prot · GR0938 · 2003-11-28 00:00:00 — Jag tror att det är en viktig signal att skicka, för den motverkar i viss mån den skada som genom sitt sätt att föra diskussionen kanske redan har ställt till med. Ni försöker att bekräfta bilden av att man inte ska ta kontakt med därför att man då kommer att få bekymmer hemma. Den signalen är väldigt viktig att skicka ut. Jag lyssnade noga till . Hon sade att hon anser att familjen är det viktigaste. Det kan vara så att hon förleds av det i sitt resonemang. Om en flicka lever under våld, hot och press av den arten att vid de rådgivande samtalen gör bedömningen att hon kommer att råka väldigt illa ut om man inleder en utredning, då ska man göra ett omhändertagande. Det är inte riktigt att skicka tillbaka flickan till en sådan miljö, inte ens om hon själv säger att hon vill tillbaka till hemmet. Hon kan leva under en mycket stark press, och det måste också vägas in i den slutgiltiga bedömningen. Det kan vara i vår syn på familjen som vi skiljer oss åt. För mig är familjen är viktig grundbult i samhället, men ibland är den en del av problemet och inte en del av lösningen. Då måste man från samhället vara beredd att vidta åtgärder som ingriper i familjens allra innersta. Det gäller när barn far illa över huvud taget, men också i de här fallen. Vägen som anvisar är att i vissa fall ska öppna upp hemliga utredningar. Jag ställde frågan: Hur länge tror ni att en sådan utredning, om det finns hot och våld i botten, kan hållas hemlig? Är det inte i stället en stor risk för att flickan råkar väldigt illa ut med den modell som förespråkar? Det är viktigt att klarlägga att de riktlinjer som har gett ut och som baserar sig på socialtjänstlagen ger möjlighet att föra rådgivande samtal. När en utredning inleds följer man de vanliga reglerna för information som återfinns i socialtjänstlagen. Man ska aldrig dra sig för att söka kontakt med om man befinner sig i en sådan här situation. Det viktigaste vi kan göra nu är att se till att det blir en bättre samverkan med övriga delar av samhället och bättre möjligheter att ta hand om människor som har hamnat i en svår situation. Det gäller till exempel att se till att samhället kan erbjuda ett skyddat boende i dessa fall. Här har vi varit alldeles för dåliga, och det är därför som regeringen har anvisat ytterligare pengar. 36 (): Ministern säger att flickor ska kunna söka hjälp utan att vara rädda. Ja, det var precis därför som jag skrev min interpellation, för att hjälpa dessa flickor. Regeringen har satsat på skyddat boende för flickor och unga kvinnor som riskerar att utsättas för hedersrelaterade brott. Jag tycker att det är hedervärt av regeringen att ha gjort det. Men varför tänker man inte i flera steg? Mordet på Pela berörde hela . Jag läste en bok om det, där lillasyster berättade med sina egna ord fast det var en journalist som höll i pennan om hur det hela gick till. Hon beskrev precis den situation som min interpellation handlar om. Pela gick till och bad om hjälp för att hon och hennes syster skulle kunna flytta hemifrån. Föräldrarna blev naturligtvis kontaktade. Det fördes inga rådgivande samtal, lagtexten följdes och vi vet resultatet. Ministern avslutar interpellationssvaret med att säga att det inte har hänt någonting för att han ska ha ändrat sin uppfattning . Ja, vad ska man säga om det? Vad är det som ska hända då? Ska det inträffa flera Pela-fall? Nej, det tror jag inte. Jag uppmanar ministern att försöka att ta lite extra tid och fundera över dessa frågor och att ta kontakt med berörda personer. Jag är socialpolitiker i grunden, och jag vet att har mycket gott i sig och vill väldigt mycket. Men det fungerar inte alltid bra. Man har inte alltid en trygg, erfaren och säker socialsekreterare på andra sidan bordet, en som vågar tänja lite grann. Man kan möta en sådan socialsekreterare som var med i programmet där en flicka uppmanades att gå till doktorn för att få bekräftat att hon var oskuld så att mamman och pappan skulle bli säkra på sin sak. Det är inte det samhälle som vi vill ha. Det finns flickor som behöver ministerns hjälp. Jag hoppas att ministern är beredd att ompröva sitt ställningstagande. 37 Statsrådet (): Jag tror inte att det egentligen skiljer någonting vare sig i ambitionsnivå eller i sak. Men det är inte effektivt med den väg som anvisar, nämligen att det ska gå att öppna upp hemliga utredningar. Jag tror att detta snarare skulle försätta dessa flickor i en mycket värre situation än vad de har . Det finns möjlighet att föra rådgivande samtal, och den möjligheten bör utnyttjas i dessa sammanhang. Sedan handlar det huvudsakligen om att det måste finnas resurser och möjligheter att erbjuda det stöd och den hjälp till exempel skyddat boende som de behöver. Men fortfarande finns det alldeles för lite resurser avsatta för detta. Men vi inledde ett arbete för att försöka staga upp och satsa på den delen. När det gäller det intryck som förmedlar är jag bekymrad över debatten. Om det kvardröjande intrycket blir att man inte ska söka hjälp hos om man befinner sig i en hotfull situationen, då har den här interpellationen ställt till väldigt stor skada. Det har jag försökt att rätta till genom att säga att det är precis tvärtom, att man inte ska vara rädd för att ta kontakt med . Man ska ta kontakt med , och vi från samhällets sida ska göra allt vi kan för att försöka att hjälpa till att ta sig ur den situation som man har hamnat i och den press som man känner från familjen. Det kan göras inom den lag som finns. Sedan återstår det en del bitar när det gäller resurstilldelning och hjälp till skyddat boende. Överläggningen var härmed avslutad. 7 § Svar på interpellation 2003/04:123 om statens ansvar för 38 Miljöminister (): har frågat mig vilka skäl jag har för att statens naturvårdspolitik ska särbehandla i förhållande till nationalparker och naturreservat samt vad jag avser göra för att säkerställa att ska få ett tydligt statligt ansvar i likhet med nationalparker och naturreservat. Regeringen har i sin skrivelse till Ensamlad naturvårdspolitik (skr. 2001/02:173) berört frågan om nationalstadsparker. Regeringen konstaterar där att en nationalstadspark kan ses som en parallell till en nationalpark i den meningen att den är en tillgång för hela folket som ska bevaras och förvaltas så att värdena kan komma nu levande och framtida medborgare till godo. Det finns dock några viktiga skillnader: I en nationalpark måste marken tillhöra staten vilket inte är fallet i en nationalstadspark. Vidare saknar specifika föreskrifter. I stället har , direkt genom , preciserat den markanvändning som inte är tillåten i . Kombinationen och integreringen av naturvärden, kulturmiljövärden, värden för friluftsliv, rekreation och pedagogik samt inte minst värden för turistnäringen, allt beläget i storstadens omedelbara närhet, gör nationalstadsparker speciella i förhållande till nationalparker eller naturreservat. Jag anser att vår nationalstadspark är lika angelägen som våra nationalparker. Regeringen har lika höga ambitioner när det gäller dessa två bevarandeformer. Det väsentliga är det som förenar. I såväl nationalstadsparker som nationalparker handlar det om nationella värden som ska upprätthållas som en tillgång för nu levande och kommande generationer. Det var också dessa riktlinjer som lades fast i regeringens naturvårdsskrivelse, där vi angav hur vi menar att arbetet med skulle fortsätta. Min slutsats är att regeringen inte särbehandlar i förhållande till nationalparker eller naturreservat, utöver de skillnader i behandling som de olika aktuella lagrummen ger anledning till. Angående den andra frågan instämmer jag med om att det har saknats ett helhetsgrepp för vård och förvaltning. Det var mot den bakgrunden som regeringen tog beslut om att ge i i uppdrag att ta fram ett program för samordnad förvaltning, skötsel och utveckling av . Jag anser att det behövs en gemensam syn och till och med en vision bland nyckelaktörerna, inte minst hos de berörda kommunerna, statliga markförvaltare och , på hur parken och dess olika delar ska skötas och utvecklas på ett långsiktigt bra sätt. Parkens värde för ekologi, naturvård, kulturhistoria och rekreation måste bevaras och utvecklas så att dess attraktivitet ökas. Därför ska tillsammans med kommunerna, markägarna och förvaltarna i ett program ta fram både långsiktiga mål och konkreta riktlinjer för parkens förvaltning, skötsel och utveckling. Detta uppdrag ska utföras efter samråd med berörda kommuner, markägare och förvaltare. Det ska redovisas . I och med detta uppdrag har regeringen gett i en tydlig roll och ett tydligt ansvar på ett sätt som väl motsvarar andra former av områdesskydd. 39 (): Tack, miljöministern, för svaret på min interpellation. Den är unik i sitt slag för stadsmiljön. Den är unik i sitt slag också som ett försök eller en ambition att värna, vårda och säkra för framtida generationer ett rejält grönområde i en stadsmiljö. I stället för att agera aktivt för att forma en gemensam strategi har regeringen nöjt sig med att beslutet var fattat. utan skötselplan och utan statliga medel. , fru talman, och känner att nu måste någonting ske och presenterar för sin del ett förslag på hur man skulle kunna utveckla området. Jag väckte en interpellation , och som av en händelse, fru talman, beslutade regeringen att ge ett uppdrag till i att ta fram ett program för just samordnad förvaltning, skötsel och utveckling av . Det var väl bra i och för sig. talar miljöministern och regeringen om att man vill ha en gemensam syn, till och med en vision, på . Men vad har hindrat regeringen att under de gångna nio åren göra någonting för att få denna gemensamma syn? Vad har stått i vägen för regeringens handlingskraft under de gångna nio åren? Och varför ska det nu ta att få fram ett förslag som på eget initiativ gjort en del grundarbete med? Statens ansvar är likställt, säger miljöministern. Ska jag tolka det som att staten nu också är beredd att avsätta resurser? När man hör miljöministern låter det som att just det faktum att staten inte är markägare i just det här området, utan det är flera aktörer som är med, gör att staten känner sig handlingsförlamad när det gäller att ta ansvar, också ekonomiskt. Vi har alla kunnat ta del av att i knappast haft resurser alls att genomföra någonting under de gångna nio åren. Här skiljer det sig de facto från övriga naturreservat och nationalparker, där ju staten går in och säkrar med skötselplaner men också med statliga medel och tar ansvar för utvecklingen och skötseln av området. I det här fallet finns det inga sådana löften, bara ett löfte om en utredning . Det tycker jag inte, fru talman, är ett tydligt besked från regeringen om att man verkligen vill ta sitt fulla ansvar och likställa i med nationalparker i andra delar av landet. Jag väntar ivrigt på svar. 40 Miljöminister (): Jag instämmer i att det var ett mycket framsynt beslut att inrätta en nationalstadspark i . Jag vill också säga att det inte är så att regeringen har präglats av handlingsförlamning. Det beslut som fattades är självklart berett . Det som kännetecknar förvaltningen av är att den måste ske i samverkan mellan många olika aktörer. I en nationalpark där staten äger all mark är det en sak att upprätta en skötselplan. I en park som ägs av många förvaltare är det en annan sak. Vi ser att det är mycket angeläget att samordna arbetet. Det som jag har lagt min kraft på sedan jag blev minister är att se till att vi får en bra samverkan mellan de olika aktörerna. Det uppdrag som vi nu ger har vi förberett mycket noga. Vi vet att har resurser att utföra uppdraget. Vi vet också att det finns ett brett intresse från aktörer att medverka i den här processen. Och det är precis så som det måste gå till i en nationalstadspark med många olika intressenter och komplexa förhållanden. När det gäller resurser till angav regeringen redan i naturvårdsskrivelsen att det finns anledning att se över om det behövs extra resurser. Dock är det så, det ska vi komma ihåg, att staten ger stora medel till genom de statliga förvaltarna. Det är inte så att är utan pengar. Till skillnad från andra nationalparker, som enbart har statens särskilda skötselanslag, har vi här förvaltare som har resurser. Det hindrar inte att vi kan behöva se över frågan. Men jag ser att rätt ordning att gå är att först låta genomföra sitt uppdrag jag tycker att tiden är väl avvägd och bra och när uppdraget är redovisat får vi anledning att återkomma till detta. Att resurser har funnits också från statens sida för att hantera skötseln av parken tycker jag är viktigt att komma ihåg. 41 (): Jag kan förstå att miljöministern och regeringen har berett frågan . är en rätt för att bereda en fråga, får man väl säga. Jag har noterat att i har begärt extra anslag från regeringen för att kunna ta sin del av ansvaret och att miljöministern säger att man klarar sig med de resurser som finns. begäran har mötts av ett uppdrag att utreda. Jag är förvånad över att det har behövt ta att komma fram till den slutsatsen. Det faktum att det är många olika aktörer i det här området kan rimligen inte leda till svårigheter att komma fram till slutsatsen att man behöver ta fram en gemensam skötselplan. för att komma fram till den slutsatsen låter som en lite väl lång beredningstid i mina öron. Jag förde fram frågan om resurser. Det är klart att olika aktörer har olika resurser, men staten har ju normalt för nationalparker ett ansvar för helheten. I det här fallet är det väl rimligt att staten tar ett ansvar utöver sitt eget förvaltaransvar för hela området, eftersom det är en nationalstadspark som är unik i både sin konstruktion och miljö. Det vore intressant att få del av om miljöministern gett utredning i uppdrag att också se på frågan om extra resurser eller om detta ska göras av en ny utredning som bereds inom . Det har ju nu också gått den skrivelse som miljöministern relaterar till låg på bord. 42 Miljöminister (): Jag är lite förvånad över att är så ointresserad av det arbete som faktiskt pågår och som är väldigt konstruktivt när det gäller att driva frågan framåt. Jag är också förvånad över att tycker att det är så enkelt och okomplicerat att, som vi nu gör, införa en helt ny skyddsform, nämligen , med helt nya regelverk. Från statens sida tas ett ansvar för helheten. Men vi måste också se att det finns skillnader såtillvida att det i nationalparkerna inte finns några andra förvaltare med statliga resurser som just förvaltar, utan där har vi skötselanslagen. går vi alltså in i och arbetar då på det sätt som jag menar att vi måste arbeta på inte uppifrån som om staten ägde hela området utan i samarbete med aktörerna. Vi har gjort bedömningen att rätt sätt att arbeta är att förbättra samarbetet med aktörerna och att ge en tydlig roll, och det är det som vi nu gör. Självklart har jag samrått med . Jag vet att man kommer att ha resurser att utföra det här arbetet. Givetvis är detta ett krävande och viktigt arbete, och har begärt att få det här samordningsuppdraget. Jag anser således att vi arbetar på ett konstruktivt sätt för att driva frågan framåt och tror att detta kommer att ge ett mycket bra resultat. 43 (): Miljöministern är förvånad över mitt ointresse. Men låt mig kvittera denna signal med att säga att jag är förvånad över att miljöministern kan uppfatta det som ett ointresse att jag försöker säkerställa att får samma behandling, har samma relation som övriga nationalparker, och att vi verkligen värnar och kan utveckla ett område som är unikt i vår stadsmiljö. Jag är också förvånad över att miljöministern tycker att det är rimligt att först bereda frågan och att det är ett tecken på regeringens intresse, liksom att det sedan när man väl kommer fram till beslutet att man ska utreda tar för den utredningen. Om detta är ett tecken på regeringens intresse för frågan må väl andra bedöma hur pass stort det intresset har varit under de gångna nio åren. Vidare har jag, fru talman, ännu inte fått något svar i resursfrågan. Är det så att man i den utredning som ska få ta också ska titta närmare på vilka ytterligare resurser staten har och att regeringen är beredd att jämställa med nationalparker genom att bevilja ett statligt ansvar för den ekonomiska utvecklingen av området och för skötseln av området, eller är regeringen bara intresserad av sin del av helheten? 44 Miljöminister (): Låt mig tydliggöra att jag är förvånad. Eftersom vi nu faktiskt går framåt i frågan på ett väldigt konstruktivt sätt tycker jag att vi borde kunna vara eniga om att det är bra att vi tar steg framåt i stället för att diskutera hur som gått och vad som tidigare gjorts. När det gäller vad som tidigare gjorts kan jag framhålla att uppdrag har lagts. Dessutom har det funnits en samordningsgrupp, och det har vidtagits åtgärder och arbetats med detta . Det är en komplex fråga att hantera en nationalstadspark mitt i ett urbant område. Det är ett nytt sätt att arbeta, och processen tar tid. Jag tycker att det är viktigt att vi är eniga om värdet av och det tror jag att vi är. Ja, jag vill verkligen försäkra om att vi är det. Vi tycker att det var ett mycket bra initiativ att inrätta , och vi i regeringen lägger just nu ned mycket arbete på att driva frågan framåt. Jag tror att det är viktigt att vi också ser att vi är på rätt väg, och jag hoppas att förstår min poäng med samverkan. Det finns en skillnad mellan nationalparker, som vi ägarrättsmässigt och så vidare helt och hållet förfogar över, och där samverkan med aktörerna är A och O. Här vill vi arbeta på rätt sätt. Det innebär också att processen tar . Det ligger inte direkt i uppdraget att se över resursfrågorna, utan det är ett program för förvaltning som har fått. Däremot ser jag att vi när vi har ett sammantaget grepp om förvaltningen jag har sagt att jag tycker att vi har saknat det på ett bättre sätt kan bedöma resursfrågan. Detta med resurser till kan inte heller hanteras på exakt samma sätt som när det gäller nationalparkerna på grund av de särskilda omständigheter som råder, bland annat att det finns en lång rad förvaltare som också har andra resurser att tillgå. Således måste vi även i det här fallet skräddarsy en lösning. Det kan vi titta närmare på när vi kommit ytterligare ett steg på vägen. Jag försäkrar alltså, , att vi arbetar på ett konstruktivt sätt med att föra frågan om framåt och säkerställa förvaltning och finansiering. Överläggningen var härmed avslutad. 8 § Anmälan om inkommen faktapromemoria om förslag från Europeiska kommissionen Tredje vice talmannen anmälde att följande faktapromemoria om förslag från Europeiska kommissionen inkommit och överlämnats till utskott: 2003/04:FPM33 Ädelmetalldirektivet KOM(1993)322 och KOM(1994) 267 till näringsutskottet 9 § Hänvisning av ärenden till utskott Föredrogs och hänvisades Proposition 2003/04:44 till socialförsäkringsutskottet Anmäldes och bordlades betänkande 2003/04:AU1 Utgiftsområdena 13 Arbetsmarknad och 14 Arbetsliv 11 § Anmälan om interpellationer Anmäldes att följande interpellationer framställts 2003/04:166 av ()till finansminister inom EU:s tillväxtinitiativ 2003/04:167 av ()till näringsminister sammanhållet Posten 2003/04:168 av ()till utrikesminister 2003/04:169 av ()till justitieminister i familjevåldssituationer 2003/04:170 av ()till kulturminister av statliga myndigheter 2003/04:171 av ()till statsminister för tillväxt i hela landet Interpellationerna redovisas i bilaga som fogats till snabbprotokoll . 12 § Anmälan om frågor för skriftliga svar Anmäldes att följande frågor för skriftliga svar framställts 2003/04:358 av ()till statsrådet 18:s sträckning vid TenstaRinkeby 2003/04:359 av ()till jordbruksminister villkor 2003/04:360 av ()till statsrådet idrott 2003/04:361 av ()till socialminister av statsbidrag till äldreforskning 2003/04:362 av ()till justitieminister en del av kriminalvården /04:363 av ()till justitieminister av advokatarvode 2003/04:364 av ()till statsrådet till 2003/04:365 av ()till kulturminister i det digitala marknätet Frågorna redovisas i bilaga som fogats till snabbprotokoll . 13 § Anmälan om skriftliga svar på frågor Anmäldes att skriftliga svar på följande frågor inkommit 2003/04:300 av ()till utrikesminister bojkott av EU-tjänstemän 2003/04:307 av ()till utrikesminister för kyrkor i EU 2003/04:321 av ()till utrikesminister demokratiskt val till duman i Svaren redovisas i bilaga som fogats till snabbprotokoll . 14 § Kammaren åtskildes . Förhandlingarna leddes av tredje vice talmannen.