det förflutna och se framåt. Det är en sak att man har lån och skulder för investeringsprojekt. De ska utfärdas med riskbedömningar och allt sådant. Går inte projektet i land ska lånebanken skriva av. Det är ju en del av det normala marknadsekonomiska synsättet. Här handlar det dock om statsmakter som faktiskt tog lån som egentligen inte var avsedda som lån. I drog vi själva den slutsatsen. Jag tror att det var . Den borgerliga regeringen då, Fälldinregeringen, skrev för svenskt vidkommande av alla skulder därför att vi drog just slutsatsen att det i grunden inte var äkta lån. Äkta lån ges för att man ska satsa på någonting som ger avkastning och som kan bära hela räntekostnaden. Det är ju hela idén med lån. Det finns dock ett riskmoment i detta som kreditgivaren har att bedöma. Men här handlar det inte om den typen av skulder, utan egentligen var det fråga om en form av förtäckt bistånd ja, egentligen inte bistånd heller som ramlar ut ett, två, tre decennier senare som en tung börda. Jag tror, att det vore klokt och du är en klok person att faktiskt tänka om på den punkten. 90 () replik: Det näst sista du sade tycker jag var väldigt bra. Nåväl, jag tror precis som du, , att det finns olika typer av lån och att man kanske kan beskriva verkligheten på det sättet att det finns lån som egentligen skulle ses som gåvor. Men jag vill nog hävda att jag när det gäller lån som inte kan beskrivas på det här sättet om jag generaliserar har lite svårt att förstå det kloka i det hela. På något sätt är det ett väldigt ekonomistiskt synsätt att inte se att pengar som kan användas för att motverka fattigdom det kan gälla inom hälsosektorn, som jag vet att känner väldigt mycket för, eller inom andra sektorer inte ska användas utan att man i stället ska använda sig av skuldavskrivningar. Det måste vara fråga om en balans mellan hur omfattande skuldavskrivningarna ska vara och de andra insatserna. Det finns ju inte obegränsat med medel. Det är den balansen som jag tycker att bortser från. 91 () replik: raljerade lite över att vill sätta demokratimålet främst i biståndspolitiken.