prot · GQ0968 · 2003-03-07 00:00:00 — Men som en följd av mediers och, ty-värr, politikers allt svalare intresse minskar anslagentill minröjning. minskade anslagen för förstagången . Det har lett till ett svårare arbete förminröjningsorganisationerna att skapa finansieringför nödvändiga insatser. Det behövs mer resurser föratt röja miner, för att utveckla maskinella system ochför att utbilda personal på de lokala platserna.Jag vill här inrikta mig på två områden. Statsrådetpoängterade att kvalitet och långsiktighet bör styradet svenska humanitära minstödet. Jag har talat medminröjningsexperter som poängterar att det inte finnsnågon som helst motsatsställning mellan maskinellminröjning å ena sidan och nationell kapacitetsupp-byggnad å andra sidan, utan tvärtom. Ett svensktmaskinellt projekt skulle gå ut på att svensk personalutbildar lokal personal i att använda minröjningsma-skiner och att sedan under svenskövervakning få personalen att kunna hantera dettasjälv för att därefter lämna över hela projektet till delokala minröjningsorganisationerna. Detta är verkli-gen en fråga om lokal kompetensuppbyggnad inomett angeläget område.I regeringens samlade syn på minhantering sägsdet också uttryckligen att humanitär minröjning är enlångsiktig uppgift med mycket höga initialkostnaderför materielinköp och uppbyggnad. Problemet i dagär att när anslagen minskar är det många som intevågar satsa långsiktigt, vilket krävs vid maskinellminröjning där initialkostnaderna är väldigt höga mendär resultaten är mycket goda. Därför måste Sida ochandra givare våga satsa på minröjningsutrusning sompå sikt leder till det mest kostnadseffektiva arbetetäven om initialkostnaderna är höga.Det finns en stor efterfrågan från FN och frånmindrabbade stater att få stöd för att genomföra kapa-citetsuppbyggnad avseende maskinell minröjning.Jag vill därför upprepa min fråga till biståndsmi-nistern:Vilka åtgärder avser biståndsministern att vidtaför att underlätta för minröjningsorganisationer attanvända de mest kostnadseffektiva maskinerna, tillexempel den svenska , för att därmed ökaminröjningsinsatserna?Anf. 32 Statsrådet ():Fru talman! Jag är väldigt tacksam för att jag harfått tillfälle att diskutera den här frågan. Den inne-håller nämligen några saker av principiellt oerhörtstor betydelse i vår framtida biståndspolitik ellerutvecklingspolitik. Och jag kan försäkra att vårt engagemang i minröjningen som en delav vårt utvecklingssamarbete med de drabbade län-derna inte bara kommer att fortsätta och också attintensifieras utan att vi också allt starkare kommer attunderstryka frågans egentliga utvecklingsaspekt. Jagska till att börja med säga att min egen personligaerfarenhet från detta område så gott som uteslutandeär från . Men jag hoppas att jag undermin tid som biståndsminister ska skaffa mig merkunskap på platsen i , och påandra håll som jag räknar med att besöka.Jag vill varna för att man drar för hårda växlar påindikatorn anslagsutveckling. Detta är ett utveck-lingspolitiskt åtagande. Och som jag påpekade i mittinterpellationssvar är vi på väg bort från den särredo-visningsmetodik eller öronmärkningsmetodik som viofta har haft i biståndspolitiken både i EU och i Sve-rige. Det är oerhört viktigt att de internationella organsom arbetar och de samarbetskonstellationer som fråntid till annan utvecklas i länder där man gör storasatsningar har fria händer. Det gäller för länderna däratt ta ett steg tillbaka. Det viktiga är inte de tre kro-norna som sitter på en apparat, utan det viktiga är attminorna försvinner och att de försvinner på ett sådantsätt att kvinnorna kan ta sig fram från sin nyodling tillsjukhuset eller till barnavårdskliniken, för att ta Af-ghanistan som exempel, alltså att vi får en så näraintegration som möjligt. Om vi alltför mycket öron-märkningsvägen vill försäkra oss om att just Sverigeoch svenska maskiner tas i anspråk finns det en risk. Ivår insats ingår naturligtvis forskning. Forskningenska fortsätta annars blir vi ingen aktör , och viska fortsätta att forska om minröjning. Vi ska fort-sätta att stimulera framtagningen av nya och ännubättre maskiner. Men låt oss inte i en politisk debattså att säga hamna i en apparatfälla utan se frågan i ettutvecklingspolitiskt perspektiv.Jag håller med om att om vi inte gör sådana för-troendeskapande deklarationer som också följs upp ipraktisk handling finns det naturligtvis risk för attvåra forskare och experter drar sig tillbaka, och detfår under inga omständigheter ske. Därför kommer viockså i utvecklingspropositionen att behandla dennafråga i samband med att vi också kommer att aktiveraoss i hela konfliktlösningspanoramat i svensk bi-ståndspolitik . Jag vill gärna återkommatill det i mitt nästa inlägg.När vi går in och arbetar med stöd, kapacitetsupp-byggnad och underlättar för ett minröjningsarbetekommer vi också att föra in det i hela utvecklingspa-noramat.Jag ska ta som exempel. Jag har tydligtoch klart sagt till de länder som vi samarbetar näramed, framför allt och , att jaginte vill ha någon mer donors conference i Angola.Jag vill ha en doers conference där vi också skaffaren sådan transparens i den angolanska regeringensolje- och diamantaffärer så att vi har klart för oss attvi kommer dit med teknologin, med forskningen ochmed engagemanget men att det är som ägerdetta. Och det finns finansiella resurser i föratt också ta ledningen och finansiellt stå för detta. Viär med humanitärt, men vi måste också pressa framett sant ägarskap hos dessa länder. Och detta ansluterprecis till hela vår fattigdomsstrategi och utvecklings-filosofi, och där har minröjningen sin givna och vik-tiga roll.Anf. 33 ():Fru talman! Jag håller med statsrådet om att man inte ska stirra sig blind på anslagsni-våer. Men det är ju ett faktum ett det finns ett sam-band mellan hur stora anslagen är och hur mycketminröjningsorganisationer runtom i världen vågarsatsa. Allt minröjningsarbete är beroende av långsik-tig planering på grund av höga initialkostnader för ska veta att man sedan kan fullfölja projekten.Om anslagen krymper är det allt färre som vågar görade stora och nödvändiga initiala satsningarna för attjust få långsiktig effekt.Jag håller också med statsrådet om att man inteska stirra sig blind på huruvida de maskiner somanvänds är svensktillverkade eller inte. Självklartfinns det många minröjningsmaskiner i världen somhåller hög kvalitet. i är bara en avdem. Rimligtvis bör man välja den som är lämpligast,men det krävs att organisationer har ekonomiskaförutsättningar att satsa på de investeringar somkrävs. Maskinell minröjning är nämligen en oerhörteffektiv metod i ett långsiktigt minröjningsarbete.Statsrådet sade också att det är viktigt att vi fort-sätter och fullföljer forskningen på det här området,och jag kan inte annat än hålla med vad gäller forsk-ningens vikt. Men jag känner en stor oro. I min inter-pellation konstaterar jag att , , riskerar nedskärningar i sin min-röjningsrelaterade forskning och utveckling. Anslagettill denna forskning har redan minskat kraftigt.Under förra året hade FOI tre minröjningsrelate-rade forskningsuppdrag, ett från Försvarsmakten, ettfrån Försvarsmaktens hundtjänstenhet och ett frånRäddningsverket, men enligt nuvarande planer kom-mer endast Försvarsmaktens uppdrag att finnas kvar2003. Det skulle innebära en ytterligare nedskärning,från 26 miljoner till 10 ½ miljon, alltså mer än enhalvering av minrelaterad forskningsverksamhet.Skälet till den här nedskärningen ärbland annat att har aviserat attforskningsanslagen kommer att dras in till följd avverkets ansträngda ekonomi samt prioriteringen av attkunna fungera som en operativ aktör. Vi ser här väl-digt tydligt kopplingen mellan de ekonomiska anslagsom ges och den verksamhet som faller ut som ettresultat. Krymper anslagen måste i det här falletRäddningsverket göra en prioritering; man får väljabort någonting. Det är då här - som underströk - den viktiga forskningen som prio-riteras bort.Jag tror att det är oerhört olyckligt om vi inte fort-sätter att hålla en hög nivå på de svenska forsknings-insatserna på det här området. och jagär helt eniga om att det är oerhört viktigt att fortsättadetta humanitära biståndsarbete från svensk sida. Jagvill därför mot bakgrund av de nedskärningar på dethär forskningsområdet i som jag nu har redo-gjort för upprepa min fråga: Vilka åtgärder avserbiståndsministern att vidta för att FOI ska kunnaupprätthålla sin minröjningsrelaterade forskning ochutveckling?Anf. 34 Statsrådet ():Herr talman! Det är klart att det finns ett samman-hang, men jag vill säga att det är vidare, vilket jag litegrann kom in på i min förra replik. När det gällerutvecklingen av anslagen blir till att börja med sig-nalverkan hos olika aktörer beroende av om manstirrar sig blind på vissa anslag. Sidas och regeringensengagemang när det gäller minröjning tar sig intebara uttryck i öronmärkta tydligt angivna insatseranslagsvis utan också i insatser genom flera interna-tionella organisationer som, vilket jag sade redan imitt svar, är relevanta för detta därför att de går tillminröjningsändamål.Det finns här ett ännu mera komplicerat samman-hang. Låt mig ta som exempel. Vi arbe-tar i tillsammans med framför allt med hälsocentraler ochskolundervisning. Men vi deltar också personalmäs-sigt, men det är när det gäller danskarnasom sitter i förarsätet. När vi har gått in i arbetet påatt gradera upp vårt stöd till är det inte ivarje givet läge nödvändigt utan en ren effektivitets-fråga om vi ska engagera oss där med - som vi ocksågör - större insatser för minröjning.Men jag tror alltså till att börja med inte att an-slagsgivningen är en indikator på det långsiktigaengagemanget, utan det ingår i vår fastställda grund-läggande politik att det här är en väldigt viktig del avvårt humanitära bistånd, och vi kommer också att setill att det fortsätter.Jag ger vidare rätt i att man i ochför sig kan se en uppdragsfinansierad forskningsverk-samhet av det slag som det här rör sig om - den äralltså inte anslagsfinansierad - som ett slags risk. Detbetyder en vitalisering, för det innebär ock-så en möjlighet att konkurrera med andra forskare.Men det finns en kritisk massa som vi måste se till attha kvar, så att vi förblir en aktör på området, justdärför att vi vill kunna fortsätta att integrera detta idet som vi åtminstone har kallat vårt bilateralahumanitära bistånd.Jag vill också vidga det här ytterligare med attsäga att jag inte är så säker på att man ska vara såhård i gränsdragningen om vad som är humanitärtbistånd och vad som är utvecklingsbistånd. Är dethumanitärt bistånd eller utvecklingsbistånd att ha enhälsoklinik? Det betyder överlevnad för barn som skaarbeta. Också det är utveckling. Är skolutbildninghumanitärt bistånd eller är det utvecklingsbistånd?Minröjningen är ju en del av ett utvecklingsarbete.På runt röjer man minorna såstrategiskt som man kan för att få till stånd jord-bruksproduktion. är detta när det fungerarbra integrerat med flyktingåtervändande.Jag vill inte heller för vår framtida diskussion -jag skulle förmoda att vi kommer att diskutera dettavid något enstaka tillfälle även - insisterapå att det här uteslutande rör sig om humanitärt bi-ståndsarbete utan att övergången mellan det humani-tära och det utvecklingsmässiga är väldigt flytande.Det viktiga är att det fortsätter och sammanlänkasmed den faktiska utveckling som ska äga rum.I handlar det med nuvarande takt arbete innan de ur ekonomisk synpunkt strate-giska områdena är röjda. Det görs mycket effektivt.Jag kan försäkra att det här kommer att ligga fastsom ett tydligt politiskt åtagande för oss i vår framti-da utvecklingspolitik, också därför att vi vill sättapress på våra samarbetspartner att även de engagerarsig. Ett land som bör inte bara utveckla sinkapacitet när det gäller förstörelsevapen - för att nusäga någonting riktigt olämpligt - utan också lägga endel av sina pengar på att samarbeta med oss om min-röjning i Indien.Jag vill därför i min försäkran om att detta kom-mer att fortsätta att vara en viktig del av vår utveck-lingspolitik säga att detta inte bara är humanitärt utanockså är utveckling och att vi måste sätta press påvåra partner.Anf. 35 ():Herr talman! Jag tycker nog att statsrådet inte riktigt förhåller sig till de frågeställ-ningar som har väckts i interpellationen och som jaghar tagit upp här i debatten. Det finns inget motsats-förhållande i vår syn på vikten av minröjningsinsatserfrån svensk sida eller i huruvida man ska kalla det härför humanitära insatser eller biståndsinsatser. Det ärinte det som är problematiken, utan problemet har varit att vi har sett anslagsminskningar, vilket harfått till följd att flera organisationer inte vågar initierade viktiga projekt som skulle behövas därför att maninte är säker på att man har finansiering för att full-följa dem. Sida tvingades att välja en prioritering pågrund av sina resursbegränsningar, vilket ledde till inte investerade i maskinell minröjningsutrust-ning. Maskinell minröjning är en oerhört effektivmetod för att långsiktigt befria ett lands yta från alltfler minor.Detta är alltså ett dilemma, och jag hoppas att JanO håller med mig om att det är ett sådantnär man inte kan finansiera initialt höga kostnader föratt få en långsiktigt effektiv minröjning.Jag tycker heller inte, herr talman, att statsrådetförhåller sig till den oro som jag här uttryckt över attforskningen på det här området har minskat. Manriskerar att få mer än en halvering av anslagen när det gäller min-relaterad forskning . Det är en klar följdav en ansträngd budget där tvingasprioritera och där vi ser att det finns fog för att befaraatt den här forskningen kommer att få stryka på foten.Jag tycker alltså att mina frågor står kvar utan svarfrån statsrådet. Vilka åtgärder avser biståndsministernatt vidta för att FOI ska kunna upprätthålla sin min-röjningsrelaterade forskning och utveckling? Vilkaåtgärder avser statsrådet att vidta för att möjliggöra ensådan finansiering att flera organisationer kan satsapå långsiktig minröjning?Anf. 36 Statsrådet ():Herr talman! Det är alldeles riktigt att jag inte harbesvarat frågorna. Eller rättare sagt: Jag tycker att jaghar gjort det, men jag har besvarat dem på ett annatsätt än vad frågeställaren har velat eftersom jag villsätta in dem i ett lite annat sammanhang.Än en gång: Anslag fluktuerar av flera olika skäl.Medelsåtgången i det fallet är inte bara en indikatorpå ett politiskt agerade utan även på en efterfrågesitu-ation. Man kan säga att där ligger ett politiskt beslutom det. Det betyder att det som interpellanten LarsÅngström kallar för anslag i själva verket är ett bud-getutfall. Då kan man i och för sig tänka sig att detfinns en risk för att människor säger: Här satsar maninte mera. I själva verket är det så att efterfrågan påde tjänster och de insatser som vi gör har minskat,och det har fått till uttryck att verksamheten harminskat. Men jag gav ett väldigt tydligt och klartbesked. Även om jag inte riktigt accepterar frågeställning därför att jag bekämpar anslags-och öronmärkstänkandet i hela utvecklingspolitiken,vill jag ge ett, som jag hoppas, lugnande besked. Detär att det finns en kritisk massa under vilken vi intetänker låta utvecklingen gå. Vi måste se till att vi haren kapacitet för forskning och för faktiska insatser såatt vi som aktör i ett alltmer multilateralt samman-hang också är en fullvärdig partner.Jag tror att det viktigaste vi kan göra för att skapatillit och utvecklingsoptimism bland dem som arbetarmed den här verksamheten är att vi gör klara ochtydliga deklarationer, lägger upp en trovärdig ochuthållig politik på minröjningsområdet. Jag kan för-säkra att den utvecklingspropositionsom kommer att ligga på bord senare i vårkommer att innehålla sådana deklarationer och sådanpolitik. Jag är fast besluten att fullfölja och utvecklaSveriges insatser på detta område.Överläggningen var härmed avslutad.7 § Svar på interpellation 2002/03:175 omrättssäkerheten för asylsökandeAnf. 37 Statsrådet ():Herr talman! har frågat mig vad jag av-ser att göra för att stärka den enskildes rätt till enstrikt individuell asylprövning.Enligt gällande ordning har varje asylsökande rättatt få sin sak individuellt prövad. Han eller hon pre-senterar skälen för sin asylansökan enskilt. Asylskä-len prövas vidare individuellt av ansvariga utlän-ningsmyndigheter, och beslutet i asylärendet fattas påindividuell grund. En sådan prövning sker oavsettvilket land den asylsökande kommer ifrån och oavsettden asylsökandes bakgrund.I svensk utlänningsrätt finns inga listor över såkallade säkra tredje länder eller så kallade säkra ur-sprungsländer till vilka avvisning och utvisning kanske utan att asylärendet prövats i sak. Det är engrundläggande princip inom den svenska asylrättenatt en myndighet inte kan avgöra huruvida en personär att anse som förföljd i utlänningslagens mening omansökan inte prövats individuellt. I praktiken innebärdetta att alla asylsökande, i ärenden där prövningenav asylskälen ankommer på , får sina skälprövade i sak oavsett vilket land de kommer ifrån.Även i ärenden där det är uppenbart att det intefinns grund för asyl, och det bedöms som rimligt attomedelbart verkställa ett avvisnings- eller utvisnings-beslut, föregås ett beslut i ärendet av en muntlig ochindividuell handläggning. Detta kommer bland annattill uttryck i 11 kap. 1 § utlänningslagen (1989:529)där det står att en utlänning som har ansökt om asyl iSverige får avvisas endast om muntlig handläggninghar ingått vid handläggning i ären-det. Principen kan i och för sig leda till att är skyldigt att hålla utredning även i falldå det är uppenbart att den asylsökande kan sändashem utan några som helst risker. Av rättssäkerhets-skäl har lagtexten ändå utformats så att muntlighandläggning är obligatorisk i dessa fall.Enligt min mening fungerar nuvarande systemväl. Jag har därför inte för avsikt att vidta några yt-terligare åtgärder eftersom den asylsökande redanenligt gällande lagstiftning och praxis har en självklarrätt till individuell prövning av sina asylskäl.Anf. 38 ():Herr talman! Jag vill tacka statsrådet för svaret.Ändå känner jag mig något besviken. Poängen i minfråga om asylsökandes rätt till individuell prövninggällde inte främst vad som uttrycks i svensk utlän-ningsrätt, den är jag något så när väl förtrogen med.Det gäller inte heller främst hur Migrationsverkethanterar de här ärendena, det känner jag mig ocksåtämligen förtrogen med.Syftet med den här debatten är att sätta fokus påde attityder som i så hög grad påverkar hur människorbehandlas. Jag tror att det är en viktig debatt att föraför asylpolitikens totala legitimitet.Statsrådet säger i svaret att varje asylsökande harrätt till individuell prövning. Förvisso är det så. Vida-re säger han att det inte finns någon lista på säkraländer och att det även i de fall där det uppenbartsaknas asylskäl sker en rättssäker individuell pröv-ning. Förvisso är det så.Men även om det nu uppenbarligen är så finns deten verklighet som utsatta människor upplever - jagska återkomma till det. Jag har noterat att det ansvari-ge statsrådet påfallande ofta i den flyktingpolitiskadebatten uppehåller sig just vid hur vi ska förhindrapersoner som har brottsliga och skumma syften att fåstanna i . Även om syftet i sig är gott - jagdelar den ambitionen naturligtvis - riskerar den härensidiga fokuseringen på problemet att åstadkommaen attitydförskjutning. Legitimiteten för en humanoch generös flyktingpolitik kan undergrävas, ochundergrävs, i den allmänna opinionen. Det skapas enbild av att flertalet flyktingar söker sig till Sverigedärför att de är presumtiva brottslingar. Håller mansig alltför ofta vid den här debatten och ständigt upp-repar de här bilderna riskerar asylrätten att sättas urspel.Antalet asylsökande till var under förraåret 33 016 personer. Av dessa kom 6 163 från detforna , från , , ,. Det finns olika bedömningsunderlag förhur stor del av de här personerna som är kriminelltbelastade. Jag ska inte ge mig in i spekulationer omdet. Men en något så när rimlig bedömning kan varaatt det kan vara någon eller några enstaka procent av33 000 asylsökande som söker sig till för attbegå brott. Låt oss med all kraft förhindra att dekommer hit. Om den inställning råder det ingen somhelst tvekan. Men jag undrar hur relevant det är attsätta så stort fokus på den här lilla gruppen. Jag me-nar att den fokusering riskerar att leda bort från ettindividuellt tänkande till att se på asylsökande grupp-vis. Vi är nog båda, och jag, medvet-na om hur viktiga attitydfrågorna är för flyktingpoli-tikens legitimitet.Enligt statsrådet står allt väl till. Enligt min me-ning fungerar nuvarande system väl, säger i svaret. De signaler som har gått ut frånstatsrådet har handlat om ta hjälp av ryska poliser, attbegränsa överklagandemyndigheterna, men statsrådethar enligt svaret inte för avsikt att vidta någraandra åtgärder.Min fråga, det som var poängen i min interpella-tion, är: Har det inte någon betydelse vilka signaler visom ansvariga politiker ger i de här frågorna? Ävenom de här signalerna inte förändrar lagens bokstavoch inte ens tillämpningen kanske undrar jag omstatsrådet verkligen bortser från att attitydförskjut-ningar också kan påverka hur människor bemöts ochhanteras i det svenska systemet.Anf. 39 Statsrådet ():Herr talman! När jag säger i svaret att jag inte villgöra någonting är det inte något generellt uttalandeom svensk flyktingpolitik, det kan jag försäkra. Detgäller specifikt frågan om den snabbprocess som vihar, för den betraktar jag som utomordentligt viktig.Jag delar till synpunk-ter på hur oerhört viktigt det är, inte bara de formellatolkningarna och hänvisningarna till paragrafer, utanvad vi säger, hur vi säger det, vilka attityder vi somhar ett ansvar för detta demonstrerar. Det har vi vidflera gånger fått åskådliggjort, inte bara i vårt egetland utan i hela vår världsdel.Jag har fått höra jag talar mycket omryska asylsökande. Jag skulle, herr talman, vara oer-hört tacksam om någon här i någon gångskulle vilja ha vänligheten att tala om hur mångagånger jag har talat om flyktingbarnen under mina 13månader som flyktingminister. Detta sker aldrig.Häromdagen fick i TV höra en ung liberal tala om attjag hade talat om asylsökande rys-sar men att jag inte talade om någonting annat. Jagtycker att detta är fruktansvärt orättvist. Jag har arbe-tat med att sätta barnen i centrum i svenskflyktingpolitik. Det har varit min insats.När jag kom hit till den här salen och hörde deoerhört uppskruvade tongångar som då förekom isvensk flyktingdebatt sade jag: Kan vi inte försöka attse vad som förenar i stället för det som skiljer ochskapa en demokratisk front mot den främlingsfient-lighet som vi ser bemäktiga alltfler länder i ?Det är det andra som jag har sagt.Detta är de två viktigaste saker som jag har talatom, och jag talar om dem varje dag.Men det händer då och då att det blir oro ute ilandet när personer som har lagt ned sina besparingarpå att sköta en lanthandel blir bestulna så ofta attvarje ekonomiskt resultat i deras affärer går till atthyra in vaktbolag. Det har då ofta visat sig att det harvarit människor som har uppträtt som asylsökandemen som har kommit hit i brottsliga avsikter. Jagdelar bedömning att det inte kan röra sigom mera än någon eller några procent av de 33 000personerna.Enligt polisens bedömning har det rört sig om ettstörre antal när det gäller just asylsökande från föredetta Sovjetunionen.Jag har mött människor som har sagt: Om vi kla-gar över det här anses vi främlingsfientliga. Då sägerjag: Om man klagar över att man har blivit bestulenoch trakasserad är man inte främlingsfientlig. Menom man säger att alla som kommer hit är kriminelladå är man rasist. Där går rågången, och där måste vivara tydliga.Jag tror också att det är bra om någon person somkommer från den här staden och som sitter i ansvarigposition också bejakar de många av de asylsökandesom råkar illa ut på grund av det här.