prot · GR0912 · 2003-10-14 00:00:00 — Jag tycker att det är onödigt att i en sådan här diskussion bara ägna sig åt lite allmänt prat kring vad som är problemen. Vi kan ta det här med landstingen. Om hade tagit reda på hur debatten har förts runtom i världen så hade han känt till att man hade en enorm debatt om psykiatrin i , där hela sjukvården är förstatligad och centraliserad. Ett förstatligande av psykiatrin är ingen garanti för att man får en bättre psykiatri. Det är erfarenheten från . Man kan diskutera landstingens vara eller inte vara av andra skäl, men knappast om man vill förbättra psykiatrin. Vad vi behöver är att analysera de problem som finns, och där behöver vi samla kunskap inom ett brett fält. Till ska jag säga ungefär detsamma. Det vore ju tacksamt om åtminstone lyssnade på vad jag svarade på fråga. Jag påpekade att psykiatrisamordnaren löpande ska ge förslag till åtgärder. Jag har påpekat det . Det handlar inte om att arbeta 2006 komma med förslag, utan det handlar om att löpande komma med förslag till förbättringar. Det är därför samordnaren finns till. Detta ska ske mot bakgrund av dels de beslut som har fattats här i om att anslå medel till psykiatrin som ett av de tre områden som är prioriterade, dels de lagförändringar, lagförbättringar, som har skett . Vi har en helt ny lagstiftning . Psykiatrisamordnaren ska alltså se till att de intentioner som finns här i , och som vi har ställt oss bakom, också genomförs av kommuner och landsting och se till att vi får i gång den samordning som vi har beslutat om i och som också är lagstadgad. Därför tycker jag faktiskt att det är mycket mer spännande att lyssna till , som har en rad konkreta förslag om hur man ska förbättra. och jag arbetade tillsammans när det gällde att föra över resurser från försvaret till landstingen och kommunerna. Idén var att vi skulle bygga på respekt för den decentraliserade beslutsordningen, det vill säga att landstingen själva beslutar. Men vi ville markera att det var tre områden som vi ville stödja utvecklingen av. Det var bland annat primärvården, och ganska mycket pekar på att man har utvecklat primärvården, kanske inte lika långt som vi hade hoppats på, men vi ska titta på det. Det har också skett mycket när det gäller de medicinska insatserna inom äldreomsorgen. Vi vet också att väldigt många landsting, trots vad som står i tidningarna, har utvecklat psykiatrin. Det påstås att det inte har hänt någonting, men jag har gjort besök. Jag besökte i går för att informera mig om hur man har använt sina resurser. Jag har fått rapporter från andra landsting som pekar på att det har hänt ganska mycket. Vi var kloka nog att föra in en kontrollstation för satsningarna. ska vi gå igenom med landstingen vilka effekter de insatta pengarna har fått för de här tre områdena. Jag tycker att skulle kunna spela en viktig roll när det gäller att summera vad som har hänt och också dra slutsatser inför resten av den här avtalsperioden. Så jag ska svara på inlägg och säga att jag kommer att inbjuda att delta i samtalen när vi ska utvärdera den handlingsplan som vi gemensamt utarbetade. 23 (): Det var ju ändå hövligt att , som också har varit med om att fatta beslutet, får vara med och utvärdera vad som gick fel. Det tycker jag knappast är så konstigt, men det var väl bra. Jag tycker också att är en klok person. När socialministern säger att psykiatrin inte behöver en massa tomt prat utan eftertanke för att man ska se var problemen finns och vidta åtgärder är det ju nästan ett hån mot den profession som finns inom psykiatrin. Man har faktiskt tyckt till ganska om sin situation och om det antal platser som finns. När det gäller vad sade har jag aldrig ens tänkt tanken att fler ska behöva vårdas inom slutna vårdformer än de som behöver detta för att på så sätt slippa begå våldsbrott som de inte vill begå. Också detta säger faktiskt i sin rapport, alltså att det är så. Man säger till exempel så här: Utredningen pekar på att vissa problemfall skrivs ut som medicinskt färdigbehandlade för att ge plats för andra patienter, som mår ännu sämre. Hur har inte jag sagt detta i den här talarstolen? Jag tycker att det känns oerhört viktigt att också har sagt att det krävs mer kompetens för att vårda psykiskt sjuka som även har missbruksproblem. Det har jag också känt är viktigt. En annan sak är att kompetensen inom den svenska hälso- och sjukvården på område efter område är undermålig. Det är inte personalens fel, utan det är faktiskt politikernas fel, som inte ser till att man ger människor rätt verktyg. har påpekat att kompetensen inom äldrevården inte är i det skick som den borde vara. Men vi har inte sett några åtgärder rörande kompetenshöjande aktiviteter i större omfattning. Sedan var det det här med tomma ord. Jag och mitt parti har skrivit en motion. Förra gången, när hade sin interpellation, stod jag här och talade om vad man kunde göra för att hitta lösningar. Men vad jag tror att man kortsiktigt måste göra är faktiskt att ge kommuner och landsting mer pengar, så att man verkligen kan bygga upp, eller för all del bevara, den psykiatriska vård som finns. Både kommuner och landsting sitter ju och skär ned ytterligare för att de inte får ekonomin att gå ihop. Jag vill ställa en fråga: Anser inte att det nu behövs pengar inte sådana tomma bluffpengar som Socialdemokraterna använder i sin budget, där man ger med ena handen och tar med den andra så att det blir ett litet netto kvar, utan ett reellt tillskott för att verkligen garantera att dessa personer, som har haft oturen att drabbas av sjukdomar som inte tillhör dem som man går och demonstrerar om här utanför eller utanför , enligt det prioriteringsbeslut som vi fattade 1997 här i i politisk enighet har rätt att få en väl anpassad vård efter sina egna behov? Jag tror att detta är en fundamental fråga för hela vårt välfärdsland. Någon sade: Fråga dem som har det svårast hur man behandlar dem, och jag ska säga hur högt civiliserat ett samhälle är. Vad gör och för att hjälpa dessa människor? 24 (): Jag ställde en fråga till socialministern om personliga ombud, men jag fick inget svar på min fråga. Jag hoppas därför att jag kan få kommentarer från socialministern när det gäller personliga ombud. Den verksamheten är nämligen hotad. Väldigt många kommuner har svåra ekonomiska problem . Visserligen finns det statsbidrag att få för personliga ombud. Men när man inte ens har startat en sådan verksamhet tänker man kanske inte på att söka det. Jag tycker att denna verksamhet är väldigt viktig eftersom det är en väl fungerande verksamhet. Jag kommer liksom socialministern från . I finns personliga ombud. Jag vet inte om socialministern har träffat dem. I min hemkommun, , finns tre personliga ombud som även servar kommun, kommun och kommun. Den verksamheten är väldigt uppskattad av personer med psykiska funktionshinder, men även av anhöriga och personalen, och den fungerar ypperligt. Men den är osäker. Det är en projektverksamhet, och man vet inte hur verksamheten kommer att fungera framgent. Frågan om en nationell handlingsplan togs upp. Jag tycker att det är bra att man följer upp den. Det handlar om kommunernas roll och samverkan mellan landsting och kommuner. Det finns inte samma krav på kommunerna som på landstingen att redovisa. Det vore därför önskvärt att man diskuterade samverkan också med kommunerna när det gäller socialpsykiatrin och hur man har använt pengar som finns i den nationella handlingsplanen. 25 (): Situationen för psykiskt sjuka hänger mycket nära ihop med hur alkohol- och drogmissbruk, social utslagning, hemlöshet med mera kan motverkas. Samhället har på alla nivåer försummat dessa frågor. Det vill jag och vara med och göra någonting åt. presenterades en mycket bra utredning om hemlösheten, men det har inte hänt särskilt mycket efter det. Kom ihåg att rätten till en bostad är grundlagsskyddad. Alkoholkonsumtionen ökar som aldrig förr med dess konsekvenser. Det skakar mig och andra när man ser vad det kommer att leda till om vi inte får bukt med den tilltagande konsumtionen. När det gäller psykiatrin är det nödvändigt med ett batteri av åtgärder som jag redovisade i mitt första anförande. Till det skulle jag vilja lägga personalförsörjningen. Då handlar det inte enbart om specialisterna. Det är ett område som man behöver jobba alldeles extra med. Psykiatrin har oförtjänt fått en något dålig status, vilket är förskräckligt illa. Vi måste hjälpas åt att uppvärdera psykiatrin. Jag uppskattar socialministerns svar beträffande försvarsmiljarderna och hans utsträckta hand som jag naturligtvis tar. Vi måste se resultaten av de beslut som fattas. Och vi måste se till att resurser satsas på psykiatrin som det är tänkt. Och jag är övertygad om att inte minst de psykiskt sjuka, de anhöriga och all personal som berörs av området uppskattar att vi går från ord till handling. 26 (): Tomt prat, sade . Man kan ju tycka att skulle vara lite mer ödmjuk med orden i dessa sammanhang. Det är ändå som har varit ansvarig för denna verksamhet under sina som statsråd. Man kan undra lite grann vad som är tomt, var och hos vem i detta sammanhang. Men kanske var det så att blev ilsken över min kritik eller över att inte ha lyckats under dessa år. Denna ilska i talarstolen kan man komma till rätta med genom att man betablockerar sig lite. har liksom jag tillgång till företagshälsovård och passerar förbi alla andra köer som människor i allmänhet inte kan passera för att få sådan behandling. Jag ställde faktiskt ett antal frågor, och det var inte tomt prat. Min första fråga var: Vad tänker göra när det gäller utredning och dess förslag? Min andra fråga handlade om huruvida samordnaren har psykiatrisk kompetens eller inte. Min tredje fråga handlade om psykiatrisk vård av asylsökande. Min fjärde fråga handlade om huvudmannafrågan. Den fick jag ett svar på. Där är uppenbarligen helt övertygad om och klar över hur saker och ting ska vara. Landstingen ska vara som de alltid har varit alldeles oavsett vad utredare, samordnare och andra tycker. Det femte som jag vill ta upp, vilket jag inte tog upp i mitt första inlägg, är: Har läst min motion? Där finns faktiskt ett antal väldigt bra och genomarbetade förslag. 27 Socialminister (): Jag vill säga följande till . kan inte ha läst därför att den ännu inte är publicerad. kan inte heller ha läst den. Jag har förstått att man tänker publicera den eller . Alltså är det orimligt att svara på vad faktiskt har sagt. Det var någon från som deltog i ett TV-program och kommenterade några delar av rapporten. Men det intressanta med uppdrag är att det var efter händelserna i och i som vi ville veta vad det fanns för koppling mellan dessa händelser och eventuella brister i psykiatrin. Det skulle studeras för att vi sedan skulle kunna använda en sådan studie för att diskutera vad som faktiskt har hänt. Jag har till leda hört att människor utan att ha tagit del av rapporten redan har bilden klar. Men det är mer komplicerat. Verkligheten är faktiskt mer komplicerad. Och om vi ska lösa de problem som vi har måste vi ställa frågan: Om vi är överens om att vi behöver fler slutenvårdsplatser jag tror att vi behöver det var ska de finnas? Är det i där man inte använder de slutenvårdsplatser som finns eller i där man har brist på slutenvårdsplatser? Vilken typ av slutenvård är det som vi ska tala om? Är det nya slutenvårdsplatser för dem som har dubbeldiagnoser, alltså en akutmottagning för att man ska kunna göra utredningar för att bedöma vilken del av vår vårdorganisation som sedan ska ta hand om dem? Har klart för sig var någonstans pengarna ska läggas? Det framgår inte av motionen. Om vi ska satsa på den öppna psykiatrin är nästa steg: Vilken del ska vi prioritera? Är det barn- och ungdomspsykiatrin för att förhindra framtida bekymmer, eller är det någon annan del av öppenpsykiatrin som ska ha resurserna? När det sedan gäller diskussionerna om nya vårdformer och när det gäller lagstiftningen finns det skäl att också där fundera. Då är det väl ganska rimligt att vi som politiker tar ansvar för att ta reda på mer exakt var resurserna behövs, att föra en dialog med folk i professionen och de ansvariga för att bedöma var insatserna ska göras? Då är det klokt att tillsätta en samordnare med en god kunskap om svensk sjukvård och med en god medicinsk kunskap men som har fördelen att inte finnas bland någon av de grupper inom psykiatrin som är psykiatriker, psykologer, socialarbetare eller har annan kompetens inom psykiatrin. Utredaren eller samordnaren har en allmän medicinsk kompetens som är nyttig för att bedöma psykiatrins roll i den svenska sjukvården. Jag tror alltså det finns anledning att vara en smula eftertänksam, att fundera på var vi behöver satsa resurserna. Jag är alldeles övertygad om att vi behöver satsa mer resurser också från statens sida på psykiatrin. Vi behöver fler platser både i öppenvården och i slutenvården. Vi behöver se över arbetsformerna. Men innan vi bestämmer oss för exakt var resurserna ska satsas ska vi låta folk i professionen diskutera det med samordnaren och samordnaren ska komma med förslagen. När det sedan gäller att avsätta resurser finns det anledning att erinra om att har beslutat om resurser. Vi vill försäkra oss om att de resurserna nu används på ett sätt som gynnar utvecklingen av psykiatrin. Det är därför vi ska ha kontrollstationen. Inför det ska jag bjuda in att delta i diskussionen. Förlåt mig, , att jag inte svarade tidigare på frågan om personliga ombud. Jag tycker att systemet med personliga ombud ska permanentas, så att vi får en utveckling framöver där samtliga kommuner deltar. 28 (): Jag brukar försöka uppdatera mig innan jag går till en interpellationsdebatt. I dagens har bland annat överdirektör talat om vad utredningen säger. Det brukar ju läcka i andra sammanhang, men när det finns en person som dessutom är överdirektör i tror jag på att uppgifterna är riktiga. Om nu socialministern inte har läst det och inte vet någonting om det ser jag fram emot att det inte ska behöva ta så förfärligt innan vi ser ett åtgärdsprogram. Det känns riktigt. Det finns en oändlig massa statistik om var behoven finns, . Det finns mycket statistik om barnpsyk. Enligt min och uppfattning är det behoven som ska styra. Man ska inte lägga in en massa mallar. Vad vi har att göra från det offentliga systemet är att se till att de vårdnivåer som behövs för att människor ska få den vård de behöver ska byggas upp. De ska finnas. säger man att man får avvisa människor från mottagningar därför att det kommer andra som är mer sjuka. Det är en tydlig signal om att det behövs fler slutenvårdsplatser. Jag är naturligtvis glad för att socialministern också tycker att det behövs ytterligare slutenvårdsplatser och även öppenvårdsplatser. Men glöm aldrig att det är vår det offentligas uppgift att se till att det finns pengar, vårdplatser och vårdformer så att alla, om möjligt, får den hjälp de behöver i rätt tid. Där vill jag påminna om den vårdgaranti som vi borgerliga partier har tagit fram. Den inkluderar även de psykiskt sjuka, det vill säga alla olika sjukdomar. Avslutningsvis vill jag tacka för debatten och lämna över motion. Här finns förslag, men på de här minuterna hinner jag inte dra alla. 29 Socialminister (): Jag tror att det finns en samstämmighet om att svensk psykiatri har brister. Däremot är det inte alldeles samstämmigt hur man ska lösa dem. Det gäller inte bara i fråga om att man ska anslå pengar, för det kan vi diskutera. Om man gör en snabb resa i landet upptäcker man att problemen ser väldigt olika ut. I har man specifika problem. Jag måste tacka för att han har fört in den sociala dimensionen. Det finns en risk att vi tror att det faktum att människor är hemlösa, har förlorat fotfästet, jobbet, saknar daglig sysselsättning och har växande drogproblem bara kan lösas med psykiatri. Det är inte så. En stor del av de problem som uppmärksammas i tidningarna är ett misslyckande för det sociala systemet och välfärdssamhället. Då får vi diskutera vad vi gör så att kommunerna, som har ansvar för , har resurser och kunskaper nog att bryta den sociala utslagningen. Psykiatrin ska spela en roll för de människor som är psykiskt sjuka och missbruksvården för dem som är missbrukare. Sedan ska man samverka omkring dem som har dubbel diagnos. Men psykiatrin kan aldrig skapa bostäder till de bostadslösa eller arbete till de arbetslösa. Det är viktigt att vi lägger in denna sociala dimension i det arbetet. Jag tackar för att han har gjort det. Överläggningen var härmed avslutad. 11 § Svar på interpellation 2003/04:6 om det kustnära fisket i 30 Jordbruksminister (): har frågat vilka åtgärder jag tänker vidta för att komma till rätta med de negativa konsekvenser för det småskaliga och kustnära fisket som beslutet att flytta trålgränsen och i övrigt begränsa fiskeområden orsakar. frågar också om jag anser att bildandet av förvaltningsområden enligt modell från är ett bra sätt att arbeta med frågan, bland annat för att ge delaktighet och acceptans för nödvändiga åtgärder, och i så fall verka för att detta tillvägagångssätt utnyttjas även i den aktuella situationen. Inledningsvis vill jag säga att jag stöder interpellantens omsorg om det kustnära fisket och synen på dess betydelse för vissa regioner och det lokala näringslivet. Allt fiske, oavsett storlek, är dock beroende av situationen för fiskbestånden och de omgivande ekosystemen. Ett långsiktigt hållbart fiske måste bedrivas på ett sätt som främjar balansen mellan nyttjande och bevarande, mellan bruk och värn. Det ankommer på att vidta de åtgärder som krävs för att denna balans ska uppnås. Jag som minister kan därför inte diskutera beslut och har inte för avsikt att vidta ytterligare åtgärder i frågan. Utifrån regeringens fiskeripolitik vill jag dock kommentera vissa generella aspekter. För det första är det den vetenskapliga rådgivningen och tillämpning av försiktighetsprincipen som ska ligga till grund för de åtgärder som vidtas inom fiskeriförvaltningen. En entydig vetenskaplig rådgivning, såväl nationell som internationell, bedömer situationen för torsk och annan vitfisk i och som alarmerande. Just kustzonen är biologiskt ett mycket viktigt område och utgör lek- och uppväxtområden, särskilt för bottenlevande arter såsom torsk. För det andra är målsättningen med fiskeripolitiken att återställa de bestånd som befinner sig utanför biologiskt säkra gränser och att bibehålla andra inom dessa gränser. ska fiskerinäringen nyttja dessa bestånd på ett långsiktigt hållbart sätt. Vissa åtgärder som syftar till att skydda fiskbestånd och ekosystem har därför av naturliga skäl kortsiktigt begränsande effekter för yrkesfiskets möjligheter att utöva sin verksamhet. Den långsiktiga målsättningen är ju att återställa havens produktionsnivå till gagn för såväl fiskare som konsumenter. Jag vill dock avslutningsvis instämma i vad säger om behovet av en dialog mellan verksamma fiskare, forskare och beslutsfattare. En sådan dialog är av avgörande betydelse för att dels öka kunskapen hos alla parter, dels öka acceptansen för nödvändiga åtgärder. Jag har informerat mig om hur en sådan bred dialog utvecklats avseende fisket runt och ser mycket positivt på att samarbete enligt den modellen utvecklas även för andra fisken och andra regioner. 31 (): Jag vill börja med att tacka för svaret. Jag upplever att jordbruksministern har en mycket positiv grundinställning till att lösa det problem som jag tar upp angående förutsättningarna för det kustnära, småskaliga fisket i . Jag kan också med en viss tillfredsställelse konstatera att ministern delar uppfattningen att man på ett konstruktivt sätt kan skapa förutsättningar för ett långsiktigt hållbart fiske genom en process med en långtgående dialog mellan fiskare, forskare och beslutsfattare. Min frågeställning i interpellationen har två sidor. Den handlar om det aktuella beslutet som rör främst trålfiske efter havskräfta. Man fiskar ganska nära kusten. Även skarpsillsfisket berörs av de beslutade reglerna. Det är arter som i sig inte är direkt hotade. Man har ett ganska väl avvägt fiske när det gäller de här arterna. De begränsningar som har tillkommit har andra avsikter, bland annat för att skydda känsliga havsbottnar och torskbeståndet, som jordbruksministern tog upp själv. Den andra sidan av frågeställningen är vilken typ av samråds- och förankringsprocess som vi vill ha för att nå de målsättningar som alla parter i grunden är överens om. Jag tror inte att målsättningarna i sig skiftar från någon grupp till en annan, utan alla vill egentligen uppnå detta hållbara fiske. Gemensamt för frågeställningarna är att de i grunden berör förutsättningarna för hur det framtida fisket ska regleras så att det finns möjligheter för fortsatt verksamhet, som i förlängningen är en förutsättning för en levande kust. Jag vill också säga att jag har full respekt för att jordbruksministern inte kan diskutera enskilda beslut, och jag har ingen annan uppfattning i den frågan. Myndigheterna ska fatta självständiga och oberoende beslut utifrån sitt uppdrag; där ska vi inte hävda någonting annat. Det får dock inte vara ett hinder för att man kan föra en mer principiell diskussion om hur olika målsättningar ska vägas mot varandra och hur den demokratiska processen för kunskapsutbyte och delaktighet ska utformas till underlag för beslut. Målsättningen för att ha en balans och en levande kust kräver just en balansgång, där fisket är en viktig del för att hålla kustsamhällena levande och där man har stora kunskaper att tillföra för att nå dessa mål. I förlängningen är yrkesfisket grunden för många verksamheter i dessa samhällen beredningsindustrin, varven, trålverkstäderna, fiskeauktionerna. Inte minst är turistnäringen beroende av att det finns ett fiske som en attraktion i sig. För att uppnå denna balans gäller i nästan varje läge olika alternativa lösningar för att komma till samma mål. Det är där som det miljöprövningsarbete som lade grunden till kommer in. Där regleras trålfisket i norra i denna fjord. Det är främst räkfisket som regleras. I den processen, när den väl kom i gång, deltog alla parter yrkesfisket, , och berörda kommuner. Det resulterade i att man gick från problem till en konstruktiv lösning, som Swedish Seafood uttrycker sig i sin motivering för den utmärkelse som denna uppgörelse har fått. De ska få något pris ur kronprinsessans hand . Jag kan ställa en följdfråga: Har ministern för avsikt att låta modellen med de lokala förvaltningsråden vara ett naturligt alternativ i den här typen av processer? Jag kan stanna där så . 32 Jordbruksminister (): Jag tror att vi är helt överens om att vi måste arbeta för en hållbar utveckling. I det begreppet ligger att den ska vara ekologiskt, ekonomiskt och socialt hållbar. Det är det som är det bärande i den ansvarsfulla fiskeripolitik som regeringen bedriver. Vi utgår från försiktighetsprincipen, ekosystemansatsen. För mig är det här investeringar för framtiden för att vi ska kunna ha ett lönsamt yrkesfiske, för att vi ska kunna ha den biologiska mångfalden, för att konsumenterna ska få tillgång till det här värdefulla livsmedlet och också för att vi ska ha ett utrymme för rekreation och sportfiske. Den här kustzonen är ett biologiskt särskilt viktigt område, som jag utvecklade i mitt svar, eftersom det erbjuder ett skydd och goda uppväxtvillkor för speciella fiskarter och också lekplatser. Det är därför det är så angeläget att vi har en väldigt god fiskeripolitik och fiskeriförvaltning. Det är inget nytt. Vi har haft en avancerad teknisk utveckling , som har gjort att fisket har blivit effektivare. Det påverkar också behovet av åtgärder. Vi har miljökvalitetsmål som har ställt sig bakom. De miljökvalitetsmålen är också underindelade i delmål och åtgärdsstrategier. Där har vi särskilt ringat in behoven när det gäller insatser för bifångster och ungfisk. Vi säger att vi inte kan ta ut mer än det som motsvarar återväxten.