prot · GQ0995 · 2003-04-29 00:00:00 — Det vi måste enas om är att varje människa skakunna möta det här samhället och känna en livslust,gemenskap, samhörighet. Vi ska skapa ökad värmeoch ett klimat för goda nära relationer. En väg tror jagtill exempel är mindre grupper i skolan som kanske ärväl så betydelsefulla som samtal.Jag vet att det nationella centrumet kanske intehar möjlighet att driva den forskning de så välskulle behöva. Men om vi tillnärmelsevis skullekomma att jämföra den här problematiken i samhälletmed vad vi satsar på trafiken, som jag just tar somexempel, vill jag säga att jag inte alls nekar till attVägverket har satsat väldigt bra och kommit väldigtlångt. Det är ett efterföljansvärt exempel. Jag tyckeratt det skulle vara fantastiskt om vi i vårt land satsadeväldigt hårt så att vi nådde mycket längre. För männi-skolivet är alltid värdefullt, och varje människa harsitt unika värde. Därför måste vi skydda och hittamöjligheter för dem som känner att de kanske inteorkar leva så länge till.Anf. 118 Statsrådet ():Fru talman! Jag värjer mig lite för jämförelse med trafiken, inte därför att jagtycker att jämförelsen när det gäller nedgången intefungerar. Det gör den. Vi har en nedgång av trafiko-lyckorna, ungefär på samma sätt som självmorden.Men jag tycker att det blir lite väl enkelt. Människorär människor och bilar är bilar. Det är mycket merkomplicerat att hjälpa en människa ur en oerhört svårlivssituation och att försöka rädda henne tillbaka tillett liv med gott självförtroende än det egentligen äratt göra insatser för att röja undan några träd längsvägarna, bygga om vägarna och se till att alla sittermed bälten. Det är mycket, mycket svårare. Jag tyck-er inte att ska använda den jämfö-relsen så enkelt därför att den reducerar komplexite-ten i det självmordspreventiva arbetet.Jag har sagt att det finns ett nationellt program förutveckling av självmordsprevention i botten. Vi harett nationellt centrum som arbetar. Jag har försöktredovisa en del av de insatser som görs. Jag delarnaturligtvis uppfattning att detbästa är att skapa ett samhällsklimat som är mervarmt än det kanske har varit. Det bästa är om vi alladelar visionen om ett samhälle där man möter enfrämling på gatan med ett leende. Det är egentligenett sådant samhällsklimat som man vill ha. Det ärnaturligtvis den stora visionen.Men i arbetet för det finns ju tusentals små kon-kreta vardagsåtgärder som vi måste vidta. Det innebärpå skolans område att vi ger mer uppmärksamhet åtde barn som kanske håller på att tappa självförtroen-det, som det inte går så bra för, inte minst de barnsom också blir mobbade och utsatta för andra barnsvåld, hot och kränkningar. Det är också ofta en orsaktill självmord.Jag tycker inte heller att vi ska glömma bort deäldre i den här diskussionen. Det är faktiskt bland deäldsta, företrädesvis männen , som själv-mordsfrekvensen är högst. Även om vi har sett ennedgång i alla grupper och en kraftig nedgång när detgäller de allra äldsta är det fortfarande ett väldigt stortproblem. Det är alltså äldre människor som har tappattron på sitt eget liv.Jag tror att det finns väldigt stora insatser att görainom äldreomsorgen, men också inom ramen för deideella organisationer som finns, pensionärsorganisa-tionerna exempelvis, som kan försöka bryta ensam-heten för de äldsta. I det arbete som vi kan göra poli-tiskt, skapa förutsättningar i äldreomsorgen och isamarbete med pensionärsorganisationerna, tror jagatt det faktiskt finns ganska mycket att vinna. Jag troratt och jag är överens om hur passviktigt detta område är och att vi ska göra allt vi kanför att se till att den positiva utveckling som det trotsallt är, en fortsatt minskning av självmord, inte bryts.Men jag tror inte att det är så enkelt som att bara göraen enkel jämförelse med trafiken. Det bär inte.Anf. 119 ():Fru talman! Jag vill naturligtvis tala om att allabilder haltar, och det vet ministern mycket väl. Menatt i det här fallet säga att bilden är så enkel att maninte ska använda den.Jag använde bilden i ett avseende. Det var för attvisa vad vi som politiker och stat satsar för att räddamänniskoliv. Det var en summa inbetalade skatte-pengar. Det är konkret och bra. Det kan man ha. Jagöverförde det för att tala om hur mycket av pengarnavi använde för att rädda andra liv. Det var enbart iden bemärkelsen. Och jag tycker att det nästan hellreborde vara lite genant för ministern att inse att just deenkla problemen kan vi satsa mycket pengar på därföratt de är enklare att lösa.Jag skulle kunna se det tvärtom. Jag skulle nämli-gen kunna se att vi borde satsa ännu mer just därföratt de andra problemen är så oerhört komplexa. Jagvill verkligen inte missa att de äldre, de yngre och demedelålders, alla vi, har rätt till en livslust och ettsamhälle med förutsättningar att leva i, där vi upple-ver livet som meningsfullt. Då tror jag att vi måste taett steg ytterligare och inse att människan har grund-läggande behov och behöver den välfärd som består irent materiella och grundläggande behov men ocksånärheten och kontakter med andra, någon typ av and-liga och själsliga behov som vi behöver tillskapa föratt man ska känna den här lusten.Därför skulle jag som en sista del vilja uppmärk-samma på att varken SPES eller det nationella centrethar fått pengar för den nationella kampanj man gärnaville ha för att man skulle välja livet. Därför kanskedet ändå kan vara en början att man får en liten sum-ma pengar i förhållande till andra pengar som vi hartalat om för att bedriva en kampanj för att uppmärk-samma livets möjligheter och livslusten.Anf. 120 Statsrådet ():Fru talman! Jag tror att vi i grunden har sammaambitionsnivå. Men tecknar enlite mörkare bild av utvecklingen än jag och också enmörkare bild av vad vi faktiskt gör.Man kan inte bara enkelt jämföra trafiken med detsjälvmordspreventiva arbetet och säga: Titta såmycket vi satsar på trafiken och så lite på själv-mordsprevention.Frågan om självmordsprevention är ju mycketstörre än så. Den handlar också till stor del om deinsatser som vi gör för att stärka den generella välfär-den i och de insatser som vi gör i förhållandetill äldreomsorgen, som jag nämnde tidigare, de insat-ser som vi gör i barnomsorgen och i skolan. Detmåste man också ta med. Om man ska göra en eko-nomisk jämförelse måste man också ta med det påpluskontot.Yvonne säger att vi måste ha ett pro-gram som ska antas av . Jag säger att vi harett program och att vi har ett arbete som pågår. Vi hardessutom goda resultat. Det enda konkreta förslagetfrån utöver detta är att hon sägeratt vi måste ha en kampanj för livslust. Jag är interiktigt säker på att man kampanja sig fram till resultatpå detta område. Jag tror att det krävs lite mer hand-fasta åtgärder i fråga om detta.Jag vill hellre säga följande: Låt oss använda depengar som vi har för att stärka skolan, barnomsor-gen, sjukvården, psykiatrin och så vidare för att pådet sättet förebygga självmord. Självmord är det mestprivata beslut som någon människa över huvud tagetkan fatta. Det innebär också att vi måste försöka nå ini denna privata sfär. Det gör man inte med kampanjer.Det gör man med samtal människor emellan. Och detsom jag hänvisade till tidigare om strategin i skolantror jag faktiskt är betydligt mer framgångsrikt.Överläggningen var härmed avslutad.16 § Svar på interpellation 2002/03:290 omsmittskyddslagenAnf. 121 Statsrådet ():Fru talman! har frågat mig omjag avser att verka för att smittskyddslagens bestäm-melser om tvångsisolering bringas i samklang medinternationella människorättskonventioner och re-kommendationer på området.Frågan om förhållandet mellan internationellamänniskorättskonventioner och bestämmelserna omtvångsisolering enligt smittskyddslagen finns be-handlad i den lagrådsremiss om en ny smittskyddslagsom regeringen fattade beslut om attöverlämna till Lagrådet.I nuläget vill jag självfallet inte föregripa Lagrå-dets behandling av denna remiss. Mot bakgrund av defrågor som tar upp vill jag ändåpassa på att lämna en redogörelse för regeringensställningstaganden i lagrådsremissen. Regeringensslutliga förslag beträffande en ny smittskyddslagkommer att återfinnas i den proposition som rege-ringen har för avsikt att lägga fram för riksdagenunder innevarande år.Syftet med smittskyddslagens bestämmelser är atttillgodose befolkningens behov av skydd mot sprid-ning av smittsamma sjukdomar. Flertalet av de åtgär-der som vidtas för att förebygga smittspridning sker ifrivillig form. Åtgärder mot den enskildes vilja, tillexempel tvångsundersökning och tvångsisolering, fårenligt smittskyddslagen endast äga rum i vissa sär-skilda fall då det finns ett behov av åtgär-der för att skydda andra.Europakonventionen angående skydd för demänskliga rättigheterna och de grundläggande frihe-terna medger tvångsåtgärder i vissa fall till skydd motsmittsamma sjukdomar. Enligt den nuvarande smitt-skyddslagen får tvångsisolering pågå under högst tremånader med en möjlighet till förlängning åt gången. Beslut om isolering och fort-satt isolering fattas av domstol. Vid varje prövnings-tillfälle bedömer domstolen om skäl för isoleringfinns. Så fort det inte längre finns skäl för tvångsiso-lering ska den upphöra och smittskyddsläkaren ärskyldig att ofördröjligen pröva frågan om tvångsisole-ringens upphörande när den isolerade begär det. Omsmittskyddsläkaren avslår begäran om tvångsisole-ringens upphörande kan den isolerade överklaga dettabeslut till domstol.De nuvarande bestämmelserna har tillämpats re-striktivt och har i huvudsak fungerat väl. Smittbärarenerbjuds adekvat vård och ett gott omhändertagandeunder isoleringstiden. Insatser vidtas för att påverkaden smittades beteende så att isolering inte längre skavara nödvändig. Trots detta kvarstår i vissa fall skälenför isolering även . Det kan vara falldå en person fortsatt saknar insikt om sitt smittfarligabeteende beroende på psykisk störning eller miss-bruk.Jag håller därför inte med omatt bestämmelserna om tvångsåtgärder enligt smitt-skyddslagen skulle strida mot internationella män-niskorättskonventioner. Jag anser inte att det allmän-na skyddsintresset automatiskt ska få stå tillbaka baraför att en isoleringstid uppnåtts. I falldär fortsatt smittspridning befaras kan fortsatt isole-ring behövas. Jag är därför inte beredd att föreslå enbortre tidsgräns för isoleringen. Det skulle minskasamhällets möjligheter att skydda människor frånindivider som avsiktligt eller av oaktsamhet spriderfarliga sjukdomar.De rekvisit som föreslagits i lagrådsremissen in-nebär att förutsättningarna för bland annat isoleringmot den enskildes vilja ytterligare begränsas i för-hållande till nuvarande regler. Detta tillsammans medövriga rättssäkerhetsgarantier samt en regel om attbeslut om tvångsundersökning ska fattas av domstolgör att jag anser att den föreslagna regleringen avtvångsåtgärder får anses vara förenlig med konven-tionen. I sammanhanget vill jag också peka på försla-gen i lagrådsremissen om att en sakkunnig ska hörasvid den muntliga förhandlingen och om att en stöd-person ska utses för den som isolerats.Anf. 122 ():Fru talman! Jag vill tacka statsrådet för svaret. Låtmig göra en sak fullkomligt tydlig redan från början.Denna debatt handlar inte om huruvida smitt-skyddslagen ska innehålla bestämmelser om tvångs-åtgärder eller inte. Det är självklart att den offentligamakten i vissa fall måste ha möjligheter att tillgripaåtgärder mot den enskildes vilja om man därigenomhindrar att smittsamma sjukdomar sprids i befolk-ningen. Debatten handlar inte heller om huruvidatvångsisolering alls bör finnas kvar som en ytterstaåtgärd eller inte. Debatten handlar om huruvida be-stämmelserna om tvångsisolering som de är utforma-de, är tänkta att vara utformade och i förhållande tillhur de har tillämpats kan kombineras med respekt förmänniskorättskonventionerna. Här finns nämligen enbalanspunkt mellan den enskildes rätt till integritetoch skydd för sitt privatliv och de tvångsåtgärder somkan vara nödvändiga.Fru talman! vartvångsisolering enligt smittskyddslagen en ytterstsällsynt åtgärd. Att frågan har blivit en fråga som hardiskuterats politiskt och där Sverigehar rönt internationell uppmärksamhet för sin mycket,i förhållande till andra länders, speciella lagstiftningär att vi sedan mitten och slutet av harisolerat ett förhållandevis stort antal hivsmittade per-soner, trots att hiv inte är en sjukdom som spridsgenom sociala kontakter.Regeringen skriver i sin lagrådsremiss att ettgrundläggande krav som måste beaktas vid bedöm-ningen av åtgärder, oavsett om de bygger på frivillig-het eller ej, är att åtgärderna är motiverade utifrån enepidemiologisk bedömning. Man talar också om attdet naturligtvis måste finnas en proportionalitet iförhållande till de effekter som man kan uppnå.Hur har då isoleringen av hivpositiva fungerat?Ser man till den mycket omfattande utredning somSmittskyddskommittén gjorde kan man se att isole-ringen knappast har någon effekt på utvecklingen avhivepidemin som den förlöpte i vårt land. Det berorinte på att det skulle vara ointressant att förebyggahiv, tvärtom, utan det beror på att hiv är en sjukdomsom sprids på annat sätt än genom sociala kontakter.Men låt oss för argumentets skull anta att tvångsi-solering även vid hivinfektion är nödvändig av epi-demiologiska skäl. Då är frågan varför man inte kangå på förslag om att deträcker . Det är trots allt så att deflesta som blir isolerade blir isolerade under ungefärden tiden.Statsrådet säger att det kankvarstå vissa skäl. Men någonstans blir det - detmåste väl statsrådet se - ett stort problem om isole-ringen förlängs med sexmånadersperiod efter sexmå-nadersperiod och i praktiken . Detfinns exempel på att personer har varit isolerade un-der tid.I parlamentarisk enighet pekar kommittén i sittarbete på att man då närmar sig ett frihetsberövande isyfte att förebygga brottslig gärning, vilket inte ärtillåtet enligt artikel 5.Statsrådet säger att det kan behövas tvångsåtgär-der om en person beroende på psykisk störning ellermissbruk saknar insikt om sitt smittfarliga beteende.Ja, men för detta har vi andra lagar. Om en personavsiktligt eller av oaktsamhet sprider farliga sjukdo-mar gäller bestämmelser. För övrigt villstatsrådet komplettera de bestämmelserna. Det finnsmånga saker att återkomma till i sammanhanget.Avslutningsvis, fru talman, vill jag fråga statsrå-det om något som han inte alls har utvecklat i sittsvar: Vad är det som föranleder statsrådet att vadgäller förhållandet mellan smittskyddslagen ochmänniskorättskonventionerna göra en annan bedöm-ning än den parlamentariska utredningen, som jupekar på problem i förhållande till lagstiftningen ochkonventionerna?Anf. 123 ():Fru talman! Först och främst vill jag klargöra attVänsterpartiet inte har ställt sig bakom lagrådsremis-sen till Lagrådet. Inte heller står jag bakom statsrådetMorgan och regeringens förslag till Lag-rådet.Den oerhört intressanta fråga som har ställt och som i sitt svarinte har lyckats besvara gäller just varför Sverigeegentligen inte har anslutit sig till Europarådskon-ventionen om vård av hiv- och aidssjuka.I dag är , vid sidan av och ,nästan det enda landet i världen som har en myckethård lagstiftning i det här avseendet. Till och medKuba har bestämt sig för att lätta på den lagstift-ning man har. Man tycker att den inte är tillräckligthivpreventiv. Tvärtom anses den motverka det arbe-tet.Vad jag måste kommentera i det svar som MorganJohansson valt att lämna här är hans hänvisning tillatt en person fortsatt kan sakna insikt om sitt smitt-farliga beteende beroende på psykisk störning ochmissbruk. Jag hoppas att statsrådet har hört talas omden lagstiftning vi har, nämligen lagen om vård avpsykiskt sjuka och lagen om vård av missbrukare.Vad menar statsrådet att de lagarna ska användas till?Inte heller jag kan låta bli att reagera på statsrå-dets attityd i frågan. Statsrådet verkar vara oerhörtstolt över att lägga fram det här enligt min meningmycket dåliga förslaget. Men jag kan inte förstå var-för statsrådet är så oerhört stolt över en vad gällersjuka människors integritet så ingripande lagstiftningsom det här förslaget faktiskt innebär.Att staten på förhand ska kunna tvångsisoleramänniskor grundat enbart på misstanken att de kom-mer att bryta mot föreskrifter som den behandlandeläkaren ger tycker jag är oerhört anmärkningsvärt.Och hur ser statsrådet på det hivpreventiva arbetesom utförs av frivilligorganisationerna?Enligt svaret och enligt hela lagrådsremissen ochdet kommande lagförslaget slår statsrådet undan be-nen för det värdefulla arbete som frivilligorganisatio-nerna har utfört och som de fortfarandeutför. Resultaten - det rör sig om många års erfaren-het - och det faktum att vi i har en så lågsiffra vad gäller antalet smittade visar att det inte ärde regler som införs i och med den nya smitt-skyddslagen som minskar hivsmittan. Tvärtom hand-lar det till exempel om de föreskrifter som finns iform av . - jag tappade bort det ord jag tänkte på, såjag får återkomma senare till den saken.I samband med tidigare interpellation om själv-mord sade statsrådet att det är viktigt att bryta ensam-heten. Jag kan därför inte låta bli att fråga om den härlagstiftningen kommer att innebära att ensamhetenbland de hivsmittade bryts.Anf. 124 ():Fru talman! Inledningsvis skulle jag vilja göra enpersonlig reflexion. Jag var med i samband med atthivsmittan kom till . Jag deltog i det aktivaarbetet då och kunde också konstatera den skräck somdå infann sig bland landets politiker och som då ge-nomsyrade hela det lagstiftningsarbete som leddefram till den mycket olyckliga lagstiftning som viända haft på smittskyddets område. Vi haraktivt arbetat på att bli av med den här lagstiftningen.Men vad händer?Jag tycker att på ett väldigtkorrekt sätt har återgett erfarenheterna från de aktu-ella årtiondena liksom fakta kring tvångslagstiftning-en om hiv och aids. Det tråkiga är att statsrådet intebehagar besvara de frågor och bemöta de synpunktersom anknyter till det som anför.Jag vill också hävda att alla åren av hivpreventivtarbete och de erfarenheterna ger vid handen att vi hartotalt 4 000 smittade i landet. hade vi 287nysmittade. - ungefär 92 eller 93, bero-ende på hur man avrundar - hade smittats i Sverige.Övriga hade smittats utomlands på olika sätt.Vid ett ännu djupare studium av siffrorna kan detkonstateras att de här människorna i väldigt mångafall var smittade av personer som själva inte vissteom att de var smittade.Martin hänvisar i sin interpellation tillden statliga utredning som tillsatts av regeringen -Modell för spridning av hiv. Utredningen konstateraratt "tvångsisoleringen saknat betydelse för det faktumatt varit relativt lindrigt drabbat av hivepide-min". Enligt statsrådets ställningstagande saknar dettanästan betydelse för det fortsatta lagstiftningsarbetet.Huvudanslaget i interpellationen handlar om hurstatsrådet ställer sig till vård av aidssjuka i förhållan-de till internationella konventioner. Statsrådet svararatt han inte kan se ett sådant samband. I varje falldelar han inte interpellantens uppfattning - detta trotsatt det redovisas att det faktiskt finns fällande domar iEuropadomstolen. Såvitt jag vet och utifrån min erfa-renhet av politiken i brukar vi i varaoerhört ödmjuka inför internationella konventioner,inte minst sedan dom har fallit. Man brukar rätta sigefter det.En rent allmänpolitisk reflexion är att statsrådet isin iver att ändra smittskyddslagen faktiskt underkän-ner den lagstiftning vi har i fråga om missbrukare ochpsykiskt sjuka.Enligt statsrådets svar är skälet till att man harkvar tvångslagstiftningen just att missbrukare ochpsykiskt sjuka som hivsmittats kan vara en fara förandra. Men enligt min ringa kunskap om området -det måste jag erkänna - är det väl just sådana skälsom motiverar tillämpning av tvångslagar på justmissbrukare och psykiskt sjuka.Slutligen, fru talman, vill jag fråga varför statsrå-det inte vill respektera de rekommendationer föraidssjuka som vi har i Sverige.Anf. 125 Statsrådet ():Fru talman! Det låter på ledamöterna nästan somatt vi skulle införa nya regler, som att det är ett nyttstarkt restriktivt förslag som vi nu lägger fram. Så ärdet inte. Det är i huvudsak samma regler som de somgäller och som har gällt under väldigt lång tid.Med de nya reglerna går vi egentligen ledamöternatill mötes. Vi stärker rättssäkerheten genom att viinför en ordning med en stödperson och också ensakkunnig i domstolsförhandlingarna. Jag tycker attdet är ganska viktigt att göra. Vi från vår sida serockså den problematik som ni ser.Jag vill ändå göra en sak väldigt klar. Europakon-ventionen handlar om mänskliga rättigheter, och detär det som ni bygger upp er argumentation kring.Men det är ingen mänsklig rättighet att utsätta andraför fara. Det är faktiskt inte det. Angående dem somblir utsatta för en tvångsinsats av det här slaget finnsen väl dokumenterad historia av att de inte respekte-rar de förhållningsregler som finns och som de harfått av den behandlande läkaren eller smittskyddslä-karen. Det är ingen mänsklig rättighet att utsätta and-ra människor för fara. När ledamöterna talar ommänskliga rättigheter tycker jag att de bör funderaöver om det inte finns mänskliga skyldigheter. Är detinte en skyldighet för mig, om jag bär på en svårsjukdom, att vidta alla de åtgärder som finns för attförsöka se till att den sjukdomen inte sprids vidare tillandra? Det är väl ett slags moralisk förhållning somman ändå måste ha.Martin sade att det är ett stort antalmänniskor som har blivit isolerade. Under tioårsperi-oden var det 65 personer. Vi har i dagslä-get en person som är isolerad. Alltså något enstakafall under en väldigt , men genomsnittstidenför isolering var lite . Dentiden kan man använda för att försöka motivera män-niskor - med stöd och behandling, med stöd ochhjälp, med insikt om den problematik man har - tillatt inte medverka till att sprida en farlig sjukdomvidare. Det är starkt och ganska rätt tänkt.Jag delar uppfattningen om att det infann sig en skräckslagenhet i det svenska sam-hället kring hivfrågorna som sådana. Det var blandannat därför som bastuklubbslagen infördes. Vi ärberedda nu att komma med ett förslag om att hävabastuklubbslagen. Vi har tagit Smittskyddskommit-téns bedömning på allvar, nämligen att den inte harhaft någon som helst betydelse för smittspridningvidare. Därför är vi beredda att häva den.Men i det här fallet glider ni lite på argumentatio-nen. Ni säger att det i det stora hela inte har haft nå-gon betydelse för smittspridningen i landet. Men dethjälper inte den som har blivit smittad av någon sominte tar förhållningsreglerna på allvar. För den somhar blivit smittad är det väldigt konkret att samhällethär kunde ha gjort någonting, men det gjorde maninte därför att de samhälleliga insatser som man tidi-gare gjorde har tagits bort för att gå er till mötes.Jag tycker ni ska fundera över om ni vill ta ansvarför en situation där människor avsiktligen eller avoaktsamhet sprider farliga sjukdomar vidare, om detegentligen är på den sidan som ni vill stå i den härdiskussionen.Anf. 126 ():Fru talman! I statsrådets svar finns en kluvenhetsom jag tycker tyder på dåligt samvete. Å ena sidansäger att bestämmelsen omtvångsåtgärder enligt smittskyddslagen inte stridermot internationella människorättskonventioner. Åandra sidan uppger han i nästa andetag att regeringeni lagrådsremissen tänker begränsa förutsättningarnaför tvångsåtgärder ytterligare samt införa nya rättssä-kerhetsgarantier. Detta sammantaget gör att han anseratt den nya föreslagna regleringen om tvångsåtgärderär förenlig med angående skyddför de mänskliga rättigheterna och de grundläggandefriheterna.