prot · GR0920 · 2003-10-28 00:00:00 — Men vi ser att övergången från PRIV blir starkare när man får motivation att lyckas komma in på ett nationellt program. Det vet också eftersom man stöder det lokalt. En annan sak är det som både och tar upp, den fria antagningen som också har genomfört i, tror jag, partipolitisk enighet. Det var att gå långt. Jag har själv inte pekat på den möjligheten som någonting som skulle följa. Vad de upptäckte var att kostnaderna skenade i väg och de riskerade att eleverna uppfattade det som att de inte behövde anstränga sig. Det är den preliminära analys de gör i . Det är jätteviktigt att alla partier som har varit inblandade funderar på det. Men det förstärker inte argumentationen mot PRIV. kommer att fortsätta med det, säger de själva där. Det handlar om att se att den här gruppen inte är homogen. ser dem alla som skoltrötta elever som behöver hållas i örat och få lite åthutning. Jag ser att gruppen innehåller en bred variation av elever. Vad säger till den somaliska flickan som kommit till , är jätteduktig i matematik, har lyckats lära sig svenska men inte hann med engelskan, av naturliga skäl? Jag undrar om svaret till henne är: läser du engelska till på och sedan kan du eventuellt, om du har hunnit, öppna dörren till gymnasieskolan. Eller säger vi till henne: Du behöver också engelskan, men eftersom du är så duktig och har så fina betyg i matematik får du också fortsätta läsa gymnasiematte, så att du inte stannar upp och förlorar din motivation? Eleverna i den här gruppen skiljer sig åt. Inse det och utforma en politik efter det! 8 (): smiter från tidigare positioner. Han säger nu att inte ens han har pekat på betygsfri intagning. Men det var ju euforin i debatten på er partikongress: Här i ser vi att betygen inte behövs. Därför stannade partikongressen för det principiella ställningstagandet och har bejakat det. Därför hade det varit bra om han hade sagt att det var ett olyckligt beslut och att vi ska frigöra oss från det. Jag var i ett lärarrum på en gymnasieskola . I den miljön har man väldigt svårt att förstå de här tankarna. De undrar hur man ska klara sig i en gymnasieskola utan att ha klarat . Vi tycker att det är en viktig princip. Jag tycker att skolministern skulle kunna förstå att uppgift är att ge alla baskunskaperna. Om man har gått och fortfarande inte har baskunskaperna, ligger det då inte något principiellt rimligt i att den skolform som inte har lyckats får ansvaret för att lyckas? Utbildningsministern talar om ett preparandår först i gymnasiet. Skillnaden blir då bara vem som är huvudman. Jag menar att det är som har experterna på att lära ut baskunskaper. Varför inte låta ta det ansvaret? Skolministern talar om att vi är överens om tidigt stöd och specialister som ställer upp. Men sanningen är ju att antalet speciallärare har sjunkit. Andelen behöriga lärare har sjunkit i skolan . De resurser som ska utföra det som talar om finns ju inte. Den somaliska flickan är ett specialfall som vi inte behöver göra några principer av. Vi lurar våra unga om vi säger åt dem att de klarar gymnasiet utan att ha klarat . 9 Utbildningsminister (): Det var en avslöjande slutreplik principerna är det viktiga. Ingen ska lämna utan att man har godkänt i alla ämnen. Men när konfronteras med verkliga exempel säger han att det fallet inte ska vara något principfall och att den eleven naturligtvis ska få chansen att komma vidare. I en förnuftig skoldiskussion måste vi se att vi har elevgrupper som skiljer sig åt mycket. Att fastna i den principfasthet som har fastnat i, för att man tycker att det låter bra att säga det i en debatt, är någonting som lärare som jobbar med de här elevgrupperna aldrig skulle göra. Det är klart att det händer någonting med en när man går från att vara till att bli . Det gäller vilka miljöer man känner att man hör hemma i. Det kanske bara handlar om vem som är huvudman, säger . Jag menar att det kan vara en väldig skillnad mellan att få stimulans i en miljö där man man umgås med lika gamla människor och känner att man kommer framåt och att säga till 18-åringen att han ska vara med 14-åringarna. Man har en princip om hur det ska fungera, och sedan är man beredd att krossa folks utbildningsdrömmar under vägen. Jag är för höga och tydliga kunskapskrav. Jag är för betyg. Sedan jag blev skolminister har jag varit tydlig på den punkten att betyg är bra. Men det räcker inte. Det behövs också mycket tidigare insatser för att inte någon ska falla igenom tidigt i . Betyg är bra när man har mognat för det, när man har kommit upp lite. Det är ganska bra avvägt på det sättet med åttan och nian. Det är klart att betyg spelar roll i pedagogisk mening. Men det spelar också roll när det gäller urvalet, inte minst i storstäderna där man kämpar om vilken skola man ska komma in på. Där är betyg en viktig faktor. Men vi måste också se till att hjälpa de grupper som upplever att de inte får tillräckligt med stöd, de som befinner sig i gymnasieskolans individuella program, som råkar gå i en kommun där man inte satsar på den elevgruppen. De har rätt till vårt stöd, inte bara till principer. Överläggningen var härmed avslutad. 8 § Svar på interpellation 2003/04:5 om fristående gymnasieskolors pedagogiska frihet 10 Utbildningsminister (): har frågat vad jag avser att göra för att säkerställa de fristående gymnasieskolornas pedagogiska frihet. Utgångspunkten för frågan är två beslut i tillsynsärenden som har fattat rörande gymnasium i och LEstradska skolan i båda med inom som huvudman. har i båda fallen anmodat huvudmannen att redovisa planerade och vidtagna åtgärder för att rätta till de påtalade bristerna. När har tagit del av dessa redovisningar kommer verket att bedöma och ta ställning till huruvida respektive skola uppfyller kraven för att vara fortsatt berättigad till bidrag från elevernas hemkommuner och att därmed stå under statlig tillsyn. Om en fristående gymnasieskola som har rätt till bidrag inte längre uppfyller kraven för att få bidrag och bristerna inte avhjälps efter påpekande för huvudmannen ska bidraget enligt skollagen återkallas. Efter vad jag erfarit väntas beslut med anledning av skolornas redovisningar tidigast . Som interpellanten säkert vet får jag som minister inte gå in på enskilda fall, varför jag inte kan kommentera några detaljer i de exempel det nu är frågan om. Däremot kan jag ge några mer generella och principiella synpunkter på några påståenden i interpellationen. hävdar att det skulle råda en principiell målkonflikt mellan å ena sidan skollagens intentioner vad gäller fristående skolor och å andra sidan förordningen (1996:1206) om fristående skolor, som anger att eleverna ska få betyg enligt bestämmelserna i gymnasieförordningen (1992:394). Enligt denna ska betyg sättas på varje avslutad kurs. Bakgrunden till att samma krav ställs på betygsättningen i fristående gymnasieskolor som i offentliga gymnasieskolor är principen om likvärdighet. Betygsättningen ska, oavsett huvudman för utbildningen, vara likvärdig och rättvis. Vid antagningen till högskolan och vid inträdet på arbetsmarknaden konkurrerar elever med betyg från fristående gymnasieskolor med elever som fått betyg i offentliga gymnasieskolor. Då kan ju inte principerna för betygsättningen vara olika. En skola som i strid med gymnasieförordningen väntar med att sätta samtliga betyg för de olika kurser som ingår i ett ämne till dess att eleven har slutfört samtliga kurser tar hänsyn till vad eleven har tillägnat sig i senare kurser när betygen sätts på tidigare kurser. Resultatet blir då att just den elevens betyg på den tidiga kursen sätts utifrån andra grunder än vad som gäller för elevens kamrater i andra skolor. I praktiken innebär detta att skolan ger sina elever konkurrensfördelar genom att inte följa bestämmelserna för kursbetyg i gymnasieskolan. Regeringen har senast i propositionen Fristående skolor (prop. 2001/02:35) betonat vikten av att det finns en nationell lagstiftning som garanterar en likvärdig skola samt att likvärdiga förutsättningar och likvärdig utbildning inte ska innebära likformighet i utbildningen. De nuvarande bestämmelserna i skollag och förordning ger utrymme för såväl fristående som offentliga skolor att själva utforma sin pedagogik, men bestämmelserna ger inte utrymme för att tillämpa olika principer för betygsättningen. Pedagogisk frihet är en frihet under ansvar. Jag är inte beredd att frångå den grundläggande principen om likvärdig utbildning. Interpellanten menar att vi alla strävar efter en skola som oavsett metoder ger alla ungdomar i princip lika chanser att lyckas i livet. Jag delar denna utgångspunkt. Tyvärr bortser interpellanten i sin argumentation just från själva kärnan i denna princip, nämligen att även fristående skolor som står under statlig tillsyn och uppbär offentliga bidrag måste leva upp till de minimikrav som samhället ställt upp. I annat fall riskerar resultatet att bli motsatsen till lika chanser. 11 (): Jag tackar statsrådet för svaret. Tyvärr måste jag konstatera att ministern har valt att göra det lätt för sig och undvika alla de viktiga tvisteämnen som finns i min interpellation. Det är synd, för jag tror att de här ämnena och spörsmålen är viktiga för hela skolutvecklingen i . Min interpellation handlar om tre viktiga konflikter. Den första är den mellan friskolornas pedagogiska frihet och kravet på likformig betygsättning som kan hota denna frihet. Ministern låter som om det inte finns någon sådan konflikt. I Vittras fall finns det just en sådan konflikt: kravet på att betygsätta eleverna på samma sätt som de kommunala skolorna hotar de här skolornas pedagogiska profil. Den andra konflikten som jag tog upp är konflikten mellan skollagens intentioner om att inte detaljstyra friskolorna och förordningar som gör just detta. Den förordning som vi diskuterar här är ett typiskt exempel på en sådan detaljstyrning. Ministern väljer förordningar, och trotsar skollagen. Det är allvarligt, för lagen borde vara det överordnade styrdokumentet i det här fallet. Den tredje konflikten är mycket grundläggande. Det är den stora strukturella orättvisa som finns i det svenska skolsystemet . Det är den som handlar om att friskolorna har en pedagogisk frihet som de kommunala skolorna inte har. Det är utomordentligt viktigt att få veta vad ministern tycker om den här strukturella orättvisan. Hur ska man lösa det här? Ska vi tvinga in friskolorna i den politiska tvångströjan eller ska vi ge de kommunala skolorna samma pedagogiska frihet som friskolorna har haft? Jag är säker på att det inte håller att ha två typer av system och två grader av frihet för skolor som finns under samma paraply. Jag har två kommentarer till ministerns svar och en fråga. Den första handlar om det här med likformighet kontra likvärdighet. Jag skulle vilja veta vad likvärdiga betyg är och vad skillnaden är mellan likformiga och likvärdiga betyg. Vad är rättvisa betyg? Är det de som är lika för alla? Vilket betyg förmedlar bäst information om elevens kompetens och förmåga när han eller hon lämnar gymnasieskolan? Är den typ av betyg som Vittra ger ett slutligt ämnesbetyg sämre eller mindre rättvist än de kommunala skolornas slutbetyg, som är baserade på kursbetyg? har jag en fråga som handlar om lika chanser. Vad menar ministern med lika chanser? Det verkar som om du menar lika dåliga chanser. Jag tror inte att vi kan skapa lika chanser det som du tror händer i det här fallet genom att förbjuda de skolor och de pedagogiska ansatser som ger eleverna bättre möjligheter. 12 Utbildningsminister (): är det bra att det är samma parti som ställer interpellationerna efter varandra, för då kan man fullfölja en argumentation. Vi förde en diskussion om betygen i den tidigare interpellationsdebatten. poängterade där hur viktigt det är att man använder betygen som urvalsinstrument. Man fick känslan av att det är det bästa urvalsinstrument som finns. Om man nu ska använda betygen som urvalsinstrument så blir det oerhört viktigt att vi använder oss av samma betygssystem. Hur ska vi annars kunna använda oss av betygen som urvalsinstrument? Det gäller urvalet från grund- till gymnasieskola och inte minst urvalet från gymnasieskola till högskola. Detta är själva kärnan i argumentationen. kan naturligtvis argumentera för att det vore bättre med ett annat betygssystem i vårt land. Vi kanske har en del gemensamma ståndpunkter när det gäller vad vi skulle vilja uppnå. Men vi kan väl ändå inte ha flera olika betygssystem om betygen ska vara det urvalsinstrument som vi ska använda oss av till högskolan? Vad tror att våra ungdomar kommer att säga när de upptäcker att en del har ett betygssystem där man kan få en fördel jämfört med andra, som har ett annat betygssystem? Det kommer naturligtvis att göra att tilltron till betygsättningen rämnar. Jag tycker att det är positivt med fristående skolor som komplement till de kommunala skolorna. Vi kan se exempel på hur de faktiskt har injicerat utveckling in i de kommunala skolorna. Alternativa pedagogiska modeller och alternativt arbetssätt i friskolorna har ibland visat sig vara framgångsrika. Utrymmet för alternativ pedagogik är mycket stort i vår skola. Problemet som vi står inför när vi har avreglerat och tagit bort mycket av detaljregleringar är att regleringar återfinns mentalt, men inte på papperet. Det är bra att det finns olika skolor som kan inspirera varandra att komma vidare. Så ska det vara. Men när det gäller betygsättning, som ju är myndighetsutövning och som betyder oerhört mycket för individers möjligheter, så måste vi ha ett gemensamt system. Det är min uppfattning. Då gäller det system som vi har tagit ställning till här tills vi byter till ett annat system. Vi kan inte ha flera parallella system för då kan vi inte ha betygen som urvalsinstrument. Det är min enkla och ganska klara argumentation för varför inte heller en fristående skola kan välja något annat betygssystem än det som vi gemensamt har bestämt ska gälla för landet. 13 (): Detta är väldigt intressant. Jag tror att vi är överens om att det system som vi har i våra kommunala grundskolor inte är bra. Det är sämre än det system som till exempel Vittraskolorna försöker tillämpa. har uttryckt det här väldigt tydligt. Ni strävar efter ämnesbetyg som ger en slutbedömning av elevens kompetens och förmågor. Här har vi några skolor som har satt i verket det som ministern tror på, och ministern säger att det blir orättvist. Det är för bra. De får fördelar. Då vill ministern förbjuda det som han själv tycker är bättre för att skapa rättvisa. Det ligger något i det. Då skapas det rättvisa, men den skapas på sämre villkor. Ministern vet mycket väl att han väljer det sämre alternativet. Hur ska vi kunna få en dynamisk utveckling inom det svenska skolväsendet om vi agerar på det viset? När några lyckas bli bättre och ger konkurrensfördelar, för det är det som händer om en skola blir bättre oavsett om det gäller innehållet eller betygssättningen, ska man gripa in och säga att så bra får de inte vara för då blir det orättvist. tror ministern att vi har ett problem här som är ganska allvarligt. Den signal han sänder till är väldigt deprimerande: Bli inte bättre! Försök inte att bli bättre för då slår vi till! Så bra får ni inte vara. Då blir det orättvist. Jag tror att den rättvisan är ganska dum egentligen. Vi behöver en dynamisk rättvisa som säger till några som är bättre: Vad bra! Och ni andra som inte är lika bra ska få bli lika bra. Varför kan inte de kommunala skolorna bli lika bra som Vittraskolorna är? har satt på dem en tvångströja som hindrar dem från att bli kreativa och friare. Annars skulle de på lära sig att göra på ett bättre sätt. Vi skulle kunna ha ett helt annat betygssystem i om de kommunala skolorna fick friheten att experimentera och lära sig från bättre skolor. Men ministern hindrar dem, och när han hindrar dem måste han säga: Vittra får inte vara bra. Ingen får vara bättre. Den rättvisan är inte bra för någon, ministern. Den är inte dynamisk. Det är en stagnationens rättvisa, och den är inte bra. Jag vill gärna fråga om ministerns åsikt när det gäller kursbetyg kontra slutliga ämnesbetyg. Jag tolkar det han säger så att han är övertygad om att slutliga ämnesbetyg är mycket bättre än dem vi har . Är det så? Har jag förstått ministern rätt? 14 Utbildningsminister (): talar vi om två olika saker. Om menar att man får bättre kunskaper i Vittras skolor än i de kommunala skolorna är det en annan sak än vilket betygssystem de använder. Jag är inte alls säker på att det första antagandet är rätt och riktigt. Jag vet att har gjort inspektioner och haft kritik också mot Vittras skolor. Verkets stickprov har visat att elever i vissa kurser inte ges möjlighet att uppnå de mål som ingår i respektive nationellt fastställd kurs. Det har bland annat varit kritiken från . Alla skolor ska sträva efter att komma maximalt långt i kunskapsutvecklingen. Det gäller kommunala skolor såväl som fristående. Men kärnan i den här problematiken gäller betygsmetoden. Om man har olika betygsmetoder parallellt med varandra, ämnesbetyg för några och kursbetyg för andra, öppnar sig möjligheten att man får bättre betyg fast man inte har bättre kunskaper. Är det någonting som vibrerar bland elever ute på våra skolor är det frågan om att det måste finnas en rättvisa i metoden att betygssätta. De vet ju så väl att detta spelar en mycket stor roll för deras framtid eftersom betygen är den urvalsgrund som betyder mest när man ska gå vidare till högskolan. Jag tycker att inte alls tar upp den problematiken, som ju är oerhört viktig i ett rättssamhälle. Har vi fastställt, vilket ju hyllar, att betyget ska vara en grund för selektion, måste väl ändå betygen mäta ungefär på samma sätt vilka kunskaper eleverna har. Annars förlorar vi ju trovärdigheten. Det är den rättvisan jag är ute efter. Sedan vill jag ha maximal kunskapsutveckling hos alla utifrån de egna förutsättningarna. Mitt rättvisebegrepp innebär inte att alla ska kunna prick lika mycket. Så behöver det alls icke vara. Men betygssystemet måste vara rättvist så att det visar vad eleverna kan och inte ger fördelar genom att det ger högre betyg fast man kan lika mycket som kamraterna i skolan bredvid. 15 (): Ministern kräver likformiga betyg, inte likvärdiga betyg. Likvärdiga betyg borde handla om att har vi instrument som på ett lika bra sätt säger hur mycket eleverna kan i slutet av gymnasieskolan och vilka kunskaper de har för att gå vidare till högskolan eller arbetslivet. Om vi har olika betygssystem som ger oss den informationen är de likvärdiga. Men ministern säger att de ska vara likformiga. Friskolorna ska ge betyg efter varje kurs precis på samma sätt som sker i den kommunala . Det handlar faktiskt inte om likvärdighet. Problemet som ministern pekar på finns där. Vi måste hantera det problemet så att vi inte skapar en stagnation. Vi borde förstå att det viktiga och rättvisa med betygen är att kunna säga vilka kunskaper och förmågor individen som ska betygsättas har. Ministern tror inte att det system som vi har ger den informationen på ett bättre sätt än den som till exempel Vittra tillämpar. Jag försöker förstå hur ministern kan hindra dem som gör bra saker, som egentligen öppnar dörrar och gör det ministern skulle vilja att alla gör , bara för att uppnå rättvisa på det sätt som ministern vill åstadkomma. Det är obegripligt för mig. 16 Utbildningsminister (): Det är inte alltid man närmar sig varandra under en debatt i kammaren, men jag undrar om inte det skedde alldeles när sade att problemet finns där. Det är klart att det är så. Om vi använder olika betygssystem finns problemet där. Det blir inte en rättvis urvalsgrund när man sedan ska använda betygen för att komma vidare. Det är det som gör att om vi ska ändra betygssystemet måste vi göra det för alla skolor. Annars får vi sluta att använda betygen som urvalsgrund till högskolan. Det skulle bli en annan debatt. Men jag är inte färdig med den ståndpunkten, om nu det är ståndpunkt. Överläggningen var härmed avslutad. 9 § Svar på interpellation 2003/04:20 om nedläggningar av CSN-kontor 17 Utbildningsminister (): har frågat vilka bedömningar från min sida som har varit styrande för förslaget om vilka av Centrala lokalkontor som ska läggas ned och vilka som ska finnas kvar. undrar också vilka åtgärder jag avser att vidta för att garantera den lokala anknytningen och de personliga kontakter som behövs vid samråd kring studenter som har svårt att uppfylla CSN:s krav för studiemedel. Enligt verksförordningen bestämmer en myndighet själv om sin organisation. Jag vill därför inledningsvis framhålla att den nu aktuella omorganisationen inom CSN inte har varit uppe för bedömning i regeringen utan frågan har handlagts och avgjorts självständigt av myndigheten. Bakgrunden till omorganisationen är att regeringen och myndigheten har vidtagit en rad åtgärder som avsevärt har förenklat studiestödsadministrationen. Ett nytt sammanhållet studiemedelssystem har ersatt det gamla och de olika vuxenstudiestöden. Inrättandet av ett kundcenter i har ökat tillgängligheten, bland annat har telefontiden utökats till åtta och per dag. Ett helt nytt ärendehanteringssystem har bidragit till att rationalisera verksamheten, och antalet manuellt handlagda ärenden har minskat . Ett annat skäl till omorganisationen är att har antalet inkomna ärenden till myndigheten minskat . Förutom de möjligheter som utvecklingen av den moderna tekniken erbjuder, med bland annat självservicetjänster, har myndigheten kraftfullt arbetat med att kontinuerligt utbilda vidareinformatörer, det vill säga studievägledare och andra som kan informera studenter och blivande studenter om de möjligheter till studiestöd som finns och vilka regler som gäller. Att dessa vidareinformatörer finns tillgängliga i alla kommuner har större betydelse för att tillgodose de studerandes behov av information och stöd än antalet CSN-kontor. Därutöver erbjuder CSN regelmässigt service på universitet och högskolor genom att personal från CSN finns tillgänglig i samband med terminsstarterna. Jag avser att följa utvecklingen inom CSN och förutsätter att rationaliseringsarbetet inom myndigheten sker på ett sådant sätt att de stora förbättringar av servicen till de studerande som uppnåtts inte äventyras. 18 (): Jag vill först tacka utbildningsministern för svaret. Det kan vara en händelse som ser ut som en tanke att vi börjar i , fortsätter via gymnasiet över till sådant som berör elever inom komvuxverksamhet och universitet och högskola. Jag tror också att det kan vara en händelse som ser ut som en tanke att det är utbildningsministern och tre folkpartister som debatterar de här frågorna i första hand. Det är i spänningsfältet, i den här debatten, mellan och Socialdemokraterna som svensk utbildningsdebatt och debatten om svenskt skolväsende drivs framåt. Jag kan hålla med om mycket av det som utbildningsministern säger i sitt svar. Jag tycker att det är bra, och det finns skäl till detta. Den moderna teknik som vi har att tillgå gör att vi inte alls behöver ha den bemanning på olika studieorter som vi har haft tidigare. De rutinärenden som finns, när det gäller enkla ansökningar och så vidare, sköts minst lika bra på det här sättet. Det är effektivare, enklare och snabbare. Jag tycker också att det som utbildningsministern säger i sitt svar om att man utbildar informatörer som finns i varje kommun och som kan besvara frågor som har med studiestödssystemen att göra oavsett om det gäller komvux eller om det gäller studier på universitet och högskolor är utomordenligt bra. Däremot saknar jag lite grann i svaret vad det är som har legat bakom de förslag till nedskärningar som CSN har gjort. Jag vet att det egentligen inte är ministern som har ansvaret för detta, men det finns gott om personer som har försökt fråga CSN: Hur har ni tänkt? Vilka principer har legat till grund för det här? Man får inget direkt uttömmande svar från CSN, vare sig lokalt eller centralt.