prot · GR0946 · 2003-12-10 00:00:00 — För svenskt vidkommande står valet mellan att denna höst straffa oss ur en grundläggande del av Europasamarbetet, eller att i större eller mindre utsträckning ge avkall på alliansfriheten, som är den kanske tydligaste stolpen i landets säkerhetspolitik. Man kan förmoda att en politisk majoritet i kommer att ställa sig bakom det senare alternativet. Och det är bra. Men visst är det betecknande hur bakvänt, närmast snubblande, vi omfamnar . Efter högt föredöme säger vi först nej, nej, nej, och sedan säger vi måhända plötsligt ja. Det är inte att undra på att opinionen ofta slår bakut. Som strategi imponerar detta knappast heller på de kretsar i vilka vi sedan måste vinna inflytande. För liberalerna är det naturligt att en vidare och alltmer fördjupad integration socialt och ekonomiskt också blir säkerhetspolitiskt förpliktande. Att skyldigheten att bistå andra medlemmar vid militära angrepp nu sätts på pränt i konstitutionen framstår därför för oss snarare som en bekräftelse än som en nyhet. Självklart ska ställa sig bakom denna, främst för att manifestera solidariteten med andra medlemsländer, men också för att framgångsrikt kunna slå vakt om den transatlantiska länken. Internationell fred och säkerhet förutsätter samverkan och ömsesidigt beroende mellan och . Många har liknat det militära försvaret vid en hemförsäkring. Liknelsen är träffande. Ett inbrott eller en brand är kanske osannolik eller till och med otrolig. Men ändå kan de flesta av oss inte tänka sig att avstå från en försäkring just därför att vi vet att risken, även om den är liten, ändå alltid finns och att följderna kan bli katastrofala. Mot denna bakgrund menar vi liberaler att premien, i form av ett tillräckligt skydd mot väpnade angrepp, alltid måste erläggas. är det, precis som framhöll, givet att premien kan variera beroende på riskerna. I en lugn och fredlig värld är det rimligt att vi betalar mindre och i omvända fall mer. Men det finns också andra möjligheter att påverka både riskerna och premiernas storlek. Den viktigaste har jag redan nämnt, nämligen möjligheterna av samarbete med andra försäkringstagare. Både Nato och EU erbjuder fördelar som påminner om återförsäkring eller grannsamverkan mot brott. bör inte avstå från något av dessa alternativ. Försvarsmaktens problem är många och svåra. Alldeles oavsett omvärldsbilden och eventuella samarbeten måste dessa brister åtgärdas. Det primära blir att återupprätta den övergripande politiska styrningen och uppföljningen. Bortsett från internationella insatser och en möjlighet till snabba substantiella utgiftsbegränsningar som försvaret kommit att representera har regeringens intresse för myndigheten varit minst sagt lindrigt. Regeringens minsta departement har inte kunnat gå i clinch med ett tio gånger större högkvarter. Att det senare dessutom inom ramen för växeltjänstgöringen i stor utsträckning också kommit att bemanna det förra har inte förbättrat oddsen. Följden har blivit att på grund av usla underlag inte kunnat följa upp de beslut som har fattats. Vi instämmer i revisorers slutsats att Försvarsmakten i vidast möjliga mening styr sig själv. Detta har i sin tur varit den viktigaste betingelsen för att Högkvarteret har kunnat svälla till det muminhuvud som beskrev det som. tjänstgör var tionde svensk officer i denna högsta ledning. Det har möjliggjort att kostnaden för materielavveckling har blivit högre än planerat, och det har bidragit till att bemyndiganderamen har överskridits, att kostnaderna för löner och personalavveckling skenat och, inte minst viktigt, att förmågan att försvara inte längre anses godtagbar. Det är också signifikativt att den sistnämnda slutsatsen inte når via Försvarsmakten eller regeringen utan genom andra, oberoende källor. Det finns andra områden där det politiska ansvaret för bristerna är än mer tydliga, och jag ska avslutningsvis beröra två av dem. Det första gäller grundutbildningen av värnpliktiga, som är en kostsam verksamhet, både för Försvarsmakten, för de enskilda och för samhället i övrigt. kasserar vi i stort sett samtliga värnpliktiga från krigsorganisationen innan de fyllt . I stället för att som tidigare livstidsförlänga soldaterna genom repetitionsövningar utbildar vi nya från scratch. Bara genom att behålla dessa soldater kan vi skapa möjligheter för en halverad grundutbildning och fylla de stora och ständigt växande luckorna i insatsförbanden. Förutom stora kostnadsbesparingar skapar detta förutsättningar för kontinuitet och fullskaliga övningar i högre förband. Därtill får vi en mer ändamålsenlig ålderssammansättning och bättre hushållning med personella och materiella resurser. Om denna förändring kombineras med ett kontrakts- eller reservistsystem skapas också helt nya förutsättningar för nationell beredskap och rekrytering till internationella insatser. En betydande minskning av antalet som grundutbildas tillsammans med en gynnsam utveckling i omvärlden bereder på så sätt även väg för ett fredstida avskaffande av värnplikten. Studier från andra samhällsområden visar att frivillighet alltid ger bättre utbildningsresultat. Militär utbildning utgör naturligtvis inget undantag. Slutligen ska jag också säga ett par ord om vilka faktorer som bör styra utformningen av det svenska försvaret. Dessvärre är denna fråga allt annat än retorisk. tillsatte regeringen en arbetsgrupp för att se över grundorganisationen inför nästa års försvarsbeslut. I riktlinjerna för arbetsgruppen angavs särskilt att man skulle beakta regionala och arbetsmarknadspolitiska aspekter. För sedan efterlyste ledande försvarspolitiker från Socialdemokraterna, en koncentration av utvecklingsresurserna på materielsidan. Det hette: Om vi inte lyckas med detta riskerar vi i värsta fall att förlora en högteknologisk bransch i sin helhet. Det handlar förstås om att sätta i gång miljardrullningen i det nätverksbaserade försvaret, NBF. Uttalandet är i sig ett uttryckligt erkännande av att försvaret ska hålla till godo med det som inhemsk försvarsindustri behagar leverera, inte vad som försvaret nödvändigt behöver för att lösa sina uppgifter. Att hänga på Försvarsmakten mål och krav som saknar anknytning till dess huvuduppgifter ger dålig valuta för skattepengarna och begränsar möjligheterna att utkräva ansvar. Detta måste upphöra. Jag yrkar bifall till reservation 1. 60 (): Låt mig först få uttrycka min glädje över att se ministern i kammaren. I och för sig är det inte en engångsföreteelse. Ministern har, såvitt jag minns, varit här varenda gång som vi har haft försvarsdebatter. Jag ska börja med att yrka bifall till reservation 3 i betänkandet. Det här betänkandet ägnas huvudsakligen åt anslagen inom den ram för utgiftsområde 6 som har fattat beslut om. Eftersom förslag till utgiftstak och fördelning mellan de olika utgiftsområdena har fallit avstår vi från att delta i beslutet om fördelningen inom utgiftsområdet. förslag beskrivs i ett särskilt yttrande där det bland annat framgår att vi vill förstärka budget med utöver regeringens förslag, detta för att ska klara alla de nya uppgifter som har påförts den. I betänkandet behandlas utöver budgeten frågor som berör utvecklingen i försvaret hur Försvarsmakten lyckats genomföra tidigare beslut om förbandsutvecklingen som fattat. Många rapporter pekar på att beslut om Försvarsmaktens utveckling fram inte kommer att förverkligas på det sätt som förutsatte vid tiden för besluten. Ett enigt utskott förordar därför en uppföljning av frågan och avser att återkomma i ett betänkande . En annan mycket aktuell fråga som utskottet lyfter fram i betänkandet är frågan om hur elförsörjningen och telekommunikationerna fungerar i det svenska samhället. Ovädret i de västra delarna av landet avslöjade hur sårbart vårt samhälle är. Det är inte acceptabelt att hushållen blir utan el-, vatten- och teleförsörjning under flera tiotals timmar. Därför är det ett väl motiverat krav som utskottet ställer på regeringen, nämligen att redovisa vilka åtgärder regeringen har vidtagit för att säkerställa elförsörjning och telekommunikationer. Onekligen har regeringen inte vidtagit erforderliga åtgärder eftersom detta långvariga avbrott på el, vatten och telenät återigen kunde hända. kommer i sitt anförande att utveckla vår syn i frågan. Eftersom ett nytt försvarsbeslut ska fattas avser jag inte att i denna debatt fördjupa mig i alla detaljer i försvarspolitiken utan väljer att lyfta fram några för oss viktiga huvudprinciper. Var sak har sin tid. Det svenska försvarets huvuduppgift är väpnad strid. Försvarets uppgift är att bidra till fred, frihet och säkerhet för alla människor i vårt samhälle. Vi ska också solidariskt bidra till en fredlig utveckling i vår omvärld, både inom EU och globalt. Såväl civila som militära medel måste finnas till förfogande för denna uppgift. Multifunktionella fredsfrämjande och humanitära insatser ställer stora krav på ett nära samspel mellan civila och militära resurser. Förmågan att delta i fredsframtvingande insatser är grunden i utvecklingen och utbildningen av olika krigsförband. måste, enligt vår mening, kunna delta i fredsfrämjande och humanitära verksamheter på stor bredd och med de resurser som vi har till förfogande. Samverkan på nationell och regional nivå liksom på internationell nivå är en förutsättning för detta. Förmågan att samverka med andra länder behöver utvecklas ytterligare. Särskilt viktigt är fredsfrämjande operationer, katastrof- och flyktinghjälp, flexibilitet och möjligheter till snabba insatser. En effektiv och god underrättelsetjänst är en viktig förutsättning för att vi ska lyckas möta nya hot. Vi anser att en nationellt samordnad militär och polisiär underrättelsetjänst, som i ökad grad också samverkar internationellt, behövs för att möta hot från bland annat terrorister. För är det självklart att ska delta i fredsfrämjande insatser i vår omvärld. Det handlar om olika typer av insatser. Grundprincipen för oss är att ska bidra med enheter där vi har hög kompetens. Det handlar om såväl civila förebyggande åtgärder som militära fredsframtvingande insatser. Behovet i varje enskild mission måste primärt vara styrande för vilka enheter som ska bidra med. Det krävs stor flexibilitet beträffande hur snabbt en insats ska kunna ske. Erfarenheter visar även att uthålligheten i ett förband bör vara . Därför är det viktigt att avtalsrättsliga överenskommelser skyndsamt upprättas mellan personal och arbetsgivare. Detta har i olika sammanhang hävdat. Hela Försvarsmaktens personalpolitik behöver reformeras. Förhoppningsvis finns även den här biten med i försvarsbeslutet . Det pågår en ständig utveckling. Urvalet av de förband som anmäls till styrkeregistret måste därför kontinuerligt ses över. De förband som anmälts till styrkeregistret har till övervägande del varit markstridsgrupper. Enligt vår mening borde mer av både flyg- och marinstridskrafter komma i fråga. Resurser måste därför avsättas som leder till att kan avdela förband från alla försvarsgrenar till internationella operationer. Det är också viktigt att skapa balans mellan Försvarsmaktens internationella åtaganden och nationella uppgifter. Ett ökat åtagande beträffande internationella insatser får inte försämra vår grundläggande försvarsförmåga på hemmaplan. belastar internationella insatser anslaget 6:1 Förbandsverksamhet. menar att det tydligt bör framgå hur stor andel av anslaget som beräknats för fredsfrämjande internationella insatser. Planeringen för internationella insatser bör enligt vår mening omvandlas till ett eget beredskapsanslag för att underlätta för Försvarsmakten att bättre kunna planera verksamheten på hemmaplan. Avslutningsvis, herr talman: med det nätverksbaserade försvaret metod är nämligen vad detta med nätverksbaserat försvar handlar om är en grundpelare i det pågående arbetet med försvarsreformen. Förhoppningsvis innebär det att ett till storleken minskat försvar kan bli mer effektivt och kan verka på ett framgångsrikt sätt såväl inom landet som internationellt. I arbetet med försvarsbeslutet behöver alla goda krafter samverka för att vi ska få ett så bra försvarsbeslut som möjligt ett beslut som det också praktiskt går att genomföra. vill ha ett långsiktigt uthålligt och spetsigt försvar med klart uttalade mål och en väl anpassad försvarsindustri. 61 (): Ärade ledamöter i kammaren, åhörare, protokollsläsare och TV-tittare som följer den här debatten! ställer sig bakom betänkandet. Det gör vi av respekt för tidigare ingångna beslut på området. Inte heller jag tänker fördjupa mig i detaljer inför det försvarsbeslut som vi ska fatta . Ändå kan det vara på sin plats att skissa några av förutsättningarna, inte minst med tanke på att TV-tittarna följer den här debatten. Viktigt att konstatera inför ett försvarsbeslut är graden av militärt hot. Här finns det en samstämmig syn, en enighet, kring att det inte existerar något militärt hot mot . Varken nu eller under en överskådlig framtid finns det något invationshot. Vi kan också konstatera en samsyn kring att det saknas både ekonomiska resurser och en politisk vilja i fråga om det som vi tidigare upplevde som ett hot och när det gäller att försöka återskapa möjligheter som existerade för 10, 15 eller . Därför är det enligt uppfattning otidsenligt att, som vi gör, lägga på det militära försvaret trots att militären själv säger att det inte existerar något hot längre som motiverar ett invasionsförsvar. De som det kostar bör vi sätta i relation till andra samhällsbehov. har vi fått larmrapporter om ökad arbetslöshet. Vi har också problem inom sjukvården. En lång rad andra samhällsbehov pockar också. Av de 100 miljoner som vi satsar går inte mindre än hälften, 50 miljoner, till materielanskaffning. Majoriteten av de vapenprojekt som vi nu anskaffar har motiverats med hot som inte längre finns , och det . Ett tydligt och belysande exempel är att vi fortsätter att köpa för en halv miljard styck trots att de motiverats med ett hot som inte längre finns. Enligt är det orimligt att fortsätta att rulla på i gamla hjulspår som om inte mycket förändrats. Och inte nog med det: I det beslut som fattade pressade Socialdemokraterna, in så mycket verksamhet i den budget som vi beslutat om att det var uppenbart att det inte skulle rymmas. kritiserade detta och sade att det är för mycket, att det inte går. Genom den Thulstrupska utredningen, som utskottet fick för sedan, har just detta bekräftats. Vi vet att det innehåll som man beslutade om inte har genomförts. Man klarade inte av att utbilda de förband som det beslutats om. Man klarade inte av att utbilda det antal värnpliktiga som det beslutats om. kan man säga att det här inte är någon katastrof därför att vi inte har haft något behov av detta; det finns inga militära hot. Men det måste vara lite generande för regeringen att på punkt efter punkt fick rätt. Man har försökt att få in för mycket innehåll i den budgetram som beslutat om. Detta innebär också, herr talman och TV-tittare, att vi har ett försvar med tyngdpunkt på den militära delen ett försvar som alltså inte är anpassat behov. Vi vet alla att hoten mot inte i första hand är militära, utan hoten är icke-militära. Det handlar om hot som terrorism, hot om IT-sabotage, sönderrostade atomubåtar i , miljöförstöring och en lång rad andra icke-militära hot som man naturligtvis inte kan möta med militära medel. Terrorister går det inte att möta med ubåtar. IT-sabotage skyddar man sig inte mot med . I stället är det helt andra insatser som vi måste forma för att försvara oss mot det hot som är mest sannolikt. När talar om feghet från regeringens sida att kanske inte vilja utreda förslag om att ytterligare plussa på miljardbelopp på en redan för stor försvarsbudget, skulle jag snarare vilja säga att den inriktningen mer är ett uttryck för dumhet. Det innebär ju ytterligare fokus på den del av försvaret som inte är inriktat på de mer sannolika icke-militära hoten. Ju mer vi satsar militärt, desto mindre har vi över för de andra hoten, som är mer sannolika. Det innebär rimligtvis ökad osäkerhet inför de icke-militära hoten. Den militär vi behöver i är för de olika internationella fredsfrämjande insatser där FN efterfrågar svenskt deltagande. Där har vi gjort utomordentligt bra ifrån oss i såväl Bosnien som Kosovo och på en lång rad andra platser i världen. Tyvärr lever vi i en värld som fortfarande präglas av regionala och lokala konflikter där det saknas demokrati och där människor utsätts för övergrepp, förtryck och massmord. Det innebär att FN:s uppgift att i de här fallen tvingas gå in med militärt våld för att tvinga fram eldupphör och möjliggöra förhandlingar fortfarande föreligger. ser det som en självklarhet att aktivt ska delta i de här fredsfrämjande insatserna under FN-mandat. Vi har både resurser, möjligheter och erfarenhet att göra detta på ett bra sätt. Men inte heller här, herr talman, får vi ut speciellt mycket för de 40 miljarder som försvaret kostar skattebetalarna . Vad vi kan prestera för dessa 40 miljarder är det dryga tusental personer som kan sättas in i FN-operationer. Det måste man säga är ett ganska klent resultat. Det förefaller inte vara speciellt kostnadseffektivt. Slutligen, herr talman, vill jag till försvarsministern, som deltar i debatten, rikta några förhoppningar när det gäller framtiden och förberedelserna inför försvarsbeslutet . Det ena är att den nytillträdande överbefälhavaren ges möjligheter att byta ut hela den militära ledningen och skaffa en ny uppsättning generaler, där vi får se ett stort ökat mått av civil kompetens. Vår förhoppning i är också att vi genom bland annat dessa åtgärder ska kunna få se bättre ordning och reda i Försvarsmaktens ekonomi. Det är lite tröttande för oss i att gång på gång tvingas konfronteras med dessa så kallade svarta hål, underskott och förskjutningar i leveranser, som allt som allt leder till krav på ökade miljardbelopp in i försvaret. Det måste bli bättre ordning och reda på försvarets ekonomiska kontroll. Där delar jag den uppfattning som regeringen själv har givit uttryck för, att det varit bristande kontroll. Vi har också en förhoppning om att man nu ska kunna genomföra den avveckling av invasionsförsvaret som har beslutat om så att vi får se att våra beslut verkställs. Det är inte tillfredsställande att så lite har hänt sedan beslutet . En förhoppning är också att vi ska få ett bra underlag för att kunna minska militärutgifterna kraftigt genom försvarsbeslut och därmed frigöra ekonomiska resurser för andra mer angelägna samhällsmål. Att så fortsätta att satsa på Försvarsmakten leder till ett försvar anpassat säkerhetspolitiska behov. Det innebär ett försvar anpassat till de mer sannolika hoten och ett försvar mer anpassat för att kunna göra bättre och omfattande insatser i internationella fredsbevarande operationer under FN-mandat. Det är några av förhoppningarna från sida i förberedelsearbetet inför försvarsbeslutet. Vi ser fram emot den debatt som vi kommer att ha för att forma den här politiken. 62 () replik: Det är riktigt, som framhåller, att de yttre hoten mot har blivit mera mångfasetterade och att det inte är så enkelt att beskriva dem som . Emellertid reagerar jag lite när gång efter annan säger att det saknas militära hot mot och dessutom påstår att det skulle råda någon sorts konsensus om detta. Att det råder en konsensus om att inte hotas av en invasion militärt är jag beredd att skriva under på. Men att varje militärt hot skulle vara undanröjt är nog inte med sanningen överensstämmande. Även om det kan framstå som en smula polemiskt, med tanke på att är ett parti som i den kommande budgeten vill satsa mindre pengar än på försvaret, måste jag ställa frågan: Om har dragit slutsatsen att alla militära hot är undanröjda, hur kan det då komma sig att man inte längre föreslår en fullständig militär avrustning av ? 63 () replik: Jag hör att ni i inte är fullt inlästa på försvarspolitik. Det är inte så att vi förordar en fullständig militär avrustning i enlighet med det beslut som har fattats i FN, utan det är precis som för FN en vision som ligger långt fram i tiden. Men att det militära invasionshotet inte längre existerar leder inte till slutsatsen att vi inte behöver någon militär kapacitet alls. Tvärtom, underströk jag tydligt i mitt anförande, är de behov som föreligger att kunna ställa upp i internationella fredsfrämjande operationer under FN-mandat. Där vet liksom jag själv att vi tyvärr har stora behov runtom i internationella lokala konflikter. Det tycker jag förpliktar att deltar solidariskt när FN kallar och medverkar till att bevara fred eller i vissa fall tvinga fram eldupphör för att möjliggöra fredlig konfliktlösning. Jag tycker att ska öka sin ambitionsnivå från den vi ligger på . Vi har pläderat under förra mandatperioden för att satsa mer intensivt på det, och jag är för att vi gör det nu också och ställer mer resurser till FN:s förfogande än vad vi har gjort tidigare. Men det krävs vissa förändringar i organiserandet och utbildningen av vår försvarsmakt. 64 () replik: Jag har faktiskt noga läst på särskilda yttrande det här året och var väl medveten om att kravet på total avrustning, som ju har figurerat i era förslag, nu är utmönstrat ur texten. Min fråga till , som säger att det inte finns några militära hot, är: Varför finns då inte kravet på total avrustning kvar? Man kan tycka att det vore logiskt. Jag misstänker att handskas lite ovarsamt med begreppen i de här sammanhangen och att han egentligen inser att det visst finns militära hot och att sådana alltid kommer att finnas mot varje självständig nation. Men en sådan slutsats förutsätter naturligtvis att man, även om man har en mindre försvarsmakt, behåller möjligheten att skydda sig mot väpnade angrepp. Det var det klargörandet som jag gärna ville höra från sida. 65 () replik: Vad jag sade var att det inte existerar några militära invasionshot mot , varken nu eller under förutsägbar framtid. Det är ändå det som på något sätt bör vara normgivande för hur vi organiserar våra försvarsresurser och hur mycket vi satsar. Jag kan inte bli klarare än vad jag varit tidigare på den punkten. Men det leder fortfarande inte till någon slutsats att man ska mönstra ut hela den militära delen, utan vi har behov av ett militärt försvar just för att kunna delta i de internationella fredsfrämjande operationerna. Det är också ett försvar som självklart kan användas på hemmaplan för territoriell bevakning och så vidare. 66 () replik: vet vi, , var vi har dig någonstans. Jag instämmer i uppfattningen om invasionshotet. Vi har inget invasionshot, utan det finns andra hot. Vi har exakt samma uppfattning om detta. Sedan går du väldigt långt och hävdar å ena sidan det och å andra sidan det. Vi har punkterat dina resonemang fullt ut i den här debatten. Du är en pragmatisk socialdemokrat. Du lägger dig på samma nivå som Socialdemokraterna och hänvisar från talarstolen till andra resonemang, men i verkligheten står du för någonting annat. Insatserna snyter man inte ur näsan hur enkelt som helst. Det rör sig om materiel, om utbildning, om personal, om flickor och pojkar som ska skickas ut till skarpa lägen. Det är inte längre fråga om ett invasionsförsvar, utan det handlar om skarpa lägen och gemensamma insatser. Ni ska öka dem mer än . Vad kräver det? Jo, det kräver resurser, att man anslår medel så att dessa insatser blir möjliga. Det är dubbla budskap, . Pacifisten och duvan har förvandlats till något annat. 67 () replik: Det vore kanske klädsamt om kunde hålla sig lite mer till sak än bara till den övergripande anklagelsen om jag skulle vara socialdemokrat, fredsduva eller vad han nu tog till i brist på argument. Det kan rimligtvis inte vara så att vi behöver exakt det försvar som vi har och de 40 miljarder som det kostar att kunna delta mer i internationella fredsfrämjande operationer. Det vore i så fall en fullständig katastrof. borde vara de första att hålla med om att så kan det rimligtvis inte vara.