prot · GQ09117 · 2003-06-05 00:00:00 — I bästa fallhar kanske därmed ett skiljande av barnet från föräld-rarna kunnat undvikas. Man har på plats i naturligkontakt kunnat bistå familjen tillräckligt för att nå enmer stabil situation.I reservation nr 10 talar vi därför klokt nog omrätten till familjerådslag eller annan arbetsmodell somi likhet med familjerådslag tar till vara de närståendesresurser. Beträffande familjecentraler säger vi i reser-vation nr 16 att regeringen bör ta initiativ till att hu-vudmännen stimuleras att bygga upp och utvecklafamiljecentraler i varje kommun.Sedan har vi också noterat att allting är gratis idetta sammanhang. Det som föreslås ska inte behövakosta någonting. Det kan ibland låta träffande. Jagtror att man i mångt och mycket kan göra saker utanatt det behöver kosta. Men ska man exempelvis göraallvar av lagkravet - och det ska vi ju - om samver-kan är det klart att det kostar för de parter som skabedriva en samverkan värd namnet.Det är också en fråga till minister . Hur kommer det sig att allting i detta samman-hang inte behöver kosta någonting?Anf. 11 Statsrådet () replik:Herr talman! Jag lyssnade särskilt noga när UlrikLindgren talade om vikten av att ingripa . Det ären del av den svåraste problematiken just nu att vi ialltför stor utsträckning och ofta upptäcker att sam-hällets institutioner och för den delen också vuxna harlåtit det gå för långt och inte ingripit i tid.Vi försöker ta hand om det genom den anmäl-ningsskyldighet som vi har talat som tydliggörs ochutvidgas. Det är ett sätt att försöka få in signaler tillsocialtjänsten innan saker och ting fullständigtspårar ur. Det kan till exempel gälla utsatta barn ellerbarn som utsätts för sexuella övergrepp och misshan-del. Men det gäller också unga som är på väg atthamna i missbruk och kriminalitet. Det är en signalom att vi försöker att utvidga och bli bättre på attupptäcka dessa fall.Jag vill också peka på ett annat förslag som är påväg och som vi skriver om i propositionen. Det är ettförslag till ett system för dödsfallsutredningar som vitänker ge i uppdrag att utreda möjlig-heterna för att ta fram i . Det är ett system därvi går igenom de fall där det verkligen har gått snettnär barn dör till följd av våld och övergrepp.Vi ska bli mycket bättre på att ställa oss frågan:Vad gick snett innan? När kunde samhället ha ingripittidigare? Vad kunde man ha gjort tidigare? Det finnssystem för det i en del delstater i som vi är in-tresserade av att titta på och också kunna genomföra iSverige. Det är en del i ett sätt att bli bättre på att lärasig hur samhället ska kunna ta hand om dessa fall påett bättre sätt än tidigare.Anf. 12 () replik:Herr talman! Jag tycker att vidgad anmälnings-skyldighet och initiativet om dödsfallsutredning ärvällovligt, . Men det som Barnom-budsmannen och många andra har pekat på och somvi också om vi ska vara ärliga känner av lite till mansär att runtom i vardagverkstan i kommunerna fattasdet mod att anmäla i tid.Många kommuner har egentligen heller inte be-redskap. Vad gör vi när en anmälan dyker upp? Vilkametoder ska vi ta till? Hur är handlingsplanen? Vadska nu göra för någonting? Vad skaskolan göra med en anmälan som har kommit in?Vem ska de kontakta? Det fattas mycket om allamöjliga elementa runt en anmälan i kommunerna.Detta talar vi om i vår reservation.Det är oundvikligt att i detta sammanhang beröraresursfrågan. Vi har en allt tunnare linje, vill jag på-stå, i kommunerna. Det är allt skakigare. Kommuner-na sparar in på diverse resurser som skulle ha storbetydelse för att se barnet . Det gäller de elev-vårdande resurserna med mera.Det håller inte att enbart i alla sammanhang säga:Det kostar inte. Det ligger inom normalt beteende ochnormalt åliggande för befattningshavarna i kommu-nerna att de ska sköta jobbet med att anmäla . Detgår inte att undvika frågan om resurser för dem somär berörda.Anf. 13 Statsrådet () replik:Herr talman! Det grundläggande är just att förs-köka upptäcka dessa fall tid och skapa ett system,strukturer och en ordning där alla vet precis vad somska ske när man får in en anmälan och vilka insatsersom fungerar bäst.Jag tycker möjligen att under-skattar socialarbetarkåren något när han säger att deinte riktigt vet hur man ska hantera det. Det är väldigttydligt i deras utbildning hur man ska göra. Däremotkan det finns brister på annat sätt.En fråga som jag ägnar mig en del åt nu är fråganom vidareutbildning. Efter det att man har gått ut frånsocialhögskolan och sedan hamnar i yrkeslivet harman fortfarande alltför lite av kontakt med den nya iforskningen och lärandet på våra socialhögskolor somju sker vartenda år.Vi har därför ett projekt på somheter Kunskapsutveckling inom där detockså finns delprojekt som handlar om att öka kon-takten mellan socialtjänst och universitet.Det gäller kopplingen mellan de yrkesverksammasocialsekreterarna å ena sidan och socialhögskolornaå den andra sidan för att förbättra det livslånga läran-det också för socialarbetarkåren. Det är en viktig sakatt peka på.När det gäller resursfrågan hade vi en diskussionalldeles där jag lyfte fram detta och sade attsamhället måste prioritera den offentliga sektorngenerellt och speciellt i stället för attlägga ut resurser på skattesänkningar. Det är densocialdemokratiska positionen, och den är ganskaklar. Jag är ibland lite osäker på vilken Kristdemo-kraternas position i den prioriteringen är.Sedan ska vi inte heller glömma bort att om vi blirbättre på det sociala arbetet och ingriper slippervi kanske många kostnader till följd avplaceringar av unga som hamnat snett i tillvaron. Detska man också - om man bara talar ekonomi - vägain.Anf. 14 () replik:Herr talman! Jag tror att ministern allvarligt un-derskattar hur skakigt det är i ett antal kommuner. Imånga glesbygdskommuner finns vissa perioderingen behörig socialsekreterare tillgänglig som kanarbeta med dessa frågor. Så ser det ut i kommunerna iVardags-Sverige i dag.En detaljfråga som man kan ta upp gäller vår tidi-gare diskussion om legitimering av socionomer. Nustannade inte utskottet vid det som bland annat Mode-raterna krävde, och som flera andra också varit innepå. Men man kan fråga sig om det ändå inte vorelämpligt att vi nu fick ett regerings-ja från ministernom att man måste uppställa ett antal behörighetskravför de människor som ska arbeta på socionomernastjänster för att på så sätt få en bättre kvalitet i arbetetmed utsatta barn.Beträffande skattehöjning har Socialdemokraternatillsammans med sina partner under den gångna man-datperioden massivt sänkt ett antal skatter. Vi är ock-så för ett antal skattesänkningar. Vi har alltså detproblemet gemensamt att vi både ska sänka skattersom ibland är skadliga och söka behålla ettantal skatter för att få resurser till en bevarad välfärd.Socialdemokraterna gör både-och. De sänker somligaskatter, bevarar andra och höjer ytterligare andra.På samma sätt gör vi i vår politik. Sammantagetger vi statsbidragsmässigt mer resurser i vår budgettill kommunerna och därpå följande år - ochhar gjort så under en följd av år - än vad Socialde-mokraterna gör.Anf. 15 ():Herr talman! Barn och ungdomar i hargenerellt sett ett bra liv och goda uppväxtförhållan-den. De har föräldrar som ger dem kärlek, trygghet,fostran och stöd under deras barndom.Barn och ungdomar har rättigheter. De har rätt attbli lyssnade på, rätt att inte bli mobbade vare sigpsykiskt eller fysiskt, rätt att inte bli hotade ellermisshandlade, rätt till sin kropp och sin sexualitet, rätttill integritet och rätt att leva i ett socialt sammanhangmed föräldrar, syskon och kamrater.Tyvärr far barn också illa. Det är ett faktum somvi inte får blunda för, och det finns ett stort engage-mang i kammaren och i utskottet för att förbättrasituationen för utsatta barn och deras närstående.Alltför många barn utsätts för kränkningar och våld iolika former eller lever i familjer där misshandel,missbruk, sjukdom och djupa kriser gör att föräldrar-na inte förmår ta ansvar för barnet - eller helt åsido-sätter det.Alla barn är beroende av sina föräldrars eller när-ståendes förmåga att visa dem respekt och ge demtrygghet och omvårdnad. Därför kan de barn som intefår detta betecknas som särskilt utsatta barn vilkabehöver stärkt skydd och stöd från det nätverk somsamhället byggt upp.Det finns dock brister och hål i detta nätverk.Asylsökande och ensamkommande barn, vars föräld-rar inte förmår ta ansvar för dem, är en mycket utsattgrupp. Barnen har kommit till ett främmande landmed ett främmande språk och en främmande kultur.De har lämnat sitt hem och sina släktingar. De kanbära med sig erfarenheter som vi vuxna i inteens kan föreställa oss. Deras behov av trygghet ochsäkerhet i behöver därför stärkas.Barn som av olika skäl är placerade i fosterhemoch på institution kan ha tappat sin grundläggandetillit och trygghet. har de bytt hem ochvardagsmiljö ett antal gånger. Dessa barn skulle be-höva någon som hjälpte dem att bevara deras rättig-heter. De skulle behöva ett stöd i form av ett person-ligt ombud som inte representerar ellervårdnadshavaren utan barnen, alltså någon som lyss-nar på barnen. De behöver en vän för livet.Barnhemsbarnet hade som sin för-trogne. brydde sig om fast han rymdefrån barnhemmet, och tog tillbaka honom dit. Emilhade , och skulle ha behövt någon vuxensom gav trygghet när mamma var i himlen och pappapå en söderhavsö.Även ungdomar kan behöva stöd av en personutanför kretsen av vårdnadshavare och socialtjänst.Herr talman! Antalet barn som får stöd av social-tjänsten ökar. Antalet familjehem och institutionspla-ceringar ökar, och barn köar till barnpsykiatrin. Orsa-ken till varför vissa barn har dessa symtom är intehelt klarlagd, men vi vet att komplexiteten är stor. Vivuxna och olika samhällsinstitutioner måste därför tadetta på allvar. Barns och ungdomars rätt att få detskydd och stöd och den hjälp de behöver är absolut.Det behövs en samlad analys av förhållandena ochresultaten av den sociala barn- och ungdomsvården ilandet. Kunskapen om vilka medel och metoder somär de bästa för den enskilda flickan eller pojken måsteöka. Kvaliteten, dokumentationen och tillsynen börförbättras rejält. Därför, herr talman, välkomnar jagoch arbetet med den nationella hand-lingsplan som ska sättas i gång inom den socialabarn- och ungdomsvården. Det är viktigt att den för-verkligas och presenteras för riksdagen.Herr talman! Jag yrkar bifall till reservation 6,Barn i ekonomiskt utsatta familjer.Ett barns tillgång till välfärd och samhällets nät-verk har ett klassperspektiv. Fattiga barn har fattigaföräldrar. Barnbidrag och bostadstillägg, liksomandra ekonomiska välfärdsformer, klarar inte alltid avatt kompensera för detta och bekämpa barnfattigdo-men. Fattiga barn kan i vissa fall inte nyttja många avde fritids- och kulturaktiviteter som de så väl behöverför sin hälsa och sitt välbefinnande.När kommuner vidtar sparåtgärder drabbar detofta kultur- och fritidsverksamheten. Det finns ävenindikationer på att kultur- och fritidsverksamhet somsärskilt intresserar flickor får sämre och lägre bidragän aktiviteter som utövas av pojkar. Barnombuds-mannen bör därför få i uppdrag att genomföra endjupare analys av barns och ungdomars möjligheteratt tillgodogöra sig kommuners och andras utbud avfritidsaktiviteter.Herr talman! Detta betänkande ger verkligen ettavtryck i svensk lagstiftning i syfte att stärka barnensrätt. Betänkandet håller på ett föredömligt sätt ettbarn- och ungdomsperspektiv. Det utgår inte frånvuxenperspektivet och talar om familjens utan ombarnens behov av olika saker. Det är mycket bra.Barns och ungdomars skydd och trygghet vidgas,och anmälningsskyldigheten, samverkansansvaret ochen ny straffskärpningsgrund klargörs. Detta, herrtalman, är en god grund. Det är ett bra steg mot detfortsatta arbetet med att stärka skyddet för barn ochungdomar i utsatta situationer.Anf. 16 ():Herr talman! Jag vill börja med att säga att det ärroligt att statsrådet är kvar under hela debatten. Detblir lite intressantare att debattera då.Elever fick med egna ord beskriva hur en bra re-spektive dålig förälder är. Barnen uppgav att en braförälder framför allt är snäll, förstående och omtänk-sam. Föräldern ska bry sig om och lyssna på sitt barn.En del barn tycker att en bra förälder ska vara strängnär det behövs, och en del barn tycker att en bra för-älder är rolig och har humor.Det vanligaste svaret om hur en dålig förälder ärär att en sådan inte bryr sig om sitt barn, inte lyssnarpå barnet och struntar i hur det går för barnet. Endålig förälder är också arg, dum, elak eller sur ochslår sitt barn. Att vara alltför sträng är också dåligt.Många barn nämner också att en dålig förälder ärnågon som missbrukar sprit eller droger.Så här svarade barn när frå-gade - och lyssnade.Betänkandet som vi diskuterar här handlarom de barn som inte har någon som bryr sig om democh de barn som ingen lyssnar på. Familjen, hur denän ser ut, är den viktigaste delen i en trygg uppväxtför barnen. Men när familjen inte klarar sin uppgiftmåste samhället, vi tillsammans, finnas där för att intesvika barnet ännu mer.I betänkandet förstärks kraven på anmälnings-skyldigheten och kraven på samverkan mellan olikamyndigheter och organisationer i frågor som rör barnsom far illa eller riskerar att fara illa, och det är bra.Det utvidgas även till att gälla myndigheter inomkriminalvården och rättspsykiatriska avdelningar.Från håll vill jag framhålla viktenav att barn till psykiskt sjuka, utvecklingsstörda,missbrukare och intagna inom kriminalvården upp-märksammas och erhåller hjälp och stöd. Det är avyttersta vikt att de sociala myndigheterna på ett tidigtstadium får kontakt med dessa barn och erbjuder demhjälp. får ofta del i ansvaret fördessa barn först när stora problem redan är befästaoch svåra att åtgärda. Det gäller alltså att ett samar-bete måste etableras över gränserna mellan de olikaverksamheterna. Vi vill också framhålla att det måstefinnas kunskap om barns situation när föräldern ärinskriven i till exempel vuxenpsykiatrin. Därför krä-ver vi fler förslag på åtgärder för dessa barn.Jag står självklart bakom alla reser-vationer i betänkandet, men för tids vinnande yrkarjag bifall endast till reservation nr 4.I propositionen aviserar regeringen att den över-väger ytterligare förändringar i hälso- och sjuk-vårdslagstiftningen för att tydliggöra barnperspekti-vet. Min fråga till statsrådet är: När har ni vägt fär-digt?I reservation 22 tar vi upp begreppet närstående,som vi anser har fått en för snäv definition. Närståen-dekretsen bör inte enbart omfatta familjen eller släkt,utan även andra vuxna som barnet ser upp till ochlitar på och som därför har ett speciellt ansvar för attinte svika barns förtroende. Denna reservation hand-lar om barn som redan har svikits av sina föräldrar,men kanske har hittat någon annan trygg bas i livet.Man har kunnat följa barn som, med hänsyn till enmängd yttre förutsättningar, inte skulle ha kunnatväxa upp till hela, kloka, väl fungerande människorom det inte funnits en annan vuxen i närheten - iidrottsföreningen, på fritidsgården, i grannhuset ellernågon annanstans. Dessa personer är minst lika vikti-ga och har en lika viktig funktion i dessa barns livsom någonsin en förälder kan ha. Därför bör begrep-pet närstående definieras utifrån det förhållande somgäller och inte utifrån biologiska band. Min fråga tillstatsrådet där blir: Varför tvekar regeringen? Varförgår man inte med på att vidga det begreppet?I andra frågor brukar man prata om att man skasätta på sig glasögon, till exempel när det gäller jäm-ställdhetsfrågor. Jag tror att det är fler glasögon sommåste på bland både politiker och myndigheter, tillexempel ett par glasögon för att se barnperspektivet.Jag tror att vi skulle behöva hörapparat också för attkunna lyssna ordentligt på barnen. Men framför alltbehöver vi ha mod, precis som Skorpan Lejonhjärta,för att vi ska våga trygga våra barns uppväxt.Vi hörde i inledningen statsrådet rapportera att ar-betet är på gång med den nationella handlingsplanendär man ska se över bland annat ungdomsvården ochfamiljehemmen. Det är positivt! Det är jättebra attregeringen redan har påbörjat arbetet med det upp-drag som riksdag gav regeringen för ett parmånader sedan.Kl. 12 har jag bokat in en biljett på tåget hem. Jagtänker sluta , kan jag trösta er med. Jag skahem, för jag har en dotter som slutar nian , ochjag ska hinna med ett par skolavslutningar även . Jag räknar med att kommer man attspela Den blomstertid nu kommer. Sjunga brukar jaggöra den första raden, och sedan brukar det inte gålängre, för i den finns det så mycket känsla och min-nen från en positiv och ljus barndom, som man på-minns om en gång om året.För många barn kanske det inte är positiva min-nen, eller ens någon glädje över att sjunga den härsången. Min önskan är att vi hjälps åt på alla sätt vikan för att det ska vara fler som gråter glädjetårar,både på sin egen skolavslutning och på framtida barnsskolavslutningar. 17 ():Herr talman! Kamrater i salen och åhörare! Omdet här hade varit en debatt om EU eller proffsbox-ning så hade det förmodligen varit mycket mera folkhär i salen. ska det handla lite om barn, och barnsom misshandlas. Det hade varit fullt av journalisterockså om det hade varit något sådant där spektaku-lärt, och jag har inte sett några journalister på läkta-ren. Jag ska försöka få tag i några sedan när jag harpratat färdigt. Jag hann inte göra det innan.När jag var ny i var det första jag råka-de på och hamnade i - jag har berättat om det fleragånger - en utredning som heter Det gäller livet. Detvar liksom min bibel under den första mandatperio-den. Jag satt visserligen inte i socialutskottet utan isocialförsäkringsutskottet, men hade ändå det härmed barn ganska nära hjärtat. Jag var väldigt ledsenatt det aldrig blev någon proposition av den här ut-redningen, som var så himla bra! Den var så spräng-fylld av konkreta exempel på hur man skulle jobbaförebyggande.Sedan kom det i alla fall till en utredning ombarnmisshandel, och jag hade den stora lyckan att fåsitta med. Det var en upplevelse, måste jag säga. Påett ganska tidigt stadium gjorde utredningen en litenföräldrabok som sedan översattes till massor av olikaspråk. Jag älskar den här föräldraboken. Det finns såbra berättelser i den som behandlar svaren på frågan:Hur ska jag göra då, så att jag inte slår? Jag visar uppboken här, och jag skulle vilja att den sprids.På ett väldigt tidigt stadium i utredningen komfrågan upp att vi skulle ha en föräldrabok, och såskulle vi ha en barnabok också, och i den skulle detdå stå saker så att barn förstår varför föräldrar slår.Jag blev alldeles - jag flög i taket! Det behöver intebarn lära sig att förstå! De förstår ändå, på något sätt.De är så fulla av förståelse att det är rent oanständigt!Det blev ingen sådan bok. Den frågan lades ned ome-delbart, och det var ju jätteskönt. För är det något sombarn är så är de lojala, även om det handlar om att deblir misshandlade.Jag ska läsa inledningen till utredningen. Det ärett utdrag ur tal vid mottagandet avden tyska bokhandelns fredspris den 22 oktober 1978.Hon sade åt honom att han själv skulle gå ut ochta reda på ett ris åt henne. Den lille pojken gick, ochvar länge borta. kom han gråtande tillbakaoch sade: Jag hittade inget ris, men här har du en stensom du kan kasta på mig. Då började mamman ocksågråta, för hon såg plötsligt alltihop med barnets ögon.Jag var lite tveksam till ett par saker i utredning-en. Det var det här med särlagstiftningen, men vi fickså mycket stoff om att vi hade en lagstiftning som varså pass bra att den borde räcka och skulle räcka så jagyrkade inte på det.Jag var också tveksam - och inte så lite heller -till att ingenting skulle få kosta någonting. Därförskrev jag ett särskilt yttrande i utredningen om det.Jag är lite besvärlig även för mitt eget parti på denpunkten, för jag kan inte låta bli att predika om måste investera i förebyggande. Jag skrev så häri yttrandet: I kapitlet om samverkan skriver kommit-tén att tidiga insatser ofta är mindre kostsamma, bådeur ekonomisk och ur individuell synpunkt. Mindrekostsamma än vad? undrar jag då. Om man menarmindre kostsamma än senare utgifter som uppstår pågrund av att man ej tog tag i saken tidigare - då är detsant. Men i ett som vanligt mycket kortsiktigt budget-arbete kan en förebyggande åtgärd kosta så passmycket att satsningen ändå stryks. I den frågan hop-pas jag på jättemycket samarbete med ministern ochhjälp att få andra att förstå att man måste investera iförebyggande.Det är bra att den nya straffskyddskärpningsgrun-den har kommit in i betänkandet. Men jag tror ändåatt vi måste arbeta på att domare och juryer i dom-stolar förstår hur viktigt det är, det här att barn är såskyddslösa.Det som står om kunskapsutvecklingen är bra. Detär nödvändigt med utbildning. Vi fick veta underutredningens gång att kunskapen om barn har sjunkitunder . Man kan inte tro det. Vi har juTV nu och vi har så mycket information, så manborde egentligen veta mycket mer om barn och barnsutveckling för som går. Och så har det blivittvärtom, bland annat på grund av att man har skuritned på utbildningar inom , på BVC ochså vidare. Det är viktigt att man återupptar detta ochåterbildar kunskapen om barn.Det är bra att det finns skärpta skyldigheter attanmäla till . Men då vill det till att det ärnågonting att anmäla till. Det var lite grann det somUlrik pratade om. Jag har alltför varitmed om att man inte har velat anmäla därför att maninte har vågat. Dels har man känt att det inte är någonidé för att det ändå inte görs någonting, dels har mantänkt: Oj, om jag anmäler så blir det kanske värre förbarnet. Man kanske också har erfarenhet av att det harblivit det. Därför är det kolossalt viktigt att vi värnarsocialtjänstens kompetens och status. Jag välkomnarmycket att det ska bli en utredning om en handlings-plan för den sociala barn- och ungdomsvården. I denutredningen hoppas jag att man använder referenslit-teratur både när det gäller livet, utredningen, betän-kandet och andra betänkanden om till exempel sexu-ellt utnyttjade barn. Det vill jag rekommendera.Ett sätt att höja statusen för barn är att vidta åtgär-der så att de som arbetar med barn får höjd status.Under utredningen fick vi veta att hos polisen tillexempel har man väldiga hierarkier när det gäller vadsom är finast att jobba med. Det finaste är att jobbamed mord, våld och sådana riktigt häftiga . Detsom är lägst ned och som ofta kvinnor arbetar med ärbarnfrågor. Här är det hemskt viktigt att vi hjälper tillatt höja statusen, även i socialtjänsten.Ett sätt att kunskapsförbättra ochhöja dess status är just legitimation av socionomer.Det är ju bara en liten del, men ändå så viktig.Jag vill stämma in i det som sade om kri-minalvården och vuxenpsykiatrin - att man verkligenkommer ihåg att det finns barn med i sammanhanget.När det gäller kriminalvården så har jobbattillsammans med och för att detinte bara ska bli förvaring av förövare utan även enkriminalvård. Det finns undersökningar om och erfa-renheter av att barn eller ungdomar som har blivitutsatta för sexuella övergrepp eller misshandlade harmycket, mycket lättare att bli rehabiliterade om de avden som har gjort förövandet erkänner och ber omförlåtelse - inte bara muntligt utan med hjärtat. Dåblir man bekräftad. Då förstår man att det inte varmitt fel och att inte jag rår för det, utan att det är nå-gon annan som har gjort det. Detta kan man intekomma någonstans med om man inte har en riktigkriminalvård i stället för bara förvaring.Allra sist vill jag, precis som , slå ett slagför de asylsökande barnen. De har oftast så tungaryggsäckar och så hemska upplevelser med sig, ochde lever också ofta med föräldrar som mår väldigtdåligt - om de nu har föräldrar med sig. Det är föräld-rar som kanske blir misshandlare men som inte skulleha varit det under normala förhållanden och om dehade varit hemma. Detta behöver vi också tänka på.Anf. 18 ():Herr talman! Den blomstertid nu kommer medlust och fägring stor, sjunger barnen i landets skolornär det äntligen är dags för sommarlov.