prot · GR0914 · 2003-10-16 00:00:00 — Men så har det inte blivit i ! Ljuset i tunneln slocknade för mig. Hade varit här i kammaren hade jag frågat honom: Är inte dålig tillgänglighet och stängda apotek tecken på låg effektivitet? Det finns utredningar som menar att monopolet ger större kostnader och sämre service för konsumenterna. menar att ensamrätt till försäljning av läkemedel bör avskaffas och att läkemedel, utan att det ställs specifika kompetenskrav, bör kunna säljas vid sidan av apotek. Även statliga utredningar föreslår att apoteken bör konkurrensutsättas. På kort sikt kan detta innebära kostnadssänkningar, liksom att egenvården förenklas. Vi kan börja med att receptfria läkemedel får säljas över disk i dagligvaruhandeln. Det skulle ge ca 3 000 nya försäljningsställen i , om vi utgår från utvecklingen i . Det skulle innebära att tillgängligheten för läkemedel skulle öka och egenvården underlättas. Risken för sämre farmaceutisk rådgivning vid försäljning i dagligvaruhandeln är inte säkerställd. Vi vet egentligen inte hur många som får relevant information vid köp av receptfria läkemedel och egenvårdsartiklar i plockdiskarna i våra apotek. Dessutom är apoteken nu själva förespråkare av Internetförsäljning för att öka tillgängligheten. Jag hoppas att man har löst rådgivningen i det fallet. Avregleringen i visar att priserna på receptfria läkemedel sjunkit något men att det skiljer mellan olika grupper. Så har priset på tobaksavvänjningsmedel sjunkit och är billigare i detaljhandeln än på apoteken. Farhågan att konsumtionen på smärtstillande medel skulle öka har inte besannats; den har minskat. Däremot har priserna stigit något, beroende på att det är de små förpackningarna som får säljas, och dessa är relativt sett dyrare än större förpackningar. Detta innebär, tror jag, rimligen att kunderna varit villiga att betala ett högre pris för enskilda produkter med ökad tillgänglighet. Det visar marknadskrafternas förmåga. Man prissätter som konsument ökad tillgänglighet, för det innebär kanske kortare resor och mindre förlorad tid, som man kan använda till annat man vill göra. Man glömmer lätt att nuvarande statliga apoteksmonopolet uppstod . var apotekarna fria företagare. Så historiskt är det anmärkningsvärt att en så som blivit för en verksamhet. Men jag hoppas att dessa snart kan bli en parentes i apotekens historia, liksom muren blivit en parentes i historia där nu den fria marknaden alltmer gör sitt intåg i forna sovjetiska lydstater. Hade varit här hade jag frågat honom: Varför är det så omöjligt att avskaffa försäljningsmonopol? 267 (): Den allmänpolitiska debatten inleddes i går med en diskussion om det nya . Jag vill anknyta till den diskussionen. Medlemskapet i EU har givit oss många fördelar, men på det sociala området har det inneburit en stor nackdel. Det har lett till kraftigt ökad alkoholkonsumtion, som i sin tur leder till ökade skador. Delvis var det här förutsett, men det har blivit mycket värre än vad någon väntade sig, och det finns tyvärr skäl att tro att det kommer att bli ännu värre. Vi hade ett mål för alkoholpolitiken att alkoholkonsumtionen skulle minska . har konsumtionen i stället ökat . skulle jag tro att vi ligger någonstans kring högre än vad vi gjorde 1996. Från alkohol per invånare har den ökat till över . Det finns ett område där utvecklingen har varit positiv, och det gäller hembränning och smuggling. Man har genom en kombinerad insats med polis, tull, opinionsbildning och information lyckats minska konsumtionen av så kallad svarsprit enligt forskarnas uppskattning. utgör svartspriten av den totala konsumtionen. I stället har resandeinförseln ökat, och den är nu uppe i , kanske drygt. Oklart är hur stor olaglig vidareförsäljning av den här resandeinförseln som äger rum, men det finns anledning att tro att där finns en betydande brottslighet. Den bör naturligtvis bekämpas av tull och polis. Den stora införseln strider egentligen i grunden mot EU:s princip, som ju är att alkoholdrycker liksom andra varor ska beskattas i det land där de konsumeras. Så har man ett undantag att man får ta in för personligt bruk. Men när kvantiteterna för personligt bruk uppgår till per person vid varje inresa är det rent löjligt. Då förstår alla att det här är ett sätt att utöva tryck på våra alkoholskatter. Det är betydande risk för olaglig vidareförsäljning. ropar många på stora och snabba skattesänkningar för att man ska kunna konkurrera med resandeinförseln. Jag vill först påminna om att alkoholdryckerna faktiskt redan är billigare i reala priser än vad de var för . Men jag vill inte utesluta att vi kan bli tvingade till ytterligare sänkningar, men jag tror att det är väldigt klokt att vänta det är ingen ko på isen. Systembolagets försäljning 2002, alltså, låg högre än vad den låg 1994 innan vi gick med i EU. , jag fick just färska siffror, har försäljningen ökat mätt i ren alkohol. Vissa har alltid ropat på sänkta alkoholskatter. Hade vi följt de råden när vi gick med i EU då hade tusentals människor offrats antingen till en för tidig död eller i varje fall till sjukdom eller misshandel eller andra olyckor. Bryggerierna var till exempel inte nöjda med att skatten på starköl sänktes 1997 motsvarande av försäljningspriset. Det blev visserligen , för bryggerierna behöll en del av sänkningen. Försäljningen i systembutikerna av starköl har ökat till 170. blir det snarare . Men bryggerierna är inte nöjda. De klagar på att det svagare ölet har minskat i försäljning. På något sätt tänker man sig att om man ytterligare sänkte skatten på starköl skulle försäljningen av lättöl öka. Det är en egen ekonomisk teori som man tillämpar. Vad ska vi göra åt det här? Ja, det finns mycket att göra. Med tanke på att EU inte låter oss föra den alkoholpolitik som vi vill måste vi påverka EU. Regeringen försöker det, och den frånvarande folkhälsoministern bör känna att han har ett brett stöd här i för de ansträngningarna. Om vi nu tänker på vore det viktigt att föra in i målparagrafen att en bättre folkhälsa också är ett angeläget mål för EU. Det skulle göra det lättare att hävda att de sociala synpunkterna och folkhälsosynpunkterna skulle väga tyngre i jämförelse med de rent kommersiella synpunkterna som vi nu får uppleva alltid tar över. I kampen för att få föra en bättre social alkoholpolitik handlar det dels om rätten att begränsa införseln när folk reser in i landet, dels om att höja minimiskatterna på alkohol inom EU. Det står några ord i konstitutionsrapporten som vi har fått om att regeringen har framfört dessa önskemål om att folkhälsa ska vara ett mål. Men det är ganska svagt formulerat i jämförelse med andra mål. Därför önskar jag och hoppas att vid behandlingen av detta dokument kräver att folkhälsa förs in som ett mål för EU. 268 (): En översyn sker kring ansvaret och styrfunktioner i framtidens samhälle, den så kallade . Propåer kommer om inskränkningar i det kommunala självstyret på grund av att kommuner och landsting inte kan samarbeta. Uttalanden från framträdande socialdemokrater innebär att vi ska ha färre kommuner som landstingen ska bort. Det här visar att pajkastningen i samhället är i full gång. Alla skyller på varandra. Ingen frågar varför. Varför ser samhället ut som det gör ? Varför orkar inte kommuner och landsting med sitt ansvar? Och varför gör ingen någonting åt det? En häftig debatt har med rätta kommit upp kring psykiatrin. Det är bra, för psykiatrin är till stor del en indikator på människors levnadsvillkor i samhället. Det är bra att det här diskuteras, men låt inte debatten få slagsida och återigen inriktas på den akuta åtgärden, och låt oss inte återigen glömma bort orsaken till problemet. Våra mentalsjukhus avvecklades . Det var en stor humanitär åtgärd som vidtogs, och det är få som anser att förändringen var felaktig. Det går alltså inte att säga att det var bättre förr på det här området. För högriskindivider krävs en förstärkt sluten psykiatrisk vård. Det absurda i sammanhanget är att vi , trots rådande debatt, ser landsting efter landsting lägga ned slutenvårdsplatser inom psykiatrin. För övriga psykiatriska patienter krävs att det finns en öppenvård som är värd namnet. Det krävs ett nära samarbete mellan kommuner och landsting för att man ska kunna klara den här vården på ett bra sätt. Den sammantagna orsaken för att öppen och sluten psykiatrisk vård inte sköts på ett tillfredsställande sätt är en dålig ekonomi. I slutskedet av allt förändringsarbete inom vården och psykiatrin hamnade Kommun- och i en akut ekonomisk kris. Det här området tillsammans med andra sektorer fick stå tillbaka för besparingar som otvivelaktigt behövde göras. Men det är viktigt att ha klart för sig att orsaken till och ansvaret för detta finns att söka på alla politiska nivåer. Man kan inte hänga ut enbart kommuner och landsting. Att ta detta som intäkt för att det kommunala självstyret ska minskas och att vi ska slå igen norr om är en absurd inställning. I stället måste det kommunala självstyret utvecklas. Från vill vi ge våra kolleger på kommun- och landstingsplanet ansvaret, rätten och därmed också möjligheten att forma sin verksamhet utifrån de lokala förhållandena. Grundläggande för detta är en demokrati som styrs som en aktiv demokrati ska styras, nämligen underifrån. modell att alla beslut ska fattas utifrån federalismens principer är därför grunden för en spänstig och livaktig demokrati. Vi kan konstatera att det här är en fråga om makt makt mellan olika politiska nivåer. Det krävs därför ett nytänkande för att nå de resultat som alla talar om. Det krävs nytänkande inte minst från de beslutsfattare som finns i den här lokalen. Det krävs insikt om vilka mål vi egentligen vill nå och hur vi bäst når dem. Vi kan konstatera att som vi arbetar når vi inte dessa mål. Kommunernas äldreomsorg kostar . Om vi ska ha samma inriktning måste kommunalskatten öka till av inkomsten detta för att klara äldreomsorgen. Vi måste våga föra en debatt om det här och om hur framtidens vård och omsorg ska finansieras. Vi måste klara framtiden med den demografiska utveckling som vi har. Förmodligen är lösningarna ett otal olika åtgärder. har i sina motioner visat på några av vägarna för att komma till rätta med den situation som kommuner och landsting har och för att stärka dem i sin roll i det här arbetet. Men därutöver är det viktigt att samverkan sker mellan alla aktörer i samhället. Det gäller kommuner, landsting och även privata aktörer. Det gäller såväl direkt inom vården, omsorgen och skolan som i lönebildningsprocessen så att vi skapar en situation som ger landet förutsättningar att vara konkurrenskraftigt, alltså skapar den tillväxt som vi så väl behöver för att kunna upprätthålla en bra välfärd. Alla borde vara överens om att det krävs en förändring inom offentlig sektor. Inom vården arbetar man i stort sett efter samma mönster som man gjorde detta trots att det har skett i närmaste en revolution på just vårdens område. sker neddragningar inom landstingen utifrån ett krasst ekonomiskt tänkande. Visionen om den framtida vårdstrukturen saknas alltför ofta. Det här visar på en direkt brist inom landstingen. Det visar att vi behöver ett nytt tänk i . Vi behöver tillväxt. Vi behöver politiker som ges rätten och möjligheten att ta ett reellt ansvar för sitt ansvarsområde. Och vi behöver en aktiv politik som klarar framtidens krav. Jag skulle kunna göra det enkelt för mig genom att lägga till ytterligare en mening, nämligen att vi behöver en ny regering. Men jag ska vara lite ödmjuk och hänvisa till de motioner som har väckt i ärendet och rekommenderar dem för läsning. Förhoppningsvis kan de leda fram till de principiella beslut som vi behöver fatta för att skapa ett samhälle som också klarar välfärden . 269 (): Vi har just nu en intensiv debatt i vårt land om flera inslag i vår välfärdspolitik, psykiatrin och landstingens budgetar. Detta är självfallet oerhört viktiga debatter, men lika viktigt kanske det är att diskutera den långsiktiga utvecklingen av välfärdsområdet och ta avstamp i hur det faktiskt ser ut om man ser på det från ett övergripande plan. För någon vecka sedan presenterade några forskare i en studie över hur det ser ut om man mäter välfärden på ett brett sätt och med ett stort antal indikatorer. De hade kommit fram till att trots de problem vi upplever just nu i inom ett antal vårdområden är faktiskt läget så att leder den internationella välfärdsligan. Som ett exempel nämner man att vår medellivslängd i är längre än vad den är i , och att vi har världens lägsta spädbarnsdödlighet, trots att satsar en betydligt större andel av sin BNP på just sjukvården. Det behövs alltså en helhetssyn på samhället för att man ska kunna bygga välfärd. Jag tycker att det vore önskvärt att vi hade en lika intensiv debatt om de långsiktiga välfärdsfrågorna som om de dagsaktuella problemen, exempelvis: Vilka uppgifter är det rimligt att sjukvården ska klara av? skriver en aktiv läkare här i en mycket intressant artikel med rubriken ingen sjukdom. Jag vill instämma i ganska mycket som sägs i den artikeln. Vi har ett samhälle där man vänder sig till sjukvården med fler och fler problem som sjukvården kanske inte är den allra bästa instansen för att lösa. Frågan om vilken vårdstruktur vi ska ha togs upp i ett tidigare inlägg här. Det är också en mycket angelägen fråga enligt mitt sätt att se det. Vilken vårdstruktur är den långsiktigt rätta? Vilken vårdstruktur är den mest effektiva? Måste vi ge vård- och omsorgsområdet, inklusive sjukvården, en större andel av bruttonationalprodukten? Troligen måste vi det, eftersom den demografiska utvecklingen ser ut som den gör och innovationerna på det här området är många. I alla fall är jag själv övertygad om att vi måste göra detta. har fattat ett prioriteringsbeslut. Lever prioriteringsdiskussionerna ute i vården på det sätt som vi skulle önska oss? Jag tror att det finns mer att önska i det avseendet. Har vi fått fart på folkhälsoarbetet i den utsträckning som vi önskar? Nej, är mitt svar på den frågan. Det finns alldeles uppenbart mer att göra på det området, därför att det kanske är därigenom som vi kan minimera vårdbehoven. Vi har en positiv utveckling när det gäller rökning i det här landet. har pekat på ett annat område där vi har en negativ utveckling, alkoholområdet. Vi har en utveckling när det gäller sjukdomar i rörelseorganen som slår igenom på kostnadsnivåerna i alla led, inte minst i vår socialförsäkring. Vad kan man göra för att motverka den utvecklingen? Man kan fråga sig om sjukvårdsområdet, som är så högt prioriterat av alla människor, kanske allra högst prioriterat, ska behöva leva med att i en lågkonjunktur banta sitt utbud för att sedan kunna öka utbudet i en högkonjunktur. Egentligen borde vi kanske ha ett system så att vi kunde utjämna över konjunktursvackorna och få en något jämnare utveckling av sjukvårdsutbudet och därmed -konsumtionen. Vi har haft en situation i sjukvården och på vårdområdet med en nästan ständig brist på någon personalgrupp läkarbrist, sjuksköterskebrist och andra brister. Trots att det borde vara relativt lätt för utbildningsorganisationerna att bedöma det framtida behovet av personal, är det få år som denna välfärdssektor har kunnat jobba med en tillgång till personal som har varit i balans. Därför tycker jag att det finns anledning att vi diskuterar hur vi kan förbättra den situationen. Vi har en diskussion, som också har antytts här, om hur vi ska organisera det politiska inflytandet över välfärdssektorn framöver. Den enklaste lösningen för alla är då att säga: Byt huvudman! Därmed tror man sig ha löst problemet. Enligt min uppfattning är det definitivt inte på det sättet. Somliga av oss minns när staten hade ansvar för betydande delar av vården, hur det såg ut på mentalsjukhusen och hur distriktsläkarorganisationen den hette inte så var organiserad, och vi minns att man hade ett par statliga akutsjukhus. Det kanske inte är så att vi ska sitta i den här kammaren eller i och diskutera vilket vårdutbud man ska ha i , eller någon annanstans, utan det är faktiskt ett demokratiskt värde i att människorna i de här bygderna får diskutera hur de ska organisera sin egen vård. Jag tycker att man i den här debatten bortser från den aspekten av det hela. Trots allt är det nog så att den livaktigaste diskussionen om hur vi bevarar och utvecklar vår välfärd måste handla om hur vi kan vidta åtgärder för att den här sektorn ska få en större andel av bruttonationalprodukten. Personligen är jag övertygad om att om vi tittar fram i tiden måste det till ett resurstillskott för att klara detta. Vi kommer om någon månad att få resultatet av arbetet i Senior . Några av oss har varit med i det arbetet. För mig är det ganska uppenbart att den demografiska utvecklingen kommer att kräva nya resurser. Det går inte att bara organisera bort den resursbrist vi har . 270 () replik: tar upp väldigt viktiga och stora frågor. Jag är glad för det, för jag har i interpellationsdebatter med socialministern ett stort antal gånger försökt ta upp framtidsfrågor som hur vi ska klara finansieringen av äldreomsorgen när vi ser hur den demografiska situationen ser ut. Det är allt färre som arbetar och en ekonomi som håller på att gå totalt över styr. Detta kommer också klart att framgå i den utredning som och jag har varit med i. Där står det klart, svart på vitt, vad vi har att vänta oss . Jag är tacksam för att lyfte upp denna fråga här . Men jag vill också ta upp en mer vardagsnära fråga. I mitt anförande talade jag bland annat om kommun, en kommun som säkert inte är okänd för . Kommunen skriver till utskottet och beskriver hur det nu finns en proposition som handlar om utjämning av de kommunala kostnaderna för målgruppen för lagen för stöd och service. Man är väldigt orolig i kommun. Man är väldigt orolig i av kommuner och i här kommer att innebära. Konsekvenserna blir ödesdigra för såväl Mogårdsboende som för kommun, säger man. Undertecknare är bland andra , en partikamrat till . Vad svarar kommun? 271 () replik: Jag har haft och har en dialog med detta kommunalråd i den här frågan. Den här frågan handlar inte bara om konsekvenserna för kommunerna utan också om konsekvenserna för de vårdinstitutioner som bedriver specialistvård, om det uttrycket får användas inom det här området, för vissa grupper av LSS-omsorgstagare. Det handlar också om riskerna för ekonomin för de här vårdinstitutionerna. Jag råkar själv sitta i styrelsen i ett av vårdbolagen, så jag kan se att det kan bli konsekvenser av detta när vissa kommuner lyfter över mantalskrivningsorten till den kommun där en människa har vårdats någon tid. Vid den behandling som kommer att ske av propositionen i finansutskottet och sedermera här i kammaren kommer i alla fall jag att ta upp de här diskussionerna med dem som har att hantera ärendet. 272 () replik: För många kommuner kommer det här att bli klart kännbart. vet vi att det är många kommuner som genom utjämningssystemet får makten. Kommunpolitikerna får makten över pengarna och kan säga ja eller nej till dem som behöver komma till andra ställen i andra kommuner för att få vård och omsorg i stället för den som kan erbjudas därhemma. lyfte upp intressanta frågor i början av sitt anförande. Kan också tänka sig en finansieringslösning så att pengarna inte går till kommunerna och kommunpolitikerna för omsorgen om de funktionshindrade, utan att de i stället går direkt till de funktionshindrade så att de får makten över pengarna och inte kommunalpolitikerna? 273 () replik: Även handikappade människor är självfallet invånare i de kommuner där de bor. Sedan behöver man ibland för små handikappgrupper utnyttja vårdutbud på andra ställen, och då måste självfallet hemkommunen betala för detta. Men problemet uppstår när man hemifrån talar om att man betraktar den som får vård på ett annat ställe som boende i den kommun där han eller hon har skaffat sig viss vård. I de här sammanhangen har man kanske inte tänkt på att det för många små och medelstora kommuner är omöjligt att ha ett sådant utbud för vissa grupper, exempelvis dövblinda som är en mycket liten grupp, att det går att klara vården på hemmaplan, utan man måste köpa kompletterande tjänster någon annanstans. Därmed ska inte hemkommunen med automatik betrakta det som en flyttning till en annan kommun när någon utnyttjar den här vården. 274 () replik: Det är intressant att höra hur bra vi ligger till i välfärdsligan som köerna till sjukvården växer alltmer och landstingen skär ned alltmer. Jag tror kanske inte att patienterna upplever välfärden som så bra när det gäller sjukvården i alla fall. I och för sig finns det väl något som heter tillväxt som gör att man kan få in mer skattemedel till sjukvården. Men jag tänkte egentligen ställa en fråga till . var närvarande här. Då lovade han att pröva etableringsfrihet för familjeläkare för att öka rekryteringen inom just familjeläkeriet till platser där det var svårt att få läkare. Sedan har jag inte hört något. Men läste jag någonstans att man skrinlagt detta, därför att det inte fanns någon läkarbrist längre. Delar socialministerns syn på detta? 275 () replik: Det forskarna redogör för är faktiskt att trots den problembild vi upplever i på några välfärdsområden hamnar när man jämför ett större antal indikatorer för hur det ser ut i länderna på en topposition. Och det andra de säger är att det inte enbart är andelen av BNP som konstituerar hur man faktiskt mår i de här länderna. som avsätter 1414 ½ % av BNP till hälso- och sjukvården har trots det högre spädbarnsdödlighet än alla europeiska länder och lägre medellivslängd. Det talar för att det också måste vara andra faktorer som avgör hur utfallet blir för befolkningen. När det gäller etableringsfriheten visar den senaste redovisningen av tillgången faktiskt, inte minst uppe i , att det ser ut på ett helt annat sätt än för 11 ½ år sedan. Det är väl ingen tvekan om det. 276 () replik: Ändå växer köerna. Det ser vi ju. Det skulle vara intressant att se en sådan här undersökning av välfärden om , när man har facit av det som händer just . Då kanske vi har en annan bild av . Men eftersom etableringsfriheten för familjeläkare tydligen är avskriven vill jag peka på att det finns något som heter ersättningsetablering. Det är verksamheter som redan fungerar med offentlig finansiering men som riskerar att inte få fortsätta allteftersom läkare och andra går i pension. De verksamheterna måste ändå vara inräknade redan nu i landstingens finanser. Hur kan det komma sig att man är så negativ till ersättningsetablering? 277 () replik: Det finns självfallet bådeoch i det sammanhanget. Det finns ställen där landstingen inser att man har behov av detta och har ekonomiska resurser till det. Därmed tecknar man ett vårdavtal med de här vårdgivarna. Men det finns också områden i landet, inte så långt från det här huset, där man kan uppleva att mottagningarna ligger väl tätt. Då kan man som landstingspolitiker mycket väl tänka sig att flytta en del av de ekonomiska resurserna till någon del som är mindre väl försörjd än där det är mycket tätt mellan etableringarna. Så resonerade jag när jag själv var landstingspolitiker. Och jag skulle göra det fortfarande om jag var landstingspolitiker. 278 () replik: Jag tror att jag och är överens om att om folkhälsoarbetet ska lyckas måste det genomsyra allt samhällsarbete, och det krävs engagemang. Därför kände jag en oro och frustration när jag såg att den nationella ledningsgruppen bestod av ett antal statliga centralbyråkrater. Jag befarar att vi inte når ut i det breda samhället, i folkrörelsearbetet och liknande. Har någon synpunkt på det? Den andra frågan handlar om just den ekonomiska situationen i kommuner, landsting och regioner. Jag uppskattar synen på huvudmannaskapet. Det blir inte automatiskt bättre för att man ändrar, och förstatligandet är i många stycken en förskräckelse när man tänker tillbaka på hur det var. Där har vi samma uppfattning. Men vad har för kommentarer när det gäller nytänkande och tillväxt?