prot · GR0944 · 2003-12-08 00:00:00 — , som flera av oss har besökt, har med sin arrangörsförening en liknande framgångshistoria. Nya idéer, verksamheter och en mängd småföretag har fötts ur ett passionerat intresse för musik och evenemang för, och av, ungdomar. Detta behöver vi mycket mer av. Det här, anser vi, borde om det nu ska finnas en sådan myndighet verkligen lägga ned kraft på. Sedan ska jag, fru talman, nämna om lite annat i värderingsstudien. Den andel unga som tycker att det är viktigt att jobba i eget företag har minskat från till . tar upp samma sak i en av dagens morgontidningar. Undantaget är de som är födda utomlands. Av dem vill var tredje satsa på företagande. Hos många av dem som har invandrat till lever ännu entreprenörsandan. Jag hoppas innerligt att den sprids till andra. Men då krävs det en hel del andra förändringar som, tyvärr, inte ligger inom kulturutskottets möjligheter. Det här ointresset för eget företagande borde, som vi ser det, oroa majoriteten. När det gäller regeringens mål för ungdomspolitiken står det så här: Ungdomar ska ha kunskap om förutsättningar för företagande i olika former samt se det som realistiskt att själv driva företag. i texten står det: Ungdomar ska bidra till att fler företag skapas. Det här är något som också borde arbeta med men det har man, som sagt, inte lyft fram vid något enda tillfälle efter vad jag har hört. Jag tror, för att återknyta till detta med svenska ungdomars brist på framtidstro, att en politik som uppmuntrar till risktagande och som gör det möjligt att bli rik på hederligt arbete inte bara på spel och idrott skulle kunna minska känslan av maktlöshet. Vad de unga önskar sig, i alla fall enligt nämnda studie, är mycket egen fritid, hög materiell standard och mer samhälleliga insatser till u-hjälp, försvar, miljö, kultur, skola och sjukvård. Det här går liksom inte ihop, inte på någon ledd. Den höga ungdomsarbetslösheten liksom den dåliga rörligheten på arbetsmarknaden är också ett hot mot ungdomars möjligheter till självständighet och inflytande. Regeringen tror sig nu lösa ungdomsarbetslösheten genom att bland annat låta fördela till projekt för föreningar och ungdomsorganisationer. Vi har stor respekt för de ideella organisationernas verksamheter men för att få fram riktiga jobb krävs det faktiskt mer än så. Då krävs det nämligen lägre arbetsgivaravgifter, flexiblare regler på arbetsmarknaden, kvalificerade utbildningar och, inte minst, lärlingsplatser. Detta med hantverksyrken och lärlingsplatser har vi talat om förr, inte minst har jag gjort det från denna talarstol. Det finns säkert en stark förståelse även hos majoriteten i kulturutskottet. Men varför händer det då så lite från regeringshåll? Trycker ni verkligen på? Med detta hoppas jag någorlunda smidigt kunna glida in på frågan om hantverksyrkena, som också har en betydelse för kulturområdet. Det är ju hantverkarna som till stor del svarar för vården av kulturarvet och som även skapar nya former av kultur, ofta i symbios med designer. budget är 3,8 miljoner avsatta för en försöksverksamhet för att försöka rädda vissa små hantverksyrken. är inkopplad på försöket. De 3,8 miljoner som det skrivs om lär räcka till 25 elever. Jag hoppas att alla hörde det 25 elever. Trots risken att verka tjatig säger jag att det kommer att saknas väldigt många fler. Alla kommer förvisso inte att vara verksamma inom kulturområdet men rätt många. Min fråga blir därför: Varför vågar man inte mer? Egentligen hade jag velat ta upp mycket mer här men jag ser att min talartid är slut. vill jag bara säga till , som tog upp frågan om ett nationellt uppdrag till : Som ordförande i och utifrån min erfarenhet av graffitiprojekt vill vi inte ha ett sådant nationellt projekt. 46 () replik: Jag trodde att inte skulle tala om graffitin, så jag blev lite orolig. Jag hade nämligen tänkt att vi skulle få en chans till den diskussionen. Det ligger oerhört mycket i det som här säger och som vi har en gemensam syn på att ungdomarna är viktiga för framtiden och detta med att sätta ungdomarna i centrum så det var intressant att lyssna till anförandet. Vi som vill sätta ungdomarna i centrum och som vill lyssna till vad ungdomarna vill göra tycker att vi ska skapa möjligheter för dem att göra det som de vill göra. Med graffitin har det ju blivit så att det som sker smutskastas oerhört mycket. Väldigt många sätter likhetstecken mellan klotter och graffiti. Som vet har jag engagerat mig ganska mycket i frågan. Jag har varit i och tittat på verksamheten där, och jag har läst väldigt mycket. Jag har också invigt två graffitiutställningar med tillhörande graffitimålarplank så att säga. Vidare har jag talat med väldigt många ungdomar. De vill ha möjligheterna. Då gäller det att också ge dem kunskaperna runtomkring. Vad händer om jag klottrar, om jag skriver mina tags på något annat ställe, till exempel på husväggar i ? Mot den bakgrunden tycker vi i att det är viktigt att det finns ett ställe där ungdomarna kan få utöva sin konst och där de kan få kunskap och även resonera med andra runtomkring. Därför föreslår vi att bör få ett nationellt uppdrag. Jag vill gärna höra varför man på är så negativ till det. 47 () replik: Vi har diskuterat frågan . Vi hade också en rätt lång debatt här i kammaren jag vet inte om lyssnade då när justitieutskottet tog upp detta med anledning av en proposition om att polisen ska få rätt att granska ryggsäckar och annat. Anledningen till att vi på är negativa är just att vi har erfarenhet av detta. Vi försöker verkligen att fånga upp det som unga människor vill göra. Men det är oftast symtom på någonting annat. Det är väldigt få av dem som vi kallar klottrare som har den här konstnärliga talangen. I har man gjort en undersökning via socialförvaltningen forskaren heter , och jag ska gärna förmedla den här kontakten och det går att hämta rapporten på nätet som visar att det här är ett gigantiskt socialt problem. Det är inte så väldigt många som klottrar, men de som gör det förstör för oerhörda summor. De har också många sociala problem. Det förekommer mer mobbning. De gör sämre ifrån sig i skolan. Många av dem har problem med droger. Även kriminalitet förekommer. Även jag har varit i och tittat på väggarna där och konstaterat att situationen ser helt annorlunda ut i än till exempel i och ska vi tala om hur det skulle fungera om vi skulle få ett uppdrag här. I har man 14 ungdomsgårdar, och de har ett helt annat engagemang från vuxna och ideella som verkligen tar itu med detta. De jobbar verkligen bra, men de konstaterar att de också har problem. Det finns kriminalitet i det här. Klottrarna håller sig inte alltid till de områden som de ska, men man vågar satsa. Men det går inte att jämföra mindre orter nu är inte någon liten ort i och för sig med större. Det är inte överförbart. 48 () replik: Jag är medveten om att man inte rakt av kan jämföra, men man bör undersöka vilka möjligheter som finns på respektive ort. Självklart har inte alla som gör sina tags anlag för att göra graffiti. Men kanske många fler skulle kunna utöva den konsten om de finge möjligheten att verkligen träna sådant, om det funnes mer lagliga väggar. Det är det jag kämpar för att få. har en fantastisk laglig vägg. När jag var på studiebesök där sade den som presenterade projektet: Det tråkiga är att det är väldigt få tjejer som håller på med graffiti. Så kommer vi till hamnen, och vad hittar vi? Jo, tre tjejer som målar graffiti. Det skapade naturligtvis nyfikenhet. Vi har hört att det inte är så många tjejer som målar graffiti, sade vi. Hur kommer det sig att ni är här? Det är därför att det är en laglig vägg, svarade de. Vi tjejer är inte lika benägna att begå brott som killar är. Det tycker jag talar sitt tydliga språk: man måste införa fler lagliga väggar. En ytterligare rolig sak i det här är att man ofta får höra konstnärer som är kritiska till graffitikonsten. Av de här tjejerna hade en gått femårig konstnärsutbildning. Hon var alltså utbildad konstnär men hade intresset för graffitin och passade på att måla där det fanns en laglig vägg. Då måste vi ge möjligheter på fler ställen i landet. Jag kämpar nu hemma i min kommun och hoppas att få gehör för en motion där. Jag vet att det förekommer på andra ställen också. Jag tycker att vi bör vara föregångare härifrån och tala om: Okej, vi är redo att hjälpa ungdomarna att få information och kunskaper om det här, för det är många som saknar kunskap om vad som händer när man har klottrat olagligt. 49 () replik: Man får inte vara naiv. Jag vet att flickor är mindre brottsbenägna, gudskelov, än vad pojkar är. Därför är det så lätt att få pengar till pojkprojekt och mindre till flickprojekt som egentligen är väl så viktiga eller kanske viktigare. Flickorna mår illa på ett annat sätt. Men tillbaka till det här med graffiti. Det är klart att det finns en liten grupp som är duktig på att måla och som vill utveckla det. Men graffitin handlar inte om det. Det handlar om att komma åt de miljöer som är udda, som är svåra. De kan lika gärna bestiga K2 och sätta flaggan på topp där, eller på månen om man nu kunde resa dit. Vad det handlar om är en utmaning. Det hade lika gärna kunnat vara någonting annat än att måla illegalt ofta är burkarna stulna. Det här är ingen billig hobby, om jag får kalla det så. Det krävs ett enormt engagemang. Det går inte att bara ha en öppen vägg, utan man måste in sätta in rätt mycket folk som kan det här och som jobbar medvetet med det. Jag träffade en graffitimålare i som jag har haft kontakt med för att prata med honom. Han går på en konstskola där. Även han ser att här är det problem. De kommer in och får nya möjligheter att måla där och får en skiss godkänd fastän de inte riktigt förstått vad det handlar om. Det här är till stora delar ett socialt problem, tyvärr. Det vore kul om det bara var en konstnärlig yttring. Till kommer en massa andra klottrare för att klottra i hamnen, men de passar på att klottra på alla möjliga andra håll också på vägen dit. De kan se att det är tags från ett Stockholmsgäng, från ett Malmögäng, från ett gäng i . De kan ju symbolerna. Man får inte vara naiv och tro att bara man ställer upp är frågan löst, för det är den ju inte. Du ska få läsa rapporten. 50 (): Flera artiklar i medierna har mycket dramatiskt visat på hur världsunika kulturskatter hotas av förfall på grund av bristande vård. Kulturarvet hotas i hela landet, Möglet växer på och Teaterns kulturarv förstörs är några rubriker bara . Det är en varningsklocka i rättan tid. Museerna i ansvarar för stora och fantastiska samlingar, men , fru talman, kan museerna tvingas visa upp hur kulturarvet förfaller snarare än hur det bevaras. Det finns samlingar som är bristfälligt registrerade, andra som förvaras i utrymmen med dåligt klimat, åter andra i magasin som utdömts av brandmyndigheterna. Trots detta har vi fortfarande inte hört kulturministern retirera från reformen om fri entré vid de statliga museerna. Till följd av denna, för regeringen så prestigebetonade satsning på fri entré, binds stora resurser upp, medel som enligt min mening bättre skulle ha kommit till nytta genom att man vårdar, sprider kunskap om och bevarar det kulturarv som bokstavligt talat vittrar ned, förstörs och möglar sönder framför våra ögon. Men regeringen vidhåller att reformen ska genomföras till varje pris. Det kommer alltså att vara gratis att se på när kulturarvet faller sönder och möglar bort. I alternativa förslag till kulturbudget slopar vi förslaget om att tvinga museerna att införa fri entré. I stället föreslår vi att både statliga och regionala museer själva ska välja om och när man vill införa fri entré och då för barn och ungdomar till och med . satsar vi sammanlagt mer än regeringen på museiverksamheten. 10 miljoner är direkt avsatta för vård av samlingarna. Dessutom pekas en rad direkta förstärkningar till de mest eftersatta museerna ut, till exempel . tillskrev styrelsen för regeringen och föreslog att man skulle utreda möjligheten att slå samman och i syfte att effektivisera verksamheten, minska administrationen och reducera totalkostnaderna. Detta vore enligt min mening högst rimligt och befogat, då museerna har mycket näraliggande uppgifter. Då skulle också föreställningsverksamheten frikopplas från museiverksamheten och en rationell struktur bli möjlig. Det fattas resurser till både musei- och föreställningsverksamheten på . Därom råder ingen tvekan. Det kan var och en konstatera som följer dagens medier som DN och . har därför valt att satsa sammanlagt på verksamheten på . Regeringen gör däremot mycket begränsade satsningar på kulturens område , men scenkonsterna får ingen som helst del av dessa satsningar. Nästan hela ökningen av kulturanslaget går åt till fri entré för tre av de statliga museerna. Tyvärr har regeringen valt att inte alls satsa på dans, musik och teater. Totalt får man inom teaterområdet utöver pris- och löneomräkningar. Av en budget som omfattar över 5 miljarder utgör satsningen på teatern, alltså omkring 1 , vilket, herr talman, måste betraktas som en mycket njugg tilldelning. föreslår däremot sammantaget mer än regeringen till scenkonsterna . Bekymren för scenkonstens utövare är många. Jag skulle kunna tala länge och mycket om det. Men jag väljer att uteslutande tala om dansarnas och sångarnas pensionsvillkor därför att deras situation verkligen förtjänar särskild uppmärksamhet. Och jag ber alla som till äventyrs inte redan har läst Svenska Dagbladets kulturdel att göra det. Där lyfts detta problem fram mycket tydligt. Pensionsfrågan, den största och viktigaste frågan för scenkonsterna, berörs inte alls i budgeten. Följaktligen kan man inte heller hoppas på en lösning av detta stora problem som har skapat stor otrygghet och vånda hos många, många av landets dansare och sångare som förr kunde gå i pension när de var 44 respektive . Kom ihåg att då har man arbetat hängivet i princip hela sitt liv, för dansarna till exempel börjar ju, herr talman, som bekant redan vid . säger lagen att dessa har rätt att jobba kvar på arbetsplatsen tills de fyllt . Vad det innebär för verksamheten vid till exempel behöver man inte ha särskilt stor fantasi för att sätta sig in i. Balett, med dansare vars kroppar inte längre klarar av helaftonsföreställningar, och sångare, som inte längre mäktar med de krävande partierna, eller som hovsångerskan säger i : En 60-årig Svandrottning? Det är inte så skojigt faktiskt. Balettchefen berättar att hon kan anställa nya dansare, eftersom de som skulle pensionerats inte vågar gå i pension. Repertoaren måste också läggas om framåt. Ett slags moment 22 infinner sig. Gamla lämnar inte teatern, nya kommer inte in, och verksamheten blir lidande, därför att det nya systemet medför en ekonomisk försämring om av pensionen för dansarna och för sångarna. Så kan väl inte Socialdemokraterna, och ytterst kulturministern mena att vi ska ha det på en av landets nationalscener? Att regeringen låter alla dem som berörs av de nya reglerna leva i oro och ovisshet är verkligen allvarligt, enligt min mening. lovade man, herr talman, att en arbetsgrupp med ledamöter, förstår jag, från såväl Kultur- som skyndsamt skulle tillsättas för att lösa de här problemen. frågade jag, och fortfarande hade ingenting hänt. Gruppen är inte tillsatt. Jag undrar: Vad är förklaringen till detta? Sångare och dansare som har vigt sina liv åt ett hängivet arbete för konsten har rätt till en lösning som är långsiktigt hållbar och säkerställer tryggheten för de enskilda yrkesutövarna. Det finns inget godtagbart skäl till att det drar ut på detta sätt. Att kulturministern och hennes departement som är satta att ansvara för dessa frågor och se till att de blir lösta är så i avsaknad av initiativkraft och beslutsförmåga för åtminstone mig att undra om det möjligen, herr talman, är så att den medeltida lagen lekare ligge ogill sedan tid, alltså 900-talet, fortfarande till äventyrs gäller. Den lagen talade nämligen om att de medeltida sångarna, gycklarna och dansarna inte var viktiga, utan vem som helst fick ge sig på dem och undkomma utan straff. är det staten som behandlar dem respektlöst och bemöter deras oro med en cynisk nonchalans. Detta är ett viktigt ämne, och en skyndsam lösning behövs. I det betänkande som vi har att arbeta med uppmanar jag alla att läsa särskilda yttrande där det klart och tydligt framgår att har mer än regeringen till kulturen. Med detta yrkar jag bifall till reservation nr 12, även om jag givetvis står bakom alla reservationer. 51 () replik: Jag tyckte att kanske var något hård i orden mot kulturministern. Jag tyckte att kulturministern i tidigare replikskiften och i sitt anförande var ganska tydlig med att man från departementets sida kommer att driva på processen för att till stånd rimliga pensionsöverenskommelser och att man då kommer att bjuda in arbetsmarknadens parter för samtal. Det var naturligtvis ett bekymmer när situationen blev den att man inte kunde komma fram till en överenskommelse som alla parter var med på. Jag tror att det är bra att man tar nya tag nu och sätter upp en väldigt tuff och hård tidsplan för ett sådant arbete. Det var den ena delen. Den andra delen gäller politik. Vi hörde beskrivningar i anförande av hur fantastiska satsningar föreslår i sin alternativa budget. har vi kunnat konstatera att man gör kraftiga neddragningar för till exempel Rikskonserter och . Vi var på Rikskonserter för någon vecka sedan. Tyvärr var ingen folkpartist med vid det studiebesöket från utskottet. Där konstaterade man, på en direkt fråga från mig om de neddragningar som föreslår, att varje krona som Rikskonserter får från staten också innebär en extra krona från andra finansiärer. Den neddragning som föreslår är alltså i faktiska termer inte 10 miljoner utan 20 miljoner, och då ser jag faktiskt ett problem för Rikskonserter. 52 () replik: När det gäller den första frågan menar jag att man inte kan överlåta till arbetsmarknadens parter att ta ansvar för den stora frågan om pensioner för dansare och sångare. Det är ju inget nytt problem, utan det har varit känt att den här reformen slår mycket hårt. Att då gå ut och säga att nu ska man börja om från början är kanske rimligt, men skulle man skyndsamt tillsätta en utredning. är det december och ännu har ingenting hänt. Det tycker jag inte är speciellt effektivt. Det tyder i alla fall inte på någon större handlingskraft. För övrigt är det väldigt bra att kulturministern är överens med mig och dig om att det är viktigt att det här blir löst. Vi vill bara skynda på detta, för problemet är akut. Det är inte rimligt att vi ska se den utveckling på våra nationalscener som vi nu ser. Vad gäller besparingar på och Rikskonserter prioriterar vi utveckling av båda dessa verksamheter, alltså teater och musik, regionalt. Vi omfördelar medel till regionerna. menar vi att det ska vara en riksangelägenhet att ta ansvar för och bland annat. 53 () replik: När vi var hos Rikskonserter kunde vi konstatera att de har ett väldigt brett utbud av konsertverksamhet av olika slag. Det är ganska smala genrer som de ansvarar för och som de genom de statliga de har kan få ut till hela landet. Om man drar ned anslaget med 10 miljoner, som föreslår, och det de facto blir 20 miljoner, är jag riktigt rädd för att det innebär att det är just de smala konstyttringarna inom musikens område som kommer att få problem med att komma ut i hela landet, det vill säga att de regionala arrangörerna ser att de inte kan ta hem publikintäkter och liknande på just den delen. Jag är rädd för att det är de som kommer att få stryka på foten, och den utvecklingen vill jag inte se. Det är egentligen detsamma när det gäller . Det blir motsvarande effekt där. 54 () replik: Vi ska självfallet inte låta detta ske. Det får man ju följa upp . Rikskonserter är faktiskt inte någon stor beställare av moderna nutida kompositioner. De ligger långt ned på den listan. Att se Rikskonserter som någon slags pionjär som ansvarar för att moderna, nu levande tonsättare får verk beställda och uruppförda är inte riktigt rätt. De som beställer allra flest stora nya verk är faktiskt kyrkomusiken. Sedan kommer många andra, och någonstans i mitten på den listan kommer Rikskonserter, om jag är rätt underrättad, och det hoppas jag att jag är. Men och jag är överens om att det är viktigt att nu levande unga kompositörer bereds möjlighet att komponera och få se sina verk uruppförda överallt. Där har vi alla ett gemensamt ansvar att se till att många institutioner beställer verk. 55 Tredje vice talman (): Jag vill börja mitt anförande med en retorisk fråga. Jag undrar om det är någon som vet vad det var för särskild dag , . Det var nämligen FN:s frivilligdag. antog en resolution som utnämnde till en frivillig dag. I den resolutionen inbjöd man regeringar över hela världen att uppmärksamma denna dag. Tyvärr ges den inte så mycket uppmärksamhet i . Jag hörde att det var ett TV-program som speglade firandet av frivilligdagen i . Den typen av uppmärksamhet får den dagen i . Med anledning av detta vill jag citera förre president . Han har sagt så här: Det civila samhället ger människor en möjlighet att förverkliga sig själva. Människor är inte bara producenter, vinstmaximerare eller konsumenter. De är också sociala varelser som vill vara tillsammans med andra och som vill ha en möjlighet att organisera sig kring det som händer runtomkring dem. Det civila samhället är en av nycklarna till människans strävan efter självförverkligande. Det vet fienderna till det civila samhället. Citatet av förre president speglar det sätt som många länder ser på det civila samhället eller på det som kan kallas den ideella sektorn. kallas det också den sociala ekonomin. barn har många namn. I många länder ses den ideella sektorn som ett strategiskt verktyg i arbetet för att öka den ekonomiska och sociala utvecklingen i landet. Organisationer inom den sociala ekonomin, såsom folkrörelser, föreningar och frivilligorganisationer, kompletterar den offentliga verksamheten. arbetar för att det här synsättet även ska prägla den svenska politiken, och det finns mycket att göra för att förbättra villkoren för den ideella sektorn. Dessa förslag för fram i flera olika motioner. Mycket handlar om skattepolitikens område. Men det finns också områden inom det som tillhör kulturutskottets ansvarsområden. Många viktiga delar av den sociala ekonomin finns på kulturutskottets område. Det handlar om självfallet om idrotten. Det är kanske den som vi först kommer att tänka på. Men det handlar också om amatörkulturen, trossamfunden och föreningslivet och ungdomsverksamhet i övrigt. På ett område har föreslagit förbättringar. Det gäller tillgången till lokaler. Det finns, som jag sade, många områden som vi behöver förbättra för att förbättra förutsättningarna för den ideella sektorn, för den sociala ekonomin. Tillgången till lokaler är en grundläggande förutsättning. Det handlar om de icke-statliga kulturlokalerna. har i sitt budgetalternativ föreslagit en ökning med . Enligt har de byggnader som uppförts med det här stödet blivit förebilder och symbolbyggnader på orten. Det handlar om att staten på det här viset inte tar helt ansvar men bidrar till att ta ansvar för det som brukar benämnas en kulturell infrastruktur i hela landet. Det handlar om trossamfundens lokaler. Det finns en utredning den är visserligen som säger att hos de fria samfunden har 4 000 kyrkor, synagogor, moskéer och så vidare ett behov av handikappanpassning, och det kommer inte att minska . Vi har åtminstone en tioårsperiod kvar här. Vi håller därför fast vid det tidigare ställningstagandet om att öka avsättningarna här. Vi avsätter 3 miljoner utöver regeringens förslag. Det handlar om bidrag till allmänna samlingslokaler. De här bidragen är väsentliga, inte minst ur lokalt och regionalt utvecklingsperspektiv. På mindre orter och i glesbygd kan de här lokalerna ibland vara den enda samlingspunkten för barn- och ungdomsarbete och för kulturverksamhet.