prot · GR0928 · 2003-11-14 00:00:00 — Arbetet inom regeringen är så fördelat att det är jag som ska svara på interpellationen. Regeringen beslutar om lönen för generaldirektörer och andra chefer för myndigheter som lyder under regeringen, till exempel landshövdingar, museidirektörer och rektorer vid universitet och högskolor. Det rör sig om ca 220 personer. Lönesättningen ska medverka till att målen för verksamheten uppnås och att den bedrivs effektivt och rationellt. Lönesättningen grundas på överväganden om myndighetens storlek, ekonomiska faktorer, verksamhetens karaktär och komplexitet samt myndighetschefens arbetsuppgifter och lämplighet. Lönerna är med undantag för landshövdingarna individuellt bestämda, vilket innebär att man lägger stor vikt vid ledaregenskaper och förmåga att leda och utveckla verksamheten. Dessa riktlinjer har lagts fast i så kallade verksledningsbeslut. De är avsedda att trygga en långsiktig försörjning av kvalificerade chefer i statlig verksamhet. Den nu genomförda revisionen av lönerna för generaldirektörerna och övriga myndighetschefer innebär följande. Löneökningarna för gruppen i sin helhet uppgår till . De är individuella i enlighet med de principer som redovisats. Bedömningar av vilka insatser de olika cheferna gjort ligger således till grund för hur stora lönehöjningarna blivit för olika individer. Cheferna för och är båda ansvariga för mycket stora myndigheter och har ett krävande ansvarsområde. De utför enligt regeringens uppfattning sina arbetsuppgifter på ett förtjänstfullt sätt. Det har därför ansetts motiverat med en större löneökning för dessa två. Därutöver har endast ett fåtal myndighetschefer fått löneökningar som avsevärt överstiger genomsnittet. Dit hör bland annat ett antal kvinnliga myndighetschefer som utför sina arbetsuppgifter på ett utmärkt sätt. Detta har också skett som ett led i regeringens policy att eliminera osakliga löneskillnader mellan kvinnliga och manliga myndighetschefer. För övriga ligger löneökningarna på nivåer därunder. Det är alltså inte, som påstår, fråga om generellt mycket höga löneökningar. De nya lönerna gäller . Tidpunkten sammanfaller med ikraftträdandet av det nu gällande ramavtalet mellan och de statsanställdas huvudorganisationer om löner med mera för arbetstagare hos staten. Avtalsperioden omfattar tiden fram till . Även har lönerevisionerna för myndighetscheferna genomförts som sammanfallit med då gällande avtal mellan och de statsanställdas huvudorganisationer. kommer de flesta myndigheter att ha genomfört två lönerevisioner till följd av avtalet för perioden 20022004 mellan och de statsanställdas huvudorganisationer. Regeringen har ännu inte tagit ställning till om någon ytterligare lönerevision för myndighetscheferna ska genomföras . Om det inte görs någon ny lönerevision före kommer den nu genomförda revisionen således att omfatta . Det innebär att den årliga löneökningen i genomsnitt för de här cheferna blir . 56 (): Tack så mycket, vice finansministern, för svaret på interpellationen. Dock är jag inte riktigt tillfredsställd med svaret. bedömning är att det vore samhällsekonomiskt lämpligt med en lägre ökningstakt. Jag citerar vad skriver: Arbetslösheten skulle kunna sänkas varaktigt om arbetsmarknadens parter och dess medlare på såväl central, lokal och individuell nivå i sitt faktiska agerande tar ännu större hänsyn till de samhällsekonomiska fördelarna med hög sysselsättning och låg arbetslöshet. Just det faktiska agerandet är egentligen det som jag riktar in mig mest på. Det pågår nu en debatt om att det stora löntagarkollektivet måste ta ett stort samhällsekonomiskt ansvar med lägre löneökningstakt än . har regeringen i det faktiska utövandet gett signalen att det är okej med större löneökningar än så, därför att löneökningar på i snitt innebär i praktiken, som ministern sade, en betydligt högre löneökning än vad som rekommenderas. Ministern betonade att löneökningen ska ligga på individuell nivå och hur viktigt det är med ledaregenskaper, förmåga att leda och utveckla verksamheter och så vidare. Men det argumentet kan ju lika mycket gälla för en varvsarbetare och en sjuksköterska. I alla arbeten som utförs är de här egenskaperna viktiga. Därför tycker jag inte att argumenten för och anledningarna till att vissa ska ha så pass mycket mer är tillräckliga. Man kan göra en jämförelse med till exempel LO:s krav i den kommande avtalsrörelsen, att varje medlem ska ha . LO-ordföranden har gått ut och sagt att mer ska det vara och att om lönerna går upp för mycket leder det till arbetslöshet ! När det gäller de löneökningar som skett för chefer, till exempel cheferna för och , har AMS-chefen fått en löneökning från till . Det innebär i reda pengar . Det är för tusan lika mycket som många har som månadsinkomst! Förstår inte regeringen att det kan svida väldigt mycket i ögonen och att det sänder fel signaler till det stora löntagarintresset när personer får mer i månadslön? Det viktiga är hur det faktiska agerandet uppfattas. Jag förstår att många är väldigt irriterade och har tappat förtroendet när man ser hur dessa personer dunkar varandra i ryggen och att redan välbetalda människor får väldigt mycket mer i lönekuvertet, för är mycket i lönekuvertet. Sedan tycker jag inte att man ska fästa sig alltför mycket vid procentsiffrorna heller. Riksdagsledamöterna fick löneökning. Det innebär för mig. För en löntagare med innebär bara . Man kommer aldrig i kapp lönegapet mellan hög- och låginkomsttagare i det svenska samhället om man ska låsa fast sig vid procentsiffran. Egentligen borde låginkomsttagare ha betydligt mer än just en fastställd procentsiffra för att löneskillnaden ska minska. Jag upprepar frågan: Vilka signaler ger den här löneökningen? Det hoppas jag att vice finansministern svarar på. 57 Statsrådet (): Jag tycker att det är viktigt att vi kan föra en seriös diskussion om ett mycket viktigt ämne, nämligen statens arbetsgivarpolitik, statens ansvar för att den statliga förvaltningen ska kunna skötas på ett effektivt och rationellt sätt. Då är naturligtvis lönesättningen i den statliga förvaltningen också viktig. Men då måste vi reda ut fakta lugnt och sansat till att börja med, så att vi baserar oss på samma fakta och på riktiga fakta. har uppenbarligen fått en rad saker om bakfoten. Jag ska försöka reda ut det. Till att börja med säger att , vilket är den höjning som gäller för de här cheferna , är högre löneökningar än rekommenderar. Det finns två saker att säga om det. talar om den kommande avtalsrörelsen, den som ligger framför oss. Vi talar om den period som är avslutad. Det är alltså inte jämförbara perioder. Dessutom är det på det viset att om vi jämför dem rekommenderar en löneökningstakt i storleksordningen . Det jag sade i mitt svar på interpellationen var att dessa gäller för en tvåårsperiod, om vi inte gör ytterligare lönerevisioner, alltså måste vi dela med två. Då blir det . Det ligger alltså rejält under den nivå för löneökningar som rekommenderar för det stora löntagarkollektivet. I den meningen är fullkomligt ute i ogjort väder. Jag hade förstått bättre om var oroad över löneutvecklingen för de statliga cheferna, eftersom de betalas mindre än de stora löntagarkollektiven betalas. Det finns det anledning att fundera över. Som jag sade i svaret har inte regeringen tagit ställning till om vi ska genomföra en ytterligare lönerevision. Att det finns skillnader mellan cheferna är helt och hållet i linje med de riktlinjer som har lagt fast om hur vi bör se på lönesättningen av cheferna för de statliga myndigheterna. Det är väldigt viktigt att vi säkrar en långsiktig försörjning av kvalificerade, duktiga ledare i statlig förvaltning. Jag utgår från att som ledamot av också värnar de riktlinjerna och den politiken. Det är därför också viktigt att kunna göra individuella bedömningar och särskilt premiera goda insatser och de myndighetschefer som har mycket stora ansvarsområden. Det är precis det som vi har gjort i det här fallet. Jag tycker att det är beklagligt att inte tar reda på fakta utan uppenbarligen reagerar ryggmärgsmässigt på kvällstidningsrubriker och väljer att använda ett så viktigt instrument i vår demokratiska arsenal som en interpellation i för att vidarebefordra direkt vilseledande uppgifter om vad som har förevarit och som just utgör tidningsrubriker i kvällspressen. Det går mycket lätt att vända sig till eller gärna slå en signal till oss i . Vi står ständigt till förfogande för att öppet, tydligt och klart redovisa vad som är fakta i målet. Då hade vi kunnat undvika vad som annars lätt blir en rent populistisk för att inte säga vulgär debatt. I stället hade vi kunnat diskutera det som jag tycker att det finns all anledning att diskutera, hur vi säkrar en ansvarsfull arbetsgivarpolitik inom ramen för samhällsekonomiska ansvarsfulla ramar men som gör det möjligt att rekrytera till kvalificerade tjänster i statlig förvaltning. 58 (): pratar om populism, att undersöka fakta och att ta reda på verkligheten. Jag har utgått från tidningen där det finns en förteckning över löneökningen. Du kan få en kopia sedan, men du kanske till och med har läst detta. Tittar man på förteckningen, där inte alla de 220 personerna av förklarliga skäl är uppräknade, ser man att cheferna i genomsnitt får en löneökning på . Det står också klart och tydligt i tabellen att den lägsta siffran för löneökning, om man säger så, står stackars säkerhetspolisen för. I övrigt är det inget som visar att det generellt skulle vara så pass låga löneökningar. Jag tycker fortfarande att det ger fel signaler utåt. Det är egentligen det som är frågeställningen. Vi kan inte heller blunda för hur tidningar rapporterar därför att människor bygger upp förväntningar. Det visar på en skillnad när vi säger att man borde ha dämpade löneökningar som denna grupp får generella löneökningar på . är svaret att det här ska delas upp . Det håller jag med om. Jag förstår det mycket väl. Men det betyder också att när man tittar över lönerevisionen är det i princip löneökning som gäller vid det tillfället, med vissa justeringar på det individuella planet kanske. Jag tycker att det ska finnas en individuell lönesättning. Men jag tycker att argumenten är så allmänt hållna, och jag tycker inte att det är ett tillräckligt bra argument för att vissa ska få så pass mycket mer i lönekuvertet när de redan har en så hög lön. En bra sak i svaret som jag glömde tidigare är att man faktiskt premierar kvinnors chefslöner, för de ligger generellt lägre än männens. Det är ett gott tecken att man försöker utjämna löneskillnaden. Men jag tycker fortfarande att de signaler som sänds ut inför den kommande avtalsrörelsen är fel. Jag har fått väldigt många mejl och frågor om hur vi kan tillåta det. Jag tycker också att det är lite för mycket att plötsligt lägga ansvaret på mig som riksdagsledamot och säga att det egentligen är som har beslutat om de här lönerna därför att det finns i instruktionerna till verksledningsbeslut. Det är trots allt regeringen som bestämmer de faktiska löneökningarna för de här 220 personerna. 59 Statsrådet (): Jag försöker på intet sätt springa ifrån något ansvar, tvärtom axlar regeringen det ansvaret. Jag vill bara peka på det faktum att det här är riktlinjer som antog och som tillämpats . De inrymmer en rad mycket vettiga principer, enligt regeringens bedömning. Jag förutsätter att det är bedömning också. De inbegriper bland annat principer om individuell lönesättning, som jag tror är väldigt viktiga att hålla på om vi ska få de kvalificerade chefer som vi behöver i statlig förvaltning. Jag tycker fortfarande att verkar ha svårt att hålla ordning på fakta i målet. Det går väl strängt taget inte att hävda, hur mycket man än viftar med tidningsartiklar, att ökningarna är för höga och att de är högre än för övriga kollektivet om sakförhållandet är det motsatta. Utslaget kommer det här, om ingen ytterligare lönerevision sker, att resultera i genomsnittliga löneökningar på . Finns det någon anledning att oroa sig så är det väl över att ökningarna är så pass låga, så pass . Självklart är det på det viset att det uppmärksammas, det har med all rätt också skett, att det för några enskilda individer är ansenliga löneökningar som har ägt rum. Men de är helt motiverade. Det är för sådana chefer som har ett särdeles stort ansvarsområde och som vi därför anser, och har ansett , måste komma högre upp om man jämför dem med sina kolleger. Vi har premierat ett antal mycket dugliga kvinnor i en allmän strävan att utjämna de löneskillnader som alltjämt finns också inom den statliga förvaltningen. Jag tycker att det här är ytterst rimliga beslut. Jag kan inte annat än fortsätta att beklaga att det gör är att han tar fasta på några rubriker i kvällstidningar och baserar sitt politiska agerande på det. Det tycker jag är trist. Han talar om att den här typen av löneutveckling för cheferna i den statliga sektorn odlar fram en vi-och-de-känsla. Men om det är någon som bidrar till att piska upp en stämning av vi-och-de så är det väl själv genom att på ett helt vilseledande sätt lyfta fram ett enskilt element i en större bild? När man tittar på den större bilden är det här mycket välmotiverat och helt i enlighet med riktlinjerna för hur lönesättningen för våra högre chefer bör äga rum. Jag beklagar att vi måste föra en debatt på den nivån. Jag tycker att vi ska höja oss över det. Jag välkomnar en seriöst inriktad debatt om arbetsgivarpolitiken, och jag vill gärna höra några konstruktiva idéer om hur vi lämpligen gemensamt ska förfara för att säkra att vi fortsatt kan räkna med duktiga, kvalificerade chefer och ledare i statlig förvaltning. Det värnar jag och regeringen väldigt mycket om. 60 (): Givetvis måste vi ha duktiga personer på ledande befattningar. Men vi måste också ha duktiga personer på verkstadsgolvet, på sjukhusen, i skolorna. Naturligtvis måste vi det. Det är inte det jag ifrågasätter. Det jag ifrågasätter är vilka signaler det här ger inför avtalsrörelsen. Ofta är det så att man går ut och säger att vi måste ha lägre löneökningar för annars klarar vi inte kampen mot arbetslösheten. Jag kan delvis hålla med om det. Jag tror att och jag är helt överens om att det finns vissa grupper i samhället som bör ha en högre löneökning. Det gäller till exempel vissa kvinnodominerade yrken, låglöneyrken. Men det jag vill åt är den signal det blir med så kraftiga löneökningar som några har fått. Det har varit och, när man omsätter detta, i lönekuvertet. kan ju inte påstå att de signalerna inte finns. Dessutom citerar jag inte kvällspressen. Jag har studerat . Det tycker jag inte är detsamma som kvällspressen. brukar vara väldigt mycket mer saklig. Jag vill att regeringen ska föregå med gott exempel när det gäller lönesättning. Ett gott exempel tycker jag inte det är att ge de signaler som har kommit ut om att höja lönerna för vissa med så pass mycket. Sedan är också frågan vad som händer inför nästa omprövning, som väl bör ske , skulle jag tro. Jag tolkar ministerns svar som att det generellt sett i princip inte blir några fler löneökningar för de här 222 personerna. 61 Statsrådet (): Jag tycker att jag med all önskvärd tydlighet har visat för och andra att den lönesättning vi har genomfört för våra myndighetschefer på alla sätt har en samhällsekonomiskt ansvarsfull inriktning. Vi har i själva verket än så länge lagt oss lägre, väsentligt lägre vill jag påstå, än vad övriga löntagarkollektiv har fått ut. Det måste ta till sig. Jag tycker att det vore klädsamt om i den här debatten helt enkelt erkände att han här har varit ute i rejält ogjort väder. har i sin interpellation gjort en jämförelse mellan kommande avtalsrörelse och en period som snart har löpt till ända. Det är alltså en felaktig period som används. Han talar i sin interpellation om generellt mycket höga löneökningar, vilket är grovt felaktigt. Det är helt och hållet en vilseledande information till allmänheten och i den debatt vi för. Jag tycker att det är uppenbart att är ute i ogjort väder och att han själv spär på de motsättningar han talar om, de som skulle ha spätts på av den här lönesättningen. Jag finner det ytterst olyckligt, och jag hoppas att vi vid ett annat tillfälle kan föra en mer seriöst inriktad diskussion om statens arbetsgivarpolitik. Överläggningen var härmed avslutad. 14 § Svar på interpellation 2003/04:66 om och myndigheter 62 Statsrådet (): har frågat mig om jag att avser att verka för att alla statliga myndigheter får i uppdrag att införa barnkonsekvensanalyser enligt den modell som har utarbetats av samt om jag avser att verka för att de statliga myndigheterna får de resurser och den hjälp de behöver för att implementera barnkonsekvensanalyser i sina verksamheter på ett kvalitativt bra sätt. Det är nu regeringen formulerade den strategi för att förverkliga FN:s konvention om barnets rättigheter i som en enhällig riksdag ställde sig bakom 1999. Arbetet har varit framgångsrikt inom ett flertal områden, medan det inom andra återstår mycket att göra för att barns och ungas rättigheter och intressen ska beaktas och respekteras. Detta gäller både för den kommunala och den statliga nivån. centrala kunskaps- och metodutvecklingsarbete inom ramen för strategin har sammanfattats och utvärderats i den rapport till regeringen som också refererar till. Berörda aktörer i myndigheter, landsting/regioner och kommuner visar, enligt BO, ett allt större intresse för . Men de behöver fortsatt stöd med att omsätta teorin i praktiken. Barnkonventionsarbetet inom såväl BO:s tidigare pilotmyndigheter som inom andra myndigheter har kommit olika långt. När det gäller barnkonsekvensanalyser tror jag att det är viktigt att vara ödmjuk och ta fasta på att varje verksamhet måste få utveckla sina egna instrument och arbetssätt eftersom det är i den egna verksamheten man känner till förutsättningarna och möjligheterna för att göra sådana analyser. Kompetensen att göra en analys av ett beslut ur ett barnperspektiv ligger hos varje enskild myndighet, och det är medarbetarnas ansvar att bedöma när sådana analyser är meningsfulla. Kunskaps- och erfarenhetsutbyte mellan de olika medarbetarna är nödvändigt. Ett fortsatt utvecklingsarbete måste därför ske inom och mellan olika myndigheter för att processen ska föras vidare. I detta arbete kan den modell som har tagit fram tjäna som ett praktiskt och värdefullt verktyg. Jag tror dock inte vi når framgång med mindre än att berörda tjänstemän först har kunskap och medvetenhet om och dess intentioner, liksom att det finns en förankring och vilja till förändring i verksamhetens ledning. Min erfarenhet är att de myndigheter som har kommit längst i sitt arbete inte har gjort det på grund av ökade resurser utan snarare på grund av att det har funnits en vilja och insikt om att ändra attityder och synsätt kring barns rättigheter och behov och vad ett barnperspektiv kan betyda för den egna verksamheten. Ett av regeringens viktigaste verktyg när det gäller att driva på barnkonventionsarbetet är . BO har fått ett tydligt mandat att driva på genomförandet och bevaka efterlevnaden av konventionen, ökade ekonomiska resurser samt rättsliga befogenheter att kalla till sig företrädare för kommun, landsting och myndigheter för att efterhöra hur barnkonventionsarbetet fortskrider. Detta innebär sammantaget att BO har goda förutsättningar att fortsätta att driva utvecklingsarbetet framåt. Det är självklart att staten ska föregå med gott exempel när det gäller att integrera ett barnperspektiv i det offentliga beslutsfattandet, och det finns all anledning för regeringen att ställa höga krav på myndigheterna i denna fråga. Ett femtiotal myndigheter inom såväl rätts- och exekutionsväsendet, totalförsvaret, som trafik- och samhällsplaneringen samt inom den sociala omsorgen och hälso- och sjukvården har därför i regleringsbreven för fått i uppdrag att beakta och utveckla ett barnperspektiv i sina verksamheter. Återrapportering kommer huvudsakligen att ske i årsredovisningarna som inkommer till . Mot bakgrund av dessa redovisningar avser jag att göra uppföljningar av hur långt barnkonventionsarbetet har fortskridit inom olika sektorer och utifrån detta överväga vilka åtgärder som kan behövas för att förbättra såväl mål- och resultatstyrningen som stödet till myndigheterna. Det pågår också ett arbete med att se över den nationella strategin för förverkligande. Jag avser att återkomma till med en vidareutvecklad strategi för det fortsatta arbetet med att genomföra . Utgångspunkten för det fortsatta strategiska arbetet är att vidareutveckla och fördjupa arbetet med att göra till bas i alla frågor som rör barn och unga. Det fortsatta utvecklingsarbetet inom den statliga sektorn kommer att uppmärksammas särskilt. 63 (): Jag hade hoppats att läktaren skulle vara full. Men det är i alla fall två åhörare, så att det inte blir alltför ödsligt i den här jättesalen. Jag lärde mig i går att den är . I svaret säger statsrådet att jag frågar om statsrådet ska medverka. Det gjorde jag faktiskt inte, utan jag frågade på vilket sätt eftersom jag förutsatte att statsrådet skulle medverka. Statsrådet säger att man måste var lite ödmjuk och att varje verksamhet måste få utveckla sitt eget arbetssätt. Det ligger väldigt mycket i det. Men jag har också hållit mig mycket till en skrift från som jag tycker är mycket bra och mycket lärorik. Det sägs där att för att barnkonsekvensanalyser ska kunna utvecklas och användas på ett fruktbart sätt är det viktigt att det inte görs godtyckligt och alltför ytligt och att det därför måste finnas utvecklade system och stödjande strukturer för hur arbetet ska gå till, så att det inte blir något som enbart är upp till enskild tjänsteman att hantera. Jag tror inte att statsrådet menade att det ska ske ytligt. Men det är väldigt viktigt att det finns en struktur i detta. Det är klart att det är viktigt med vilja och engagemang, men det måste också få kosta. Jag vill citera vad har skrivit när det gäller att börja ett arbete med att implementera och lära myndigheterna vad är och att ändra attityder. Där står följande: Denna inledande del av samarbetet med myndigheterna har tagit mycket tid i anspråk, det har i något fall rört sig om så många som åtta planeringstillfällen. sammanträffade BO med pilotmyndigheterna vid sammanlagt 58 tillfällen. Vid 30 av dessa möten planerades utbildningarnas innehåll och genomförande. Fyra av utbildningarna riktade sig till hela den aktuella myndighetens ledningsgrupp. Av detta förstår man hur mycket tid och kraft det går åt, och det är klart att det kostar pengar. Det behövs alltså även extra tillskott. Det kan man inte bara slå bort. Jag träffade tillsammans med den tvärpolitiska barngruppen . Det var en väldigt bra träff, och jag märkte att har mycket bra kunskap om barn och ett jätteengagemang. Men det är lite konstigt att det känns som om det bara är barnombudsmansmyndigheten som ska utföra denna utbildning för myndigheterna. Myndigheten har väldigt mycket att göra. Myndigheten ska ge utbildning till rättsväsendet, när det gäller arbetsmiljön i skolan, idrott, mobbning, flyktingbarn, funktionshindrade barn, barn i vårdnadstvister alltså sådant som berör väldigt många myndigheter. Man är tvungen att prioritera hårt, och säger att man prioriterar rättsväsendet i första hand domare, åklagare och nämndemän. Och i skolan prioriterar man tonåringar. Allt som allt har barnombudsmansmyndigheten 16 miljoner i budget och 23 anställda, och det känns som om man har ett nästan oöverstigligt arbete att göra. Jag vill därför höra lite mer om resurserna. 64 Statsrådet (): Jag delar helt och hållet uppfattning att detta är ett viktigt och centralt arbete som kräver oerhört stora insatser. Vi är helt överens om det. Därför har vi också förstärkt , inte bara när det gäller lagstiftningen utan också när det gäller pengar därför att det är viktigt. Men det är också viktigt att se att har till uppgift att driva på arbetet. Det undantar inte myndigheternas ansvar för att genomföra detta arbete.