prot · GR0947 · 2003-12-11 00:00:00 — Angående det särskilda bostadstillägg som finns, med en ersättning för hyror upp till 5 700, vill jag påstå att det är ett väldigt litet antal, om ens några, av fattigpensionärerna som hyr lägenheter med den hyresnivån. Jag ställde en annan fråga till i mitt anförande. Den fick jag inget svar på. Det gällde maxtaxereformen som bevisligen har gjort att det har blivit märkliga omfördelningseffekter just från de sämst ställda pensionärerna som får betala för de bättre lottades avgiftsreduktion. har en del kvalitet försämrats. Tycker att den omfördelningen har varit rättvis? Det fick jag inget svar på. Det kanske jag får i den här replikomgången i stället. 99 () replik: Du kan nicka . Visst var maxtaxa det sista som du talade om? Maxtaxan har vi inte i vårt utskott. Men jag kan säga att jag har varit ute och träffat människor som har blivit väldigt nöjda med den maxtaxa som man har genomfört. Det har inneburit väsentliga förbättringar för dem. Det finns kommuner som tycker att det har slagit både hit och dit. Det kan jag säga. Men jag tror ändå att det som reform är en god tanke. Jag vill återkomma till det som berör vårt utskott. säger att vill höja grundavdraget så att pensionärerna ska få förbättringar. Det kan jag tänka mig att ni har tänkt. Men jag förstår inte varför ni ska ta bort för dem och höja garantipensionen med . Ert förslag till budget har ju fallit. Dessutom var det så att finansutskottet jag uttrycker mig milt var väldigt kritiskt till de här beräkningarna som jag upplevde inte stämde med dem som låg till grund för själva motionen. Men det kan väl vara. När det gäller hyresnivåer på 5 700 kan jag säga att det är en hög hyra. Det finns trots allt människor som har höga hyror och som finns runtom i vårt land. En del av våra pensionärer bor i storstäder, här i och så vidare. Hyresnivån ser lite olika ut. Men bostadstillägget är träffsäkert, och det ska vi hjälpas åt att höja även i fortsättningen. Garantipensionen får vi väl ta sedan och hur vi ska lösa det. 100 () replik: Det som vi nämner i vår motion bland annat det är en stor, omfattande och välskriven motion är att räknades pensionerna inte upp utan värdeförsämrades. Vi föreslår att regeringen återkommer med förslag om hur de här försämringarna bäst kan återställas. Jag sade det för att förklara. ställde tidigare frågan vad vi menar. Det är det vi menar. Det är därför det står i motionen. Man ska ha i åtanke att det här var en period när exportindustrin i gick bättre än någonsin i historia och skatter sänktes för motsvarande . Det var inte en period då alla var med och drog det tunga lasset, som en tidigare replikställare nämnde. Jag har två frågor till . Jag ställer dem som en företrädare för ett av arbetarrörelsens partier till en företrädare för det andra i modern tid och även tidigare, och ska jag erkänna, det större av partierna. Den första handlar om den demokratiska förankringen runt pensionsprocessen. Jag är medveten om att inga olagligheter eller oegentligheter har förekommit när det gäller framtagandet av det nya pensionssystemet. Men inom arbetarrörelsen har vi en tradition att demokrati betyder att man får rörelsen med sig på de saker som man genomför. Därför vill jag fråga: Är nöjd med den process som försiggick inom det egna partiet och befolkningen i stort när det gällde att förankra förändringarna inom pensionssystemet? Den andra frågan ställer jag också som en företrädare för arbetarrörelsen till en annan. Känns det bra att pressa människor till aktiespekulation med pensionspengar? Det gör det nya systemet. Man kan välja att inte välja, men huvudpoängen är ändå att du ska se till att var och en i detta land pressas till att spekulera på börsen med sina pensionspengar. Är det ett uttryck för en människosyn som är socialdemokratisk? 101 () replik: Jag ska svara på den första frågan om den demokratiska förankringen. Jag kan ärligt och uppriktigt säga att när förslaget kom första gången var jag skeptisk. Det berodde på PPM-delen och att man skulle placera pengarna på det sätt som man skulle få göra. Utefter resans gång blev det så att också staten skulle kunna förvalta mina besparingar genom Sjunde AP-fonden. Då ändrade jag min inriktning av ett mycket enkelt skäl. Jag visste ju, med min erfarenhet, min kunskap och det jag jobbat med, att människor skulle drabbas av pensionssystemet om vi inte gjorde någonting. Jag ville uppnå ett pensionssystem som var långsiktigt, en överenskommelse mellan generationer. Det har det nya pensionssystemet gett oss. Därför säger jag att man runtom i världen med avund ser på det system vi har. Senast hörde jag att till och med säger att om man förändrar sina pensionssystem det måste man göra överallt så är ett föredöme. Det är inte vem som helst som säger det. Jag har varit ute och talat i pensionsfrågor. Jag har mött dina , . Men när jag förklarar brukar de säga: Varför har ni aldrig sagt något om det tidigare? Man får förklara för människorna hur det förhåller sig med den skatteuppgörelse som var, med förändringar i bostadstillägg, pensionstillskott och skattejusteringar som har gjorts så är man kompenserad. Det bästa beviset för det är det PM som PRO och SPF har skrivit. Där har de gett uttryck för det här. 102 () replik: Jag noterar att företrädare för arbetarrörelsen har olika referensramar. Beröm från kan ses som det viktigaste av betyg för en socialdemokrat, men hur människor uppfattar pensionssystemet tror jag är viktigare. Det var därför jag också ställde frågan om den demokratiska förankringen. Jag fick till svar att från början var skeptisk det är i och för sig ett intressant svar och att han sedan blev övertygad. Men min fråga var snarare: Hur uppfattar den demokratiska förankringen i den egna rörelsen? Det har ju kommit medieuppgifter om detta, som alla väl känner till, och utan att avslöja någonting från de inre korridorerna kanske man ändå kan få en värdering av om känner att pensionsreformen var väl förankrad i de socialdemokratiska leden och i så fall också i samhället i stort. Den frågan upplever jag att jag ännu inte har fått svar på. Att det var väl känt bland många att man behövde göra någonting tror jag är riktigt. Inget parti har motsatt sig eller skulle, vad jag vet, alltid motsätta sig alla typer av förändringar. Men var den reform som genomfördes förankrad inom arbetarrörelsens ännu så länge största parti? Den andra frågan är inte heller helt avklarad. Det jag frågade var: Känns det bra, , att pressa människor till aktiespekulation? En grundtanke i en av arbetarrörelsen formulerad välfärdsmodell är att vi med skatter ska finansiera det som människor har behov av. Vi ska till exempel med skatter finansiera det pensionsuttag som behövs . Att överlämna detta till aktiespekulation är förstås rimligt om man har ett intresse av att människor i allmänhet tänker på marknaden, aktier, börsen som någonting som kan skapa värde. Men för en företrädare för ett parti med en materialistisk historiesyn är det väl känt att det inte skapas något värde på börsen. Det är fiktiva värden som kan blåsa bort lika lätt som de kan blåsas upp. Därför återkommer jag till frågan: Tycker att det är en bra modell att man ska pressa för det gör man trots allt människor att aktiespekulera med sina pensionspengar? 103 () replik: Jag börjar med den första frågan, om förankringen. Jag vet inte om jag kommenterade den i mitt första repliksvar. Men från mitt parti var vi i vart fall ute över hela landet och pratade med arbetarkommuner. Vi var på möten bland annat och berättade om den här förändringen. Målsättningen var ju trots allt att vi skulle ha ett system som var lätt och överskådligt. Jag kan väl inte säga att man har lyckats till i den delen. Det vill jag säga. Men det kanske trots allt blir så att dina barn, , också ska veta att vi har ett pensionssystem även om du motarbetar det nu som ger en trygghet över tiden. Det tycker jag är oerhört viktigt. Det är klart att jag har mött människor. Jag har mött människor som har velat ha förklaringar. Men man måste komma i samspråk med dem. Man kan inte göra som med återställaren. Jag tycker att det är att vilseleda människor. Det är så lätt att man tar till sig det som man då tror är en korrekt beskrivning men som trots allt, , inte är den riktiga beskrivningen. Jag tycker att det känns bra att pensionärerna bättre än andra grupper har klarat de prövningar som de drabbades av när vi sanerade ekonomin. Det tycker jag känns väldigt bra. Det är fem partier som står bakom pensionssystemet. Jag skulle gärna se att det var ännu fler och att vi jobbade i samma riktning och skapade trygghet för människorna för framtiden. Det är, som jag säger, drömmen. Vi lever och är friskare, och då behöver vi ett pensionssystem som är stabilt över tiden. 104 (): Vi övergår nu till att debattera familjepolitiken. Jag kommer att uppehålla mig vid politikens utgångspunkter och inriktning, medan det är som kommer att ta upp de moderata specifika motionsyrkandena. Det är mycket som krävs när man är förälder, att få tiden att räcka till, att kunna pussla ihop tillvaron utifrån de förutsättningar man har. Läkaren , som jag nämnde i debatten om sjukförsäkringen, skriver om sjukskrivningar som tar upp en stor del av hennes tid på vårdcentralen. Hon skriver med rubriken: När blev en trött trebarnsmor en diagnos att sjukskriva sig för? Det är någonting som bör lända till eftertanke. Vad är det som gör att vi lever i ett land med det högsta antalet sjukskrivningar i ? Jag tror att politiken har bidragit till att alltför många föräldrar mår dåligt. Vi ger helt enkelt inte särskilt goda förutsättningar för att trebarnsmamman och trebarnsfamiljen ska kunna skapa sin egen vardag när vi lägger en rad begränsningar till en redan ansträngd fas i livet. Med det stora ansvaret för familjen krävs att man har så stort eget utrymme som möjligt, att man har makt över sin egen vardag. Så är det inte . Om vi börjar med ekonomin ser vi att trebarnsfamiljen har samma ekonomi som paret utan barn, när vi inte tar hänsyn till försörjningsbördan. För att passa in i familjestödet ska barnomsorgen vara av en modell utan hänsyn till alternativ och möjligheter som passar olika familjer. En trebarnsfamilj eller fembarnsfamilj kanske inte alls passar in i mönstret. Små barn tar mycket tid och kraft. Kanske är det inte dagis som är det rätta utan kanske en dagmamma eller till och med att någon av föräldrarna är hemma. Barnfamiljer är mycket olika. Somliga bor långt ute på landet där det kanske är mil till närmaste dagis och affär. Andra bor kanske mitt i en stad där allting är dyrt men finns inom gångavstånd. Det kanske är en ensam trebarnsmor. Det kan vara familjen som har både morfar och mormor och farmor i grannskapet. Men det är det faktiskt inte alla som har. Men behöver man få mer gjort är man hänvisad till att ta ledigt från arbetet i stället för att ha möjlighet att kunna anlita hjälp med hushållstjänster. Att vara förälder är ett stort åtagande och förenat med våra största och käraste ambitioner här i livet. En av de viktigaste utgångspunkterna för en politik för familjen är att ge tilltro till föräldrarnas vilja och förmåga. En politik för familjen måste utgå från egen makt att bygga tillvaron. Det är på den grunden som vi i längden kan bygga ett civilt växande samhälle. Som det är nu betalar vi först in så mycket av våra inkomster att vi mister vår ekonomiska frihet. Sedan kan man få tillbaka pengarna om man lever på rätt sätt. Utrymmet att styra sin tillvaro har krympt rejält. Man anpassar sig helt enkelt. Har man små marginaler måste man, och även om man har marginaler är det det enda sättet att få tillbaka pengarna man har betalat in. Det mest extrema är när föräldrapengen till och med styr oss när vi skaffar barn. Vi föreslår sänkta bidrag men mer kvar av sin egen lön. En reformerad beskattning måste ta sikte på låg- och medelinkomsttagare och ta hänsyn till försörjningsbördan. Därför föreslår vi i grundavdrag och sedan per barn. Utgångspunkten för en sådan reform är att den ska ge ökad social trygghet och att fattigdomsfällor ska kunna motverkas. Svenska låginkomsttagare är hårdast beskattade i . Det är hart när omöjligt för lågavlönade att påverka sin ekonomiska situation genom ansträngningar och arbete för att komma i kapp ekonomiskt. Risken är stor att vi snart står inför en situation med ännu färre som arbetar så att skatterna behöver höjas ännu mer. Då är det risk att de som har sämst möjlighet att flytta, det vill säga låginkomsttagare, beskattas ännu hårdare. Samma sak gäller de viktigaste utgifterna för barnfamiljerna, grundläggande konsumtion som matvaror och fastigheter, det vill säga bostäder, som kan komma att beskattas ännu hårdare. Utrymmet har minskat för föräldrar att välja den barnomsorg som passar dem och deras barn bäst. Dagmammor finns knappt längre. Parklekar läggs ned. Föräldrakooperativen klarar sig inte med maxtaxans regler. Valfriheten mellan kommunala dagis har minskat när skenande kostnader tvingar fram nedläggningar. Stressad personal väljer andra arbeten. Resultatet har på många håll blivit sammanslagningar och större barngrupper. Det har blivit barnen som har fått betala med sämre kvalitet. Föräldrar blir tyvärr styrda av maxtaxan. Det har också inneburit att barnen är ännu längre på dagis, vilket i sin tur belastar verksamheten ännu mer. Runtom i landet pågår ett föräldrauppror för att skydda och behålla valfriheten. Med en god familjepolitik måste människor kunna påverka mycket själva när det gäller hur deras barn ska tas om hand. Man ska kunna välja barnomsorg oavsett om man är fattig eller rik. Det är en ansträngd tillvaro med små barn, och man måste kunna välja den lösning man själv tror på som förälder. En hjälpande hand kan innebära all skillnad i världen för småbarnsföräldrar. Har man tur kanske man har morfar eller farmor till hands. Men man måste också kunna skaffa hjälp. Vi föreslår avdrag för hushållstjänster. Det kan innebära en hjälp som gör att pappor och mammor kan styra sin vardag lite bättre och kapa de toppar som gör att tillvaron absolut inte går ihop. En god familjepolitik ska ge bästa möjliga stöd och uppmuntran till föräldrar så att man kan orka med även om man är trebarnsmor eller -far. 105 (): En liberal familjepolitik ger personlig frihet och utgår från barnens behov. Den främjar jämställdhet och ger föräldrar möjlighet att förena förvärvsarbete och familj. Familjer ser olika ut jämfört med . Men oavsett hur den ser ut är familjen mycket viktig. Föräldrar är fortfarande de mest betydelsefulla personerna i barnens liv. Många upplever att kraven i tillvaron växer och att tiden för familjen krymper. Därmed är de många dåliga samvetena en realitet. För mycket arbete och ansvar i kombination med för lite att säga till om på jobbet har lett till stress och press i vardagen. Det påverkar också barnen i allra högsta grad. Vi lever i en ny tid, och nya tider kräver nya lösningar och också en ny familjepolitik. Den kan rätt utformad hjälpa stressade och pressade barnfamiljer till en lite drägligare vardag. Blir inte mer barn- och föräldravänligt befarar jag att vi får stora problem . Jag kommer att koncentrera mig på förslag som ger barnfamiljerna större självbestämmanderätt och högre livskvalitet. är ohälsan, inte minst hos kvinnor, ett stort problem. Många kvinnor dubbelarbetar och kommer i kläm mellan olika krav och förväntningar. Lösningen handlar om att få ihop livspusslet, att kunna påverka sin tillvaro så att den passar en själv och barnen. Vi i anser till exempel att det behövs mer pengar, mer tid och fler engagerade pappor. Vi tror att ett barnkonto skulle kunna göra tillvaron drägligare för många familjer. Föräldrarna skulle utifrån sina och barnens behov kunna växla mellan att vara hemma, arbeta deltid eller heltid fritt val. Vi vill att människan ska bestämma mer över sin arbetstid. Den enskilde ska ha möjligheter att ta ut ledigheter i timmar. Den femte semesterveckan eller andra lediga dagar kan läggas i en timbank. Blotta vetskapen och känslan av att man kan ta ut några timmars ledighet när man behöver skulle minska stressen och göra livet behagligare. Kvinnor sköter, som bekant, största delen av hemarbetet. Det finns ett behov av att männen tar ett ökat ansvar. Därför skulle vi, när ekonomin tillåter, också vilja höja taket i föräldraförsäkringen. Vi vill också införa en så kallad jämställdhetsbonus. Det innebär att som tas ut i föräldraledighet, och som motsvaras av en månad som den andra föräldern tar ut, ger 90-procentig ersättning i stället för 80. Det är en morot, inte piska, för ökad jämställdhet. En del små barn som är sjuka får ibland lyssna till föräldrarnas morgongnabb, som handlar om att ingen av dem vill stanna hemma på grund av arbetet. Jag har på senare år senast fått signaler om att alltfler barn lämnas till dagis när de är sjuka. Är det hänsyn till barns bästa, som vi så ofta pratar om? anser därför att det ska vara möjligt att överlåta dagar åt en annan person inom ramen för föräldraförsäkringen och tillfällig föräldrapenning. kanske man känner att man behöver vara tillsammans med familjen lite extra. Därför menar vi i att båda också ska kunna ta ut en del av föräldraförsäkringen . Det är en god investering. Vi måste ge familjer ökade möjligheter att vårda sina relationer. Det är något som vi ibland tappar bort i dagens samhälle. har länge kämpat för att det ska vara möjligt att köpa hushållstjänster till ett överkomligt pris. Det skulle minska stressen, inte minst för kvinnor och småbarnsfamiljer. Det skulle också göra svarta jobb vita och ge hemhjälpen både anställningstrygghet och pensionspoäng. Jag ser inga sådana åtgärder vidtas. Jag vill också lyfta fram att vissa bidragskonstruktioner innebär att stödet till barnfamiljerna helt eller till stora delar dras in vid yrkesarbete. Det leder till långtgående marginaleffekter i vissa fall. Det är oacceptabelt. Därför är det också viktigt att det ska löna sig att arbeta för föräldrar. Flexibla regler skulle ge den enskilda familjen möjligheter till ökad livskvalitet. Vilka skäl, vilka hinder, finns för att inte vilja underlätta för familjer att få makt och inflytande över sina egna liv? Jag ställer mig naturligtvis bakom reservationer, men yrkar bifall till reservationerna 53 och 65. Det är enormt roligt att statsrådet finns här när vi diskuterar familjepolitik. Den förmånen hade inte de som diskuterade de andra utgiftsområdena. 106 (): Jag noterar också med tillfredsställelse att ansvarigt statsråd är här när vi debatterar den här frågan. Jag är däremot inte beredd att tacka för det eftersom jag tycker att det är en skyldighet som statsrådet har. Jag är glad att uppfattar det så. Så var inte fallet , vilket jag finner anledning att kritisera. Varje del i utgiftsområde 12 handlar om angelägna frågor i familjernas vardag. Kring detaljerna kan vi tycka lite olika, men den avgörande skiljelinjen här i kammaren finns i grundsynen på familjepolitiken. Vi kristdemokrater menar att föräldrarollen måste uppvärderas också genom politiska beslut. Det finns ingen som bättre än föräldrarna kan avgöra vad som är bäst för det egna barnet i dess olika utvecklingsfaser. Den grundsynen måste märkas i de beslut vi fattar här i kammaren. Det är nämligen vi här som i hög grad reglerar hur föräldrarollen kan utövas. har vi debatterat de höga ohälsotalen, och jag menar att de hör samman med föräldrarnas villkor. Vi kristdemokrater använder ofta ordet livspusslet när vi talar om ohälsans orsaker. Om det är några i vårt samhälle som har problem med att få sitt livspussel att gå ihop är det väl barnfamiljerna. Tid är den stora bristvaran. Hälften av familjerna säger själva i en undersökning att de upplever sitt liv som mycket eller ganska stressigt. Det är en markant skillnad mot vad familjer utan barn säger. Stressen konstateras vara särskilt hög bland småbarnsmammorna. I skolan och förskolan konstaterar av personalen att stressrelaterade sjukdomar är vanliga hos barn. Detta perspektiv på föräldrarollen och familjernas vardag saknas i hög grad i det här betänkandet. Den socialdemokratiska regeringen har lagt ned mycket politisk kraft på de stora systemlösningarna. Men barnen kommer ofta i kläm i den vuxnes värld. Det mest centrala för oss kristdemokrater är att vända på perspektivet och sätta barnen först. Vi måste våga lyssna på barn med respekt och utgå från dem när vi bygger samhällssystemen. Om vi vuxna antar den utmaningen kommer vi att få lämna en del invanda vuxenföreställningar. I en debatt med statsrådet sade hon: Vi, det vill säga regeringen, delar uppfattningen att föräldrar, både mammor och pappor, bör ges möjlighet att få mer tid för barnen. Frågan är bara med vilka regeringen delar denna uppfattning. Det är knappast med föräldrarna själva, och inte med majoriteten av befolkningen heller. Regeringen går inte ens i takt med sina egna väljare. I en SKOP-undersökning svarade av, märk väl, socialdemokratiska väljare att den ensidiga statliga subventionen av förskolan är orättvis. Totalt bland de tillfrågade ansåg tre av fyra att man borde ge ekonomiskt stöd även till andra former än den offentligt finansierade omsorgen. Det är tänkvärt att det största stödet för dessa uppfattningar återfanns i gruppen , det vill säga de personer som lever närmast den verklighet där man har svårt att få livspusslet att gå ihop. Vi minns säkert alla den småbarnsmamma som ställde frågan till statsministern i valrörelsen vad hon skulle göra när hon inte ville lämna bort sin ettåring men inte hade råd med någonting annat. Statsministerns svar blev att kvaliteten i förskolan skulle förbättras. Det var ju inte det hon frågade om. Men så talar översåten till undersåten: Glöm din önskan om att slippa lämna din ettåring nästan halva dygnet! Glöm din längtan efter att få ditt livspussel att gå ihop och se ut som du vill! Vi vet bäst, och vi har redan valt åt dig visserligen utan att fråga dig, men så är systemet. Och du får ju faktiskt en bättre förskola kanske, ska man möjligen tillägga. En väl utbyggd barnomsorg ska finnas. Låt mig få säga det med all tydlighet: vill inte montera ned barnomsorgen i kommunerna. Men en väl utbyggd barnomsorg är inte tillräckligt för barn som längtar tillsammans med sina föräldrar, och det är inte svaret på föräldrars önskan om mer tid för barnen. En jämnare fördelning mellan förvärvsarbete och omsorg om barnen skulle förmodligen medföra positiva effekter när det gäller ökad familjestabilitet. För Socialdemokraterna är arbetsmarknadspolitiken utgångspunkten. Att så många som möjligt av den vuxna befolkningen ska vara i arbete är en bra målsättning, men det får inte ske på barnens bekostnad. För att uppnå målet måste en rad hinder röjas undan. Ett hinder tycks barnen vara. Faktum är att barn länge kallades just förvärvshinder i våra deklarationsblanketter. Synen har varit att jämställdhet bara kan uppnås den dag män och kvinnor arbetar exakt lika mycket vid varje tid i livet. Föräldraförsäkringen har byggts ut och behöver förbättras ytterligare. Men regeringens grundinställning består, nämligen att det är här i som vi bäst förstår barnens behov. Många undersökningar visar att föräldrar vill ha mer tid med sina barn, speciellt . vill, till skillnad från regeringen, ge föräldrar och kommuner resurser och laglig möjlighet att kunna skapa ekonomiska och praktiska förutsättningar för val mellan olika och flexibla omsorgsformer på lika ekonomiska villkor. Vid sidan av maxtaxan, som förstärker ekonomin för dem som väljer dagens offentligt finansierade barnomsorg, vill vi införa det vi kallar för barnomsorgskonto. Konkret innebär barnomsorgskontot ett skattefritt belopp på för barn mellan ett och . Pengarna går direkt till föräldrarna, och högst per barn och år får tas ut. Barnomsorgskontot omfattar alla barn och ger föräldrar möjlighet att välja barnomsorg, minska sin arbetstid eller vara hemma under en längre del av barnens uppväxt.