prot · GR0929 · 2003-11-17 00:00:00 — 1 § Justering av protokoll Justerades protokollen för . 2 § Meddelande om frågestund vice talmannen meddelade att vid frågestunden skulle följande statsråd närvara: Statsrådet , utbildningsminister , statsrådet , statsrådet och statsrådet . 3 § Anmälan om fördröjda svar på interpellationer Till hade inkommit följande skrivelser: Interpellation 2003/04:61 Till Interpellation 2003/04:61 av Per () om arvsskatt för makar och samboende Interpellationen kommer att besvaras . Orsaken är plenifri vecka, utlandsresa samt andra externa engagemang. Interpellation 2003/04:104 Till Interpellation 2003/04:104 av om försvarets situation Interpellationen kommer att besvaras . Skälet till dröjsmålet är tjänsteresor. Försvarsdepartementet uppdrag och rättschef 4 § Svar på interpellation 2003/04:62 om transsexuellas situation 1 Socialminister (): har frågat mig vilka åtgärder jag ämnar vidta för att utreda sjukvårdens resurstilldelning för behandling av transsexualism, om jag är beredd att tillsätta en utredning i syfte att utvärdera lagen (1972:119) om fastställande av könstillhörighet i vissa fall samt om jag är beredd att vidta skyndsamma åtgärder för att föreslå ett avskaffande av förbudet att leva i äktenskap eller partnerskap för den som ansöker om ny juridisk könstillhörighet. Lagen om fastställande av könstillhörighet i vissa fall är , och mycket har, precis som skriver, hänt . Ny lagstiftning har tillkommit, och människors attityder har ändrats i flera avseenden. Detta sammantaget kan innebära att det finns anledning att se över lagen. Som regel krävs det en längre utredning inom psykiatrin av transsexuella patienter som behöver kirurgisk behandling för att genomgå könsbyte. Den psykiatriska vården har därför betydelse för denna patientgrupp. I syfte att stärka psykiatrin har regeringen dels anslagit medel genom den nationella handlingsplanen för utveckling av hälso- och sjukvården, dels tillsatt en nationell psykiatrisamordnare. Detta är två initiativ som båda avser att förbättra psykiatrin och som kommer alla inom psykiatrin till del. Sjukvårdens resurstilldelning för behandling av transsexualism faller inom ramarna för landstingens ansvar. 2 (): Jag ber att få tacka socialministern för svaret. Jag vill också uttrycka min belåtenhet över att socialministern här visar på en betydligt mer öppen attityd när det gäller att se över lagen om fastställande av könstillhörighet i vissa fall än vad som varit fallet när frågan diskuterats och ventilerats med ministerns partikamrater i . Denna fråga har ju inte kommit upp . Det har under en följd av år från olika partier i väckts motioner där man efterlyst en översyn. Den majoritet som funnits i socialutskottet har emellertid varit ointresserad av att ens öppna för en diskussion i frågan. skulle jag bli ännu mer belåten och uttrycka min tillfredsställelse i ännu starkare ordalag ifall socialministern undanröjde den oklarhet som han lämnar i sitt svar när han säger att på grund av att lagen tillkommit 1972 och i centrala avseenden inte ändrats kan detta sammantaget innebära att det finns anledning att se över lagen. Jag skulle vilja ha ett klart besked från socialministern om han kommer att vidta åtgärder för att lagen ska ses över. Den här frågan berör en till antalet mycket liten grupp i samhället. Det är naturligtvis alltid riskabelt att jämföra olika diagnoser, men jag törs säga att av alla de sjukdomsdiagnoser som finns är transsexualism en av de mest smärtsamma diagnoser man kan få. Den ställer den enskilde individen inför några av de mest centrala existentiella frågorna. Det har under en följd av år framkommit central kritik mot denna lag för att den faktiskt hindrar människor från att få den behandling som de är i behov av, och därför är det viktigt att lagen skyndsamt ses över. Jag skulle vilja att socialministern också lämnade klart besked i två andra avseenden. Det ena gäller att översynen förutsatt att den kommer till stånd har ett bredare perspektiv än enbart själva regelverket lag. Det är angeläget att man också ser på vissa övriga frågor som handlar om de transsexuellas situation i samhället, till exempel stöd till transsexuellas organisationer. Diskrimineringsfrågorna har ju redan hamnat i , och dem kan vi därför i detta sammanhang lämna utanför. Det är det första. Det andra är att jag också skulle vilja ha socialministerns besked om han är beredd att föreslå ett skyndsamt upphävande av förbudet för personer som är gifta eller lever i partnerskap att få behandling för sin transsexualism. Det är ett akut humanitärt problem att patienter tvingas skilja sig från dem de älskar för att kunna få behandling för sin diagnos. Och det är, fru talman, såvitt jag vet den enda diagnos där sjukvården ställer krav på att patienten ska ha ett visst civilstånd för att kunna få behandling. På dessa två frågor önskar jag ett tydligare svar från socialministern. 3 Socialminister (): Jag ska ge mycket enkla svar. Anledningen till att jag inte skrivit tydligare kring frågan om översyn är helt enkelt att vi i behöver diskutera inriktningen på en sådan översyn. Det jag kan ge besked om är att jag kommer att ta initiativ till en sådan diskussion så att vi får en översyn av lagen. Vi har också frågat hur uppfattningarna om gällande lagstiftning är, och som exempel kan jag nämna att rättsliga råd anser att lagen behöver ses över. Det är alltså inte bara och andra som tycker att det är dags för en översyn. Jag kommer att ta initiativ till en sådan diskussion för att få en så snabb översyn som möjligt. Det som är alldeles uppenbart i lagstiftningen, utöver andra brister, är regeln om att fastställelse bara får meddelas för ogift svensk medborgare. Detta hänger naturligtvis samman med den gamla lagstiftningen. Eftersom det enligt den gamla lagstiftningen endast var män och kvinnor som kunde ingå äktenskap blev detta sannolikt en följd av övrig lagstiftning. Det blir dock alldeles orimligt med den nya lagstiftningen om partnerskap. Det ska vara tillåtet för två män eller två kvinnor att leva tillsammans under samma villkor som i ett äktenskap, och i det läget blir den gamla lagstiftningen naturligtvis alldeles orimlig. Man ska inte behöva ta ut skilsmässa ifall man även fortsättningsvis vill leva tillsammans och den ene genomgår ett könsbyte. Just denna regel är det kanske tydligaste beviset för att lagstiftningen är omodern och inte passar med de värderingar och synsätt som vi har . Jag utgår från att översynen också kommer att handla om det bredare perspektiv som efterlyser, men direktiv till en sådan utredning får vi diskutera när vi noggrannare har tänkt igenom frågan. Jag vill dock ge beskedet från regeringens sida att vi anser att det är dags att göra en översyn. 4 (): Det är precis som säger: Det är inte enbart jag själv som interpellant som har uppmärksammat frågan, utan det är till att börja med en rad organisationer som på olika sätt företräder transsexuella och transsexuellas intressen. I har frågan uppmärksammats under en följd av år av ledamöter från olika partier, bland annat socialministerns eget parti. Jag har själv förtroendet att vara ordförande i tvärpolitiska HBT-grupp inom vars arbete denna interpellation har tillkommit och där sammanlagt ett 60-tal ledamöter och tjänstemän deltar. Det är därför med stor tillfredsställelse som jag tar del av socialministerns förtydligande att regeringen kommer att ta initiativ till en översyn. Det är verkligen . I översynen är det angeläget att man inte bara tittar strikt lag utan också på angränsande frågor. Jag nämnde tidigare stöd till transsexuellas organisationer. Men vi har också frågan om hur sjukvården bemöter de patienter som söker behandling på grund av transsexualism och vilka resurser man har att ta emot dem. Socialministern konstaterar själv i sitt svar att själva resurstilldelningen faller inom ramarna för landstingens ansvar, och det är naturligtvis formellt fullständigt sant. Men är det något av ett ickesvar i politisk mening, när det finns en oro från flera olika håll över att detta är en så liten och marginaliserad patientgrupp som dessutom lever under stark social press och på det sättet har extra stora svårigheter att själva ta till vara sina intressen. Som socialministern själv var inne på har rättsliga råd uttryckt oro för att det inte finns tillräckliga resurser inom för att kunna ge adekvat bemötande och adekvat behandling av personer som söker hjälp på grund av transsexualism. På grund av att detta är en fråga som är så viktig för den patientgrupp den berör och deras anhöriga är det också viktigt att regeringen anger en tydlig tidsplan för översynen. har vi fått besked om att socialministern vill ta initiativ till en översyn. Men jag efterlyser ett närmare besked om när översynen skulle kunna sätta i gång och vilken tidsram man ser framför sig när det gäller en proposition. Här vill jag återigen komma tillbaka till frågan om civilstånd. Översynen kommer att få anledning att uppmärksamma ett flertal olika frågor. Men just frågan om att avskaffa kravet på att man ska vara ogift tycker jag är ett så brännande humanitärt problem att det vore önskvärt om regeringen vore beredd att där gå fram något snabbare än vad gäller de övriga förslagen och föreslå en skyndsam förändring, för det finns patienter som står inför hotet att tvingas skilja sig från den de älskar för att kunna få behandling. 5 Socialminister (): Först något om landstingens ansvar och frågan om resurser. Det är landstingens ansvar att se till att även små patientgrupper får adekvat behandling. Det är uppgift som tillsynsmyndighet att se till att enskilda patienter erbjuds den vård som de har rätt till. Det gäller egentligen oavsett vilken diagnosgrupp det är. Jag vill påpeka, vilket är viktigt, att har ett ansvar att se till att sjukvårdshuvudmännen erbjuder också denna patientgrupp stöd och behandling, och det är där ansvaret ligger. När det sedan gäller lagstiftningen kan jag inte ge ett mer utförligt svar än det som har fått. Jag kommer att ta initiativ till en översyn. Vi kommer att presentera ett direktiv till en sådan utredning. Då får vi också pröva omfattningen av översynen och också i vilken mån man ska tidigarelägga någon del, exempelvis frågan om huruvida det ska krävas att man är ogift svensk medborgare för att få behandling. Det är möjligt att frågorna ska hanteras med olika tidsperspektiv, men det får vi se när vi utarbetar direktiven. Jag kan inte ange exakt när vi gör det, men det ska ske skyndsamt. Avsikten är inte att vi ska dra det här i långbänk, som sade , utan det ska ske ganska snabbt. Men eftersom vi bara har börjat diskutera detta kan jag inte ge något tydligare besked. 6 (): Vi är många som med stort intresse kommer att följa vad socialministern kommer att ta för initiativ på det här området. När det gäller den utredning som socialministern nu har lovat att ta initiativ till för regeringens räkning tycker jag att det är angeläget att man ser till att den har en bred kontaktyta mot inte minst de patientgrupper som här är berörda. Jag tycker också att det skulle vara intressant att höra ministerns syn i sista inlägget på vilken parlamentarisk förankring som utredningen borde ha. Det är naturligtvis, som socialministern konstaterar, landstingens ansvar vad gäller resurstilldelning till sjukvården, och det är som är tillsynsmyndighet. Det konstaterar jag också i min interpellation. Därför tycker jag att socialministerns svar på den här punkten var något intetsägande. Men vi kanske inte kommer längre i just den här interpellationsdebatten utan får anledning att återkomma till det i något annat sammanhang. Slutligen vill jag än en gång understryka vikten av att man när man tittar på direktiven till utredningen noga överväger möjligheten att gå snabbare fram i civilståndsfrågan. Att få behandling på grund av transsexualism och få ändrad könstillhörighet tror jag är en av de svåraste känslomässiga och existentiella resor som en människa kan göra under sitt liv. På den resan är det mycket ofta så att man tvingas lämna sin partner på vägen. Men i många fall vill partnern följa en hela vägen fram, och då är det inhumant att lagstiftningen tvingar människor att skiljas åt på vägen mot en behandling för den diagnos som den ene lider av. Med detta, fru talman, vill jag tacka socialministern för den här interpellationsdebatten och ser med stor förväntan fram emot det fortsatta arbetet. 7 Socialminister (): Det är möjligt att jag gör en smula besviken när jag inte lämnar några fler besked. Men jag vill berömma för hans interpellation, som ju är ett stycke upplysning om hela problemkomplexet. Det är ovanligt att se en så omfattande interpellation, och jag rekommenderar den till läsning för alla som inte har fått den. Den är en nyttig genomgång av problemställningarna och av vad alltihop handlar om. Det besked jag velat lämna är att det kommer en översyn, och det kanske är det viktigaste beskedet. Exakt hur direktiven ska se ut, hur vi ska hantera dem och i vilken mån det ska vara en parlamentarisk eller annan utredning har vi inte tagit ställning till . Men om det hoppas jag att jag får återkomma med besked till och till i övrigt. Överläggningen var härmed avslutad. 5 § Svar på interpellation 2003/04:68 om prioriteringar i sjukvården 8 Socialminister (): har frågat mig vilka åtgärder jag ämnar vidta för att prioriteringar inom hälso- och sjukvården fortsatt ska gälla, vilka åtgärder jag ämnar vidta för att garantera vård samt vilka åtgärder jag ämnar vidta för att inte patienter med vård- och omsorgsbehov ska nödgas betala vården två gånger. Inledningsvis vill jag framhålla att alla som söker vård ska erbjudas en medicinsk bedömning av sitt hälsotillstånd. Patienten ska ges upplysningar om detta och om de behandlingsmetoder som står till buds. Prioriteringar har alltid gjorts i vården. har dessa val och bortval gjorts både outtalat och utan möjlighet till insyn. För att leva upp till hälso- och sjukvårdslagens krav på vård på lika villkor för hela befolkningen och för att stärka patientens ställning är det viktigt att synliggöra prioriteringsarbetet och se till att det sker på ett öppet sätt och utifrån tydliga riktlinjer. Prioriteringar av enskilda patienter kan aldrig ske efter i förväg fastställda mallar. Däremot kan prioriteringsrekommendationer, utarbetade av den medicinska professionen och öppet redovisade, vara en god vägledning för läkarens bedömning i mötet med den enskilda patienten. ställde sig bakom de riktlinjer för prioriteringar inom hälso- och sjukvården som föreslagits i propositionen Prioriteringar inom hälso- och sjukvården (prop. 1996/97:60). finns därmed en allmän prioriteringsregel i 2 § hälso- och sjukvårdslagen (HSL) som lägger fast att den som har det största behovet av hälso- och sjukvård ska ha företräde till vården. Därutöver har ett tillägg gjorts i 2 § i HSL med innebörden att varje patient som vänder sig till hälso- och sjukvården ska ges en medicinsk bedömning av sitt hälsotillstånd om det inte är uppenbart obehövligt. Huvudansvaret för tillämpningen av riksdagsbeslutet om prioriteringar ligger på sjukvårdshuvudmännen. beslut innebär en tydlig markering av behovet av öppenhet när det gäller prioriteringar. Med anledning av beslut har regeringen gett i uppdrag att bedriva ett långsiktigt arbete med att utveckla metoder för tillämpningen av riksdagsbeslutet om prioriteringar. arbete ska bidra till att frågan om prioriteringar integreras i sjukvårdshuvudmännens planeringsarbete på alla nivåer med medvetna och öppna prioriteringar som följd. Det finns således en klar lagstiftning och ansvarsfördelning på området som regeringen genomför satsningar och tillför extra medel. Då det gäller frågan om vilka åtgärder som jag ämnar vidta för att garantera vård vill jag framhålla att regeringen satsar för att öka tillgängligheten inom hälso- och sjukvården. Användandet av dessa medel regleras i en överenskommelse mellan staten och och ska oavkortat gå till åtgärder som kortar köer till behandling och förbättrar informationen till patienterna. gäller dessutom det fria vårdvalet i hela landet. Detta innebär att patienter har möjlighet att vända sig till ett annat landsting än hemlandstinget för att få vård . Avslutningsvis vill jag framhålla att vård ska ges efter behov, inte efter förmåga att betala. Den lagstiftning och de riktlinjer som finns är till för att garantera att den patient som har störst behov av vård också får denna vård. Jag kommer att fortsätta att stödja utvecklingsarbetet på området och följer noga utvecklingen i landstingen. 9 (): Tack så mycket för svaret! Jag tycker att det ska bli intressant att diskutera bakomliggande orsaker lite mer och följderna av en sådan här förändring prioriteringslistan som sker nu utan att man har en hållbar vårdkedja. Man kallar det för indikationsskärpningar eller ransoneringar det man nu gör i , när man helt värderar bort eller ned vissa diagnoser. I svaret till mig skriver att han kallar detta för ett utvecklingsarbete. Det är bara det att jag ser ingen större utveckling med att man flyttar ned personer på prioriteringslistan. Som jag ser det är det i stället en ren panikåtgärd för ekonomins skull. På kan man läsa att går back med 300 miljoner . Sedan står det: Därför har hälso- och sjukvårdsnämnden arbetat med att begränsa utbudet av länssjukvård. Det är alltså anledningen. Det är det ekonomiska bakslaget som gör att man begränsar detta, och det har inte så mycket med människovärdesprinciper eller behovsprinciper att göra. Men det ska ärligt sägas att försöker finna vägar för att komma till rätta med sitt ekonomiska underskott och ta ansvar för vård och omsorg. Jag tycker att det är modigt att så här öppet ta fram den diskussionen och våga erkänna att man har en sjukvård i kris. Också statsministern pratar nu om ekonomisk kris, möjligt basutbud, tilläggsförsäkringar och egenansvar, socialministern! Jag läste och socialministerns inlägg i Barometern. Det var nog skrivet innan statsministern lade fram det här. Socialministerns gamla retorik om moderata försäkringslösningar kommer ju helt på skam här! Sanningen är att det är det köps privata sjukförsäkringar som aldrig förr i det här landet. Prioriteringarna i blir fel därför att man inte kommer så långt med de besparingar som man gör på 37 ½ miljon kronor. Man säger ju att man ska föra över patienterna till primärvården, som inte är utrustad för detta. finns det patienter som fick en viss vård förut men som lämnas helt utan. För de diagnoser som lämnas helt utanför gäller inte fritt vårdsökande i hela landet, socialministern. Det har jag fått uppgift om från . Dessa diagnoser kommer man inte heller att betala för i ett annat landsting eftersom man har valt bort dem i . Det gäller till exempel lätta variser och lätta prostatiter. Vi ser ingenting av vårdgarantin vi har inte sett röken av den. Primärvårdspengarna når inte fram. Personalens kompetens tas inte till vara. Och sist men inte minst, socialministern, har landstingen överlevt sig själva som huvudmän för sjukvården! I takt med neddragningarna skär man i prioriteringarna. Min fråga till socialministern blir därför: Är detta ett rimligt skäl till förändring av den prioriteringsordning som har antagits här i ? 10 Socialminister (): När och jag diskuterade denna fråga senast sade jag att det vore bra om alla tog reda på vad som hade hänt i . Jag har gjort det. Så här är det: Den prioriteringsdiskussion som har kommit fram nu är ett resultat av ett arbete som har pågått . har man haft ett medicinskt programarbete med syfte att enligt beslut gå igenom hur man ska kunna ge fungerande rekommendationer till läkarna inom . Man har försäkrat mig att det inte har varit avsikten att exkludera några patienter. Varje patient ska få sin bedömning, och varje patient är unik. Men när läkaren ska reflektera över vilka behandlingar man ska rekommendera för den enskilda patienten kan det vara ett stöd att man har den här typen av rekommendationer. Det har i den allmänna debatten presenterats som om man inte skulle vara välkommen till vården för att få en bedömning. säger man alldeles tydligt att det aldrig har varit avsikten. Det är inte så listan har arbetats fram. Det medicinska programarbetet har pågått och har alltså i sig ingen koppling till den ekonomiska situationen. Men när man nu redovisar en budget för försöker man också ta hänsyn till vilken effekt ett medvetet prioriteringsarbete får för budgeten. Jag kan upplysa om att omsätter . Nettokostnaderna är 6 miljarder. Man har gjort ett sparbeting på , som man ska ta hem genom strukturella förändringar. Man tror att man skulle kunna spara genom att använda den prioriteringsrekommendation som det medicinska programarbetet har utarbetat. Det handlar alltså inte om att man gör en prioriteringsordning beroende på att man har ekonomiska problem, utan det handlar om en prioriteringsdiskussion som har förts med läkarna inte med politikerna och att man nu försöker lägga in detta. Jag tror att den prioriteringsdiskussionen behöver föras i hela den svenska sjukvården. Men man ska göra det med utgångspunkt i att alla patienter är välkomna. I betalar man inte för att få en bedömning. I behöver man inte försäkra sig för att få möta en läkare. Man ska ha rätt till det oavsett sin ekonomiska situation. Det är den viktiga principen. Att man sedan i sjukvården har förnuftig, medicinskt motiverad prioritering handlar om att se till att vi har en modern sjukvård i . Jag kan upplysa om att BBC hade en fantastiskt spännande nyhet. Läs den, , så ska jag berätta vad det handlar om! 11 (): Hade BBC också lyssnat på statsministerns frågestund ? Då kanske man får revidera detta och inte sända det i repris. vill också att patienterna ska vårdas på rätt nivå. Men vi vill ha vårdkedjan klar innan man sätter i gång med de förändringar som sker. Men det görs ju inte, eftersom man säger att närsjukvården ska ta patienterna. De måste väl för katten kosta någonting! Angående en hållbar vårdkedja tycker jag att det här är märkligt. Vi har lagt fram ett stort antal förslag för att hålla vårdkedjan säker. Regeringen säger nej. Vi vill ge fler möjligheter att bedriva sjukvård och omsorg. Regeringen är monopolkramare. Vi har avsatt 3 ½ miljard kronor för en vårdgaranti som garanterar att folk ska få vård . Regeringen lovar och lovar, år . Vi vill att företagshälsovården ska få möjlighet att skriva ut sjukintyg och få avtal igen. Men regeringen säger nej. Vi vill att de läkare som vill och kan arbeta mer också ska få göra detta. Socialdemokraterna förbjuder bisysslor och ger avtalspension. 17 läkare i har avtalspension. Vi vill att specialistläkare också ska arbeta inom primärvården. Det gynnar särskilt barn, psykiskt sjuka och äldre. Regeringen säger nej. Vi vill att sjuksköterskor ska få utökad förskrivningsrätt och möjlighet att starta eget, till exempel som diabetessköterska eller demenssköterska. Socialdemokraterna säger nej. Det visar bara att vi tänker i en vårdkedja och att Socialdemokraterna säger nej. Det finns alltså en brist i vårdpolitiken. I från kan vi läsa om alla dessa personer som inte får rehabilitering. De vill inget hellre än att arbeta eller utbilda sig. De lämnas helt utan möjlighet till rehabilitering. De många har blivit uppsagda och därför ställts utanför systemet. Vi vill ge till för att kunna ge bättre rehabilitering. Men vad händer med regeringens sjukvårdspolitik? Jo, sitter med mer för rehabilitering men använder dem inte utan skickar tillbaka dem till . För hade de här personerna kunnat få en god rehabilitering. Det kallar jag inte för en hållbar vårdkedja. Dessutom är landstingen gjorda för 70-talet. Modellen fungerar inte längre. Det är inte fler politiker man efterfrågar när man är sjuk det är vård. Därför, , lägg ned landstingen inte vården! Det är inte många som skulle sakna landstingen. Det är nog bara vänsterpolitikerna som skulle göra det.