prot · GQ0968 · 2003-03-07 00:00:00 — Jag hade ställt interpellationen till fel minister,men det är inte alltid så lätt för oss ledamöter att vetavar de olika ärendena hör hemma. Min andra inter-pellation hade jag också ställt till fel minister.Anledningen till att jag ställde den här interpella-tionen var att jag gjorde studiebesök hemma hos tvåpersoner som drabbats av elöverkänslighet. När manhar träffat dessa människor och sett hur de lever, settden miljö de vistas i, är det svårt att inte ta till sigfrågan och den oro som de känner för det sätt somdessa frågor hanteras på.När jag skrev interpellationen ställde jag olikafrågor i den. Jag har därför haft en debatt också medLars . Då handlade det om att elöverkänslig-het ska bedömas som en sjukdom, och att man skakunna få det bedömt som arbetsskada för att därige-nom få bostadsanpassning där man bor. Det handladeockså om att forskningen i ämnet måste fortsätta.Situation för de drabbade personerna är oerhörttuff. Det som känns skrämmande är att kommunernainte har möjlighet att i större omfattning begränsaeller påverka placeringen av masterna. Jag menar inteatt vi ska sätta stopp för all utbyggnad, men varjekommun måste få möjlighet att ha strålningsfria zo-ner - det kanske är fel uttryck, men åtminstone områ-den med minimal strålning, så att de personer som ärdrabbade har möjlighet att finna en bostad utan attfara illa där de bor.Det finns föreningar som lyfter fram vilka kom-muner som är bra. De har räknat upp en lång radkommuner som tar dessa problem på allvar och verk-ligen jobbar med att ta fram områden där man inte fårbygga i närheten. Även i mitt hemlän Skara-borg har jobbat på ett föredöm-ligt sätt genom att försöka hitta zoner där elöverkäns-liga personer kan vara; detta enligt de bedömningarsom föreningarna gjort.Den ena av de personer vi besökte var en kvinnasom hittat ett boende ute på landet, men skulle detbyggas en mast från den plats därhon bor. I boken vitt vittnar många personermed elöverkänslighet om hur de berörts av utbyggna-den av just mobilmasterna. Det gäller just det områdedär den kvinna som kommer att drabbas bor. Jagfick brev från henne , och hon är bekymradeftersom hon fått avslag på sin överklagan av dennautbyggnad.Det är svårt att sätta sig in i hur det är att bo i husutan el under en kall vinter. Vi är så bortskämda . Vi vet inte hur det känns att behöva gå till enutetoalett för att klara av sina behov, att aldrig kunnaha telefon, inte lyssna på radio eller se på TV. Vi harockså mörkret som infinner sig ganska tidigt under del av året, och det är svårt att hitta belysning såatt man över huvud taget kan göra någonting.Det är alltså viktigt att vi tar dessa personers oropå allvar, och att vi ger möjligheter för kommunernaatt inom sina gränser kunna avsätta särskilda områdenmed minimal strålning.Anf. 60 Miljöminister ():Herr talman! Jag är enig med interpellanten om attkommunerna kan arbeta på ett mycket bra sätt genomatt bearbeta de här frågorna. har vi i allaplanärenden att väga olika intressen mot varandra,och som jag sade i mitt inledande anförande finns detockså ett starkt intresse av att bygga ut och få entäckning för masterna. Om masterna står någorlundatätt strålar det dessutom mindre om telefonerna. Urtrygghetssynpunkt är det för många människor ocksåviktigt att kunna utnyttja den nya kommunikationen.Vi har alltså intressen som står mot varandra.Betydelsen av bra information är viktig. Där harvi mycket att lära av den här processen och det försö-ker jag också ta till mig. Det handlar både om varförvi gör en investering av det slag som 3 G-nätet utgöroch vad vi bygger de riskbedömningar på som vi frånregeringens sida gör. Vi måste alltså skapa en godkommunikation så att expertbedömningarna kommerut.Här ser vi att i de kommuner som har varit aktivaoch arbetat intensivt med att ta del av utbildningar,låta experter komma ut ochinformera och möta medborgarna där fungerar detbättre.När det gäller överkänslighet för elektromagnetiskstrålning och elöverkänsklighet som sjukdom vill jaghänvisa till det svar som gav på Bir-gitta interpellation. Ett problem vi har härär att vi inte kan vetenskapligt belägga effekterna ochatt det verkligen är så att besvären härrör från elek-tromagnetiska fält.Detta är en svår fråga där vi måste gå vidare. Ef-tersom vi diskuterar framför allt vill jagunderstryka att SSI:s mätningar visar att bara någratiotal meter från masten ligger strålningsvärdena påen tusendel av gränsvärdet. Jag tror att det finns enalltför stor oro för vilka effekter just masterna kan ha.Det är helt enkelt så oerhört låga strålningsnivåer detär frågan om. Diskussionen blir felriktad om vi in-riktar den på i första hand strålningsfria zoner.Vad jag och regeringen har tagit initiativ till är geett uppdrag till att förstärka sittarbete med informationsinsatser. Det arbetar man justnu intensivt med att förbereda så att man ska kunnanå ut. Man ska kartlägga och förstå vad det är sommänniskor känner oro för, bli tydligare i sitt budskapoch kunna informera bättre om vad som ligger tillgrund för de riskbedömningar som har gjorts. Det ärexpertmyndighetens sak att göra riksbedömningen.Vad jag vidare har gjort är att jag har bett Stråls-kyddsinsitutet ge information om hur man ska gåvidare med tillämpningen av försiktighetsprincipen.Strålskyddsinstitutet har inrättat ett internationelltvetenskapligt råd som särskilt kommer att ta uppdenna fråga i relation till de frågor som har rests idebatten och den oro som medborgarna känner.Låt mig slutligen säga att någonting som är myck-et viktigt för människors trygghet och säkerhet är attfå god information om vad som pågår. Här är jag välmedveten om att vi har en stor diskussion om behovetav att ha ett register och en bättre information om varantenner och sätts upp. Det är ett mycket rim-ligt krav och kan vara en mycket viktig del i att skapaett mer förtroendefullt samarbete kring frågorna.Regeringen är beredd att se över möjligheterna attskapa register som också är bättre tillgängliga förmedborgarna så att man kan vara trygg och säker påvad det är om händer i ens närmaste omgivning.Anf. 61 ():Herr talman! Jag delar miljöministerns åsikter omatt det är oerhört viktigt med information så att män-niskor känner en större trygghet. Det handlar då intebara om dem som är djupt oroliga utan även om attmänniskor ute i kommunerna vet om vad som är pågång. Det finns alldeles för många frågetecken i detta.Människor känner att beslut fattas över deras huvu-den och att de inte har kunnat vara med och påverkadet. Det mår människor inte särskilt bra av.Det kommer ständigt nya rön om strålningens ef-fekter. Forskarvärlden är inte heller riktigt överens idetta. Det finns ändå forskare som hävdar att strål-ningen inte är så farlig medan andra menar på att denkan vara farlig för oss. Det känns som att vi ska varaväldigt ödmjuka i den här frågan. Det råder det ingentvekan om. I ett samhälle där vi märker att alltflermänniskor far illa av stress kan elöverkänslighetenvara en bidragande orsak. Det är så många som vitt-nar om det i den bok jag tidigare nämnde.I en del länder har myndigheterna valt att ha enförsiktigare linje än vad vi har i . I flera ländersäger myndigheterna att forskningen vet för lite föratt kunna säga om strålningen är farlig eller inte.Därför är det viktigt att man är försiktig.Förutom teleföretagen är många olika myndighe-ter inblandade i utbyggnaden av antenner och ,, stadsbyggnadskontor ochmiljöförvaltningar. Men det är mycket oklart vemsom kontrollerar var och hur antennerna monteras.Det har visat sig att ingen av myndigheterna har ensamlad bild av utbyggnaden. Där kommer det miljö-ministern nämnde om att vi borde ha en bättre infor-mation in. Ingen verkar heller ha kontrollerat att an-tennerna placerats så att människor inte utsätts förstrålning i onödan, även om det mäts upp och mantalar om att det är bevisat att strålningen är väldigtliten.I boken finns det åtskilliga personer som har be-skrivit sin livssituation. När man har byggt påett ganska nära avstånd har de berörts och påverkatsav det. Jag valde förra gången att läsa upp vad enperson har beskrivit. Jag ska läsa upp vad en annanperson har beskrivit. "Att vara elöverkänslig är ett riktigt handikapp isamhället som det ser ut . Jag kan inte vara påmin arbetsplats längre än . Jag tål inteatt gå in i stora varuhus, kan inte sitta under enläslampa eller ha någon belysning nära huvudet. Attse på TV går om jag sitter långt ifrån. Ska jag åkalångt med bil måste jag sitta i baksätet. Jag tål inte attvistas nära mobiltelefonmaster och att tala i mobilte-lefon är inte att tänka på.Innan jag drabbades av denna mardröm var jag enlevnadsglad människa utan depressioner eller panik-ångest. Att vara elöverkänslig är att vara handikappadoch att ha blivit berövad halva sitt liv. "I boken har 415 personer beskrivit sin livssitua-tion. Det gjordes på uppdrag av Rådet för arbetslivss-forskning. Man ordnade seminarier och lovade attutge vad dessa personer hade sagt. Det var 33 muntli-ga inlägg plus alla de andra beskrivningarna. När manläser detta inser man att det berör så många männi-skor. Ändå säger man att det inte är någon fara fastdet gäller så många människor.Enligt beräkningar gäller det un-gefär 200 000 i , och av dem är svårtdrabbade. Jag tycker att det är som om man inte rik-tigt tror på dem om man säger att det inte är någonfara. De har ju själva upplevt det, vet vilken känsla dehar och hur det har påverkat dem.Anf. 62 Miljöminister ():Herr talman! Visst pågår det en vetenskaplig dis-kussion om strålningens effekter. Men vad diskussio-nen framför allt har handlat om är mobiltelefonernaoch vad som händer när vi håller en mobiltelefon motörat. Där finns det olika uppfattningar. Det kan finnasskäl att nämna att vi inte har studier över många år.Vi kan inte säga vilka de långsiktiga effekterna blir.När det gäller masterna vill jag dock vidhålla attdet är fråga om oerhört låga värden. Vi måste kunnata till oss den informationen. Det är fråga om mycketlåga strålningsnivåer. Vi får inte blanda ihop diskus-sionen. Här ha vi inte alls samma typ av diskussionsom vi haft om mobiltelefonerna. Det är viktigt att viär noga med detta.Den andra frågan gäller hur vi ska förhålla oss tillvetenskap. Ingen kan undgå att bli oerhört berörd avde livsöden som ger exempel på häroch som jag också har mött i brev, isamtal och på andra sätt. Ändock menar jag att detinte finns någon annan väg framåt för oss än att ar-beta med denna fråga som vi gör med alla andra frå-gor. Det gäller att systematiskt söka kunskap.Som framhöll i sitt interpellations-svar har vi inte i vetenskapliga undersökningar - i detvi kallar för provokationsundersökningar - kunnatvetenskapligt belägga ett samband mellan el ochdessa besvär. Vi har inte kunnat påvisa det. Det ärviktigt för oss alla att vi arbetar vidare med forsk-ningen och undersökningarna. Det är också oerhörtviktigt för alla dem som har dessa symtom och pro-blem. Jag menar att det inte finns något annat sätt änatt vetenskapligt arbeta vidare. Då kanske vi också såsmåningom kommer att nå fram till vad det är somorsaker problem så att vi kan göra någonting åt det.Jag vill gärna lägga en principiell synpunkt pådetta. Det handlar om hur vi allmänt värderar risker,prioriterar i vår politik och hur vi ska förhålla oss tillmiljöproblemen. Detta är ett av många områden därvi kan uppleva risker. Men det är ett område där viinte har kunnat påvisa några tydliga samband och inteheller visat att det verkligen är farligt.Detta måste sättas i relation till många områden ivårt samhälle där vi har belagda, svåra risker. Vi kanberäkna att både hundratals och tusentals personer omåret i dör på grund luftutsläpp, gifter i luftenoch till exempel radon i våra hus. Det finns en långrad risker som vi har anledning att förhålla oss till ochåtgärda.När vi går fram och kräver resurser och politiskaåtgärder på dessa områden gör vi det också på grund-val av vetenskap. Det är vetenskaperna och de själv-ständiga vetenskapliga resultaten från våra forskareoch expertmyndigheter som vägleder oss. Det tror jagär viktigt. Om vi avviker och börjar vidta stora om-fattande åtgärder utan vetenskaplig eller saklig grundär vi ute på svag is.Men vi ska gå vidare, och vi tar det här på allvar.Framför allt tar vi alla dessa människor på allvar sompå olika sätt har svårigheter, oavsett vad som harorsakat dem.Vi kan inte vidta omfattande åtgärderför strålningsfria zoner därför att vi inte har någonsaklig grund för att detta verkligen är det problemsom många upplever. Men vi har ett stort ansvar föratt informera bättre om detta och för att vara ute ochföra en dialog och förklara vad grunden är. Jag harockså i dialog med SSI gjort mycket klart att jag villse ett fortsatt intensivt arbete av SSI, och inte minstvill jag se att SSI förhåller sig till de åtgärder somvidtas i andra länder och de resultat som man därbygger på.Anf. 63 ():Herr talman! Olika vikt läggs vid olika typer avforskning. En fransk forskare - jag har inte den ex-akta tidpunkten för när - har i ett samhälle där hanhar undersökt 530 personer kommit fram till att dehade påverkats av den strålning som fanns där. Mennär det kom fram så fanns det så många andra intres-sen i det här att han fick munkavle och blev satt påandra uppgifter. Jag har inte kunnat kontrollera san-ningshalten i detta, men det handlar om aktuell forsk-ning och man vet vem forskaren är, vad han heter ochså vidare. Det går alltså att kontrollera.Det är viktigt att vi inte bara ensidigt tror att detsaknas kunskap - fast det måste vi ju också kunnaerkänna . Då är det oerhört viktigt att man utgårfrån försiktighetsprincipen i stället för att bara köra påsom om det inte vore farligt.Det är självklart att mobiltelefonen har kommitför att stanna och att den är ett oerhört viktigt hjälp-medel för många av oss. Även i glesbygd och lands-bygd är det viktigt att människor som många gångerarbetar ensamma har möjlighet till tekniken.Men det måste väl ändå gå att ta de här männi-skornas verkliga oro på allvar och se till att det finnsområden och bostäder för alla människor i en kom-mun. Det är ju bevisligen så att de här människornainte kan bo varsomhelst. Därför måste kommunernaha ett klart uttalat ansvar för att se till att ordna boen-demiljöer även för de här människorna så att de kanleva ett drägligt liv.Anf. 64 Miljöminister ():Herr talman! Låt mig avslutningsvis säga att jagtror att vi är eniga om mycket när det gäller behovetav fortsatt dialog och information om elektromagne-tiska fält och de risker som de kan innebära. Därkommer vi att göra en aktiv insats från regeringenssida.Jag vill understryka en annan sak också. Det sägsmånga gånger att det inte finns någon kunskap och attvi sätter upp utan kunskap. Men vi har ocksåmycket kunskap! Det är kunskap som vi bygger pånär vi sätter våra gränsvärden. Vi har haft forskningom strålning . Men vi behöver alltidmer kunskap, och det är viktigt att vi skaffar oss det.När regeringen ska bedöma vilka forskningsre-sultat vi ska ta hänsyn till kan vi inte ta upp enskildaresultat. Det går alltid att plocka fram en undersök-ning som säger något och en annan som säger någotannat. Processen i det vetenskapliga samhället är attforskarna för en intensiv dialog där argumenten ochresultaten bryts mot varandra. De ska kunna uppre-pas, och ska vi kunna nå fram till ensamlad bild. Det som vi måste bygga på är den sam-lade bilden av vetenskapssamhällets slutsatser. Det ärdet som vi strävar efter att göra, och det är den bildensom vi bygger på.Jag välkomnar att kommunerna arbetar aktivt medde här frågorna och att de också tar egna initiativ tillförmån för sina medborgare på det sätt som de anserär rimligt. Sedan får vi kanske anledning att pröva endel av ärendena på regeringsnivå.Samtidigt vill jag än en gång understryka att viinte kommer att ge några uppdrag till kommunerna.Detta kommer inte att vara något tvingande som de ärskyldiga att ta hänsyn till. Då ger vi dem ett uppdragsom vi faktiskt inte har grund för att göra med deriskbedömningar som vi gör och med de gräns-värden som vi har.Vi får fortsätta dialogen om detta, och vi fortsätteratt på olika sätt ta del av forskningen och ändra våragränsvärden och rekommendationer i den mån det ärnödvändigt.Överläggningen var härmed avslutad.11 § Anmälan om inkommen faktapromemoriaom förslag från Europeiska kommissionenFörste vice talmannen anmälde att följande fakta-promemoria om förslag från Europeiska kommissio-nen inkommit och överlämnats till utskott:2002/03:FPM46 Behörighetsfördelningen mellanEuropeiska gemenskapernas domstol och Euro-peiska gemenskapernas förstainstansrätt till kon-stitutionsutskottet12 § BordläggningAnmäldes och bordladesProposition2002/03:44 Arbetsmarknadspolitiken förstärksMotionermed anledning av prop. 2002/03:49 Nya förmåns-rättsregler2002/03:L5 av m.fl. (c)2002/03:L6 av och ()2002/03:L7 av ()2002/03:L8 av m.fl. (fp)2002/03:L9 av ()2002/03:L10 av m.fl. (mp)2002/03:L11 av ()med anledning av redog. 2002/03:ER1 Från Sverigesdelegation vid parlamentariska för-samling2002/03:U2 av m.fl. (kd)betänkande2002/03:FiU24 Folkomröstning om införande aveuronJustitieutskottets betänkanden2002/03:JuU5 Människohandel och prostitution2002/03:JuU6 Kriminalvårdsfrågor2002/03:JuU7 Processrättsliga frågorBostadsutskottets betänkande2002/03:BoU4 Planfrågor m.m.13 § Anmälan om interpellationerAnmäldes att följande interpellationer framställtsden 7 mars2002/03:219 av () till utbildningsmi-nister ställning som världsspråk2002/03:220 av () till statsrådet handikappomsorg ur ett barn- och familjeper-spektiv2002/03:221 av () till socialmi-nister som specialitet2002/03:222 av () till försvarsmi-nister på försvars- och säkerhetsområdet2002/03:223 av () till socialminis-ter centrumInterpellationerna redovisas i bilaga som fogas tillriksdagens snabbprotokoll tisdagen den 11 mars.14 § Anmälan om frågor för skriftliga svarAnmäldes att följande frågor för skriftliga svarframställtsden 7 mars2002/03:635 av () till statsrådet av pensioner2002/03:636 av () till socialministerLars EngqvistAlternativ medicin2002/03:637 av () till justitieministerThomas BodströmFörskottering av skadestånd2002/03:638 av () till statsrådet /03:639 av () tilljordbruksminister /03:640 av () till jordbruksministerAnn-Christin NykvistKonsumentskydd vid Internetanvändning2002/03:641 av () till justitie-minister inom kriminalvården2002/03:642 av () till utri-kesminister i ett internationellt perspektiv2002/03:643 av () till försvars-minister av FN-resolutionen 13252002/03:644 av Skånberg (kd) till utrikesmi-nister myndigheten2002/03:645 av () till justitiemi-nister /03:646 av Skånberg (kd) till socialministerLars EngqvistAbortrådgivningFrågorna redovisas i bilaga som fogas till riksda-gens snabbprotokoll tisdagen den 11 mars.15 § Anmälan om skriftliga svar på frågorAnmäldes att skriftliga svar på följande frågor in-kommitden 7 mars2002/03:579 av () till näringsminister företags ansvar för verksamhet i andra län-der2002/03:589 av () till utrikesministerAnna LindhVisum för ledare2002/03:591 av () till utrikes-minister med och mapuchebefolkningenSvaren redovisas i bilaga som fogas till riksdagenssnabbprotokoll tisdagen den 11 mars.16 § Kammaren åtskildes kl. 12.45.Förhandlingarna leddesav andre vice talmannen från sammanträdets börjantill och med 6 § anf. 32 (delvis) ochav förste vice talmannen därefter till sammanträdetsslut.