prot · GQ09111 · 2003-05-26 00:00:00 — Detkan ha dragit ut långt i olika sammanhang.Den här dagen trodde jag att jag hade gjort någotbra. Jag lovade att denproposition som var hett efterfrågad av riksdagenskammare kommer . Jag kan fortfarande ståhär och säga att det kommer en proposition den 11juni. Enligt mitt sätt att förstå det är innehållet detsom efterfrågade i sin beställning till re-geringen. Vi levererar , och vi levererar det inne-håll som var beställt. förstår jag på Bo Könbergatt jag borde ha levererat . För migfinns det gränser för missnöje, det måste jag säga.De andra frågorna gällde om man inte kan göra påett annat sätt, borde man inte kunna göra undantagoch om man vill skulle man väl ändå kunna få göradet och det. Det kan man ju göra. Propositionen somkommer om finansiell samordning avgränsar fyraaktörer. Den avgränsar i målgrupp och den avgränsarytterligare. Men om man vill avvika från det står juen annan möjlighet till buds. Det är Frisammöjlighe-ten. Där kan man träffa avtal om och samverka medfärre aktörer men med mer pengar. Man kan utformaden samverkan som man själv finner lämplig.Vad jag förstår blir det alltså möjligt att samverkaantingen med finansiell samordning enligt den avise-rade propositionen eller att samverka inom ramen förde Frisamregler som redan finns. Dessutom kankommun och landsting arbeta tillsammans inom ra-men för särskilt inrättad gemensam nämnd, som ärytterligare en möjlighet. Och en annan vardagssam-verkan som kan göras är den som försäkringskassanmed sitt samordningsansvar kan initiera och ta ansvarför i samverkan med berörda myndigheter.Kenneth ! Jag har varit i ochunder tagit del av deras erfarenheter från . Jag har inte varit i Laholm.Anf. 201 ():Fru talman! Jag begär inte att ministern själv skaha all kunskap om historien i det här ärendet, men jagbegär att man tar reda på det. Handslaget jag pratadeom gällde att vi efter mycket diskussion och debatt,jobbiga diskussioner, var överens om att ett förslagskulle ha trätt i kraft . Dessutomskulle det bygga på lokalt utformade möjligheter tilllösningar på en finansiell samordning. Att det dessut-om skulle bygga på den gamla Finsammodellen, därman avdelade av sjukpenningskostnaden, istorleksordningen 4 ½-5 miljarder kronor, för att haen finansiell samordning tog vi i hand på. Det är detsom gör en enkel lekman ganska upprörd, när mansjälv har upplevt det, när man själv har gjort överens-kommelsen och sedan icke ser något praktiskt resul-tat. Det tycker jag att man ska ha med sig i historiebe-skrivningen, därför att någonting som man kommeröverens om det ska man stå för.Jag tycker också att man ska lyssna, precis somBo Könberg sade, på de remissinstanser som haryttrat sig när det gäller att alla fyra parter ska varamed. Jag kan bara återge en formulering från Öster-götlands läns allmänna försäkringskassa: Förslaget attsamtliga aktörer ska delta i finansiell samordning tillskillnad från Frisam kan stoppa möjligheterna förfinansiell samordning.Regeringen vet inte alltid bäst. Jag och Center-partiet vill släppa fram de lokala lösningarna. Jagtycker att regeringen och ministern i den här fråganhar ett gammaldags uppifrånperspektiv. Vänd på detoch se det underifrån! Ha tilltro till att man lokalt kanfinna lösningar! Det vore närmast tragiskt om detskulle bli så - nu är det inte låst ännu, om jag förstårdet rätt - att man också lägger snarben för de mycketframgångsrika lokala projekten.Jag rekommenderar också ett besök i . Detär mycket intressant. Man har lyckats väldigt bra. Jaghoppas att propositionen när den kommer har en ökadgrad av öppenhet och ett förändrat förslag i den härdelen.Även när det gäller den begränsade målgruppenframgår från många av remissinstanser och i mångadiskussioner att man tycker att målgruppen är alldelesför snäv, alldeles för begränsad. Jag hoppas att desynpunkterna ska avlyssnas bättre från ministerns ochregeringens sida.10 % sjukpenningskostnader är vad jag förväntarmig att förslaget ska innehålla, för det har vi en gång itiden varit överens om. Det är inte så sedan.När det gäller och hoppas jagatt det som står om en beredning av ärendet ledertill att man också ger dem möjligheter att fortsätta.Fru talman! Behovet av insatser för att få nedohälsan, för att få ned sjukskrivningarna, för att reha-bilitera och korta vårdköer talar verkligen för denmodell av finansiell samordning som ,och också stårbakom. Jag tror att också är på väg, jaghoppas i alla fall det. Vi kunde gärna bli fler på vag-nen.Min avslutande fråga är: Skulle inte ministernkunna släppa på prestigen, räcka ut en diskussions-hand och vara öppen för att vi tillsammans kan hittaen bra lösning på en god idé?Anf. 202 BO ():Fru talman! Statsrådet uppfattade mitt förra inläggsom att jag hade begärt att han, personligen, skulleleverera ett förslag om finansiell samordning . Så var det inte. Det var den regering han tillhör-de. Vi har kollektivt ansvar i de svenska regeringarna,och det gäller även under historisk tid.Det hade varit möjligt att lägga fram förslag islutet av 80-talet. Tre socialdemokratiska socialmi-nistrar i rad fick jagas med blåslampa i denna sal föratt ändra uppfattning. De var nästan på väg att göradet när vi fick en ny regering som kunde ta tag i frå-gan utan blåslampa och tack vare en övertygelse.Sedan nämnde att han minsannkommer att lämna fram förslag , och hantycker att han borde ha fått beröm - jämfört medmånga andra delar av dagens övningar. Jag hållermed honom. Av alla de socialdemokratiska ministrarsom har funnits och deras utfästelser ompropositioner, är i den meningen denbästa. Det säger inte så mycket, men med tanke på attalla de andra gång på gång har sagt att om tre måna-der, , 2001 eller 2002 ska det kommanågot bör det finnas med i dagens protokoll.Sedan är det tråkigt att det i huvudsak är namnetfinansiell samordning som vi har lyckats sälja tillSocialdemokraterna snarare än innehållet. De bristersom finns har inte minst gåttigenom.Att det nu levereras ett förslag som harefterfrågat är i formell mening korrekt. Det har bliviten annan riksdagsmajoritet än den som gjorde denpolitiska uppgörelsen. Det är väl en fråga för statsrå-det att fundera på om uppgörelsen gäller eller om detgår att krångla sig ur den om någon annan byterståndpunkt - i det här fallet, tyvärr, Miljöpartiet.Sanningen är den att , ex-empelvis sedan utvärderingen blev klar , harantalet sjukskrivningar skjutit i höjden. Det här skullevara ett sätt att försöka dämpa den utvecklingen ochhade säkert lett till oerhörda besparingar jämfört medpassiviteten.Jag upprepar min sista fråga från mitt förra inlägg:Om statsrådet tror att detta ger ekonomisk effektskulle inte ett friare system ge ännu bättre effekt?Anf. 203 Statsrådet ():Fru talman! Jag trodde att jag hade svarat på deflesta frågor. Jag hade missat sista frågaom effekt. Ja, min själ, jag tror på detta. Jag tror där-emot inte att man kommer att använda sig av möjlig-heten till finansiell samordning på alla platser. Detkommer naturligtvis att variera beroende på enmängd olika saker. Där man vill använda sig av denmöjlighet som finns kommer viljan att betyda att mannår resultat. Jag tror det - uppriktigt.Bo Könberg har då skickat med frågan om det intehade varit ännu bättre med en friare modell. Jag harhänvisat till Frisammöjligheten, som ju innebär enfriare modell. Vi har levererat det förslag som harefterfrågats. Enligt den proposition som läggs framfinns det ännu en möjlighet till lokala samordnings-projekt som gör att det går att avvika från finansiellsamordning. Det borde tillgodose de intressen somfinns.Anf. 204 ():Fru talman! Då har vi än en gång fått en bild överhur regeringen ser på en permanent och rikstäckandefinansiell samordning. Man ger en möjlighet. Om intedet centralt intressanta upplägget riktigt passar fårman hitta något lokalt, Frisam eller något annat.Skillnaden är att det inte ger möjlighet till ekonomiskfinansiell samordning på samma sätt. Det blir inte demuskler som en finansiell samordning modell Finsamger. Det är en ganska stor skillnad. Lagrådsremissenär inte tillräcklig i den delen och uppfyller inte allsvad vi har gjort upp om. Som insats i arbetet med dehöga sjukskrivningstalen bidde det inte ens en tum-me.Alla fyra parter ska vara med. Det är det besked vifår säga att vi har fått. Det ger vetorätt. Om någon avde fyra parterna inte vill, kan, har lust, tycker att detär lämpligt, kan det fälla ett sådant upplägg. Det be-gränsar målgruppen och den ekonomiska samord-ningen kraftigt. kan detta, om det inte gesöppningar i den pågående beredningen, lägga krok-ben just för verksamheter som i och La-holm. Jag hoppas i den delen att det går att hitta enpositiv lösning.Jag tycker att ministern ska använda de avslutandeminuterna att kommentera om det inte går att lyssnapå synpunkterna som remissinstanserna, många isamhället och många av oppositionspartierna harframfört. Ministern kan visa öppenhet, lyssna påsynpunkterna och göra en genialisk idé bättre än vadlagrådsremissen nu redovisar.Överläggningen var härmed avslutad.30 § Svar på interpellation 2002/03:394 omeffekter av lagen om anställningsskyddAnf. 205 Statsrådet ():Fru talman! har frågat mig vad jagavser att göra med anledning av en rapport som pre-senterats av IFAU). Rapporten , skyddetför anställningen och diskrimineringslagstiftningen(IFAU 2003:4) grundar sig på en arbetsmarknadsun-dersökning vid 20 verksamheter som sagt upp perso-nal till . fall som undersöktes förlorade utlandsfödda sinaanställningar i högre grad än vad som gällde för demsom var födda i . Det kan påpekas att de ocksååteranställdes i motsvarande större omfattning äninom riket födda.Mauricio drar av denna undersökning slut-satsen att den i svensk arbetsrätt grundläggande prin-cipen om sist in först ut systematiskt diskriminerar engrupp i samhället. Principen innebär att det vid upp-sägningar enligt huvudregeln är den sist anställdeinom en turordningskrets som ska sägas upp i förstahand. Det är en neutral regel. Det är inte så att dendiskriminerar mot personer på grund av deras här-komst. I vissa fall kan dock personer som nyligenkommit till vara de som enligt principen skagå först eftersom de är sist anställda. Det är i sig ingetmärkligt.Mauricio påstående om att den svenska ar-betsrätten, och då särskilt principen sist in först ut,med all sannolikhet skulle strida mot EU:s antidis-krimineringsdirektiv instämmer inte rapportens för-fattare och inte heller regeringen i.Vid ett närmare studium av rapporten visar det sigockså att det knappast är principen om sist in först utsom lett till att utrikes födda arbetstagare i högre gradän inrikes födda arbetstagare förlorat sina anställ-ningar i de fall undersökningen omfattar. Snarare rördet sig om att utrikes födda arbetstagare oftare äninrikes födda är visstidsanställda. Det vet vi ocksåsedan tidigare gäller på arbetsmarknaden.Mauricio börjar i fel ända om han vill av-skaffa principen om sist in först ut. Lösningen stårinte att finna i att avskaffa ett hävdvunnet och i hu-vudsak väl fungerande grundläggande skydd för an-ställda, särskilt inte när det verkar stå relativt klart attdet inte är principen i sig utan den omständigheten attdet rör sig om visstidsanställda som förorsakar pro-blem. Min övertygelse är att situationen för de ut-landsfödda arbetstagarna skulle förbättras mer genomökade möjligheter för visstidsanställda att få tillsvida-reanställningar.Den svenska arbetsrätten är vid en internationelljämförelse relativt strikt vad gäller möjligheten attanställa personer för endast . Huvudregeln äratt anställningar är tills vidare. Det finns dock ocksåett berättigat behov av och önskemål om möjlighet attvisstidsanställa. Detta gäller för arbetsgivare och ivissa fall också för arbetstagare. Dessa aspekter ärockså viktiga vid bedömningen av vad som är enrimlig avvägning avseende frågan om reglering avmöjligheten att anställa tidsbegränsat. Regeringenmenar dock att det också fortsättningsvis är angelägetatt antalet tidsbegränsade anställningar ska minskaoch möjligheten att få tillsvidareanställning ska öka.Det finns behov av bättre lösningar på de problemsom finns med tidsbegränsade anställningar. har på regeringens uppdrag genomförten översyn av vissa delar av arbetsrätten som berörreglerna om tidsbegränsade anställningar. Betänkan-det arbetsrätt - för ett föränderligt arbetsliv(Ds 2002:56) har remitterats, och regeringen övervä-ger , med anledning av detta, förslag som syftar tillatt lösa problem som är förknippade med tidsbegrän-sade anställningar.Jag vill i sammanhanget också gärna påpeka attutlandsfödda, särskilt de som är födda utanför Nor-den, faktiskt har haft en bättreutveckling på arbetsmarknaden än de inrikes födda.Vid en jämförelse av siffrorna för 1998 och 2002finner man till exempel att arbetslösheten för utlands-födda procentuellt sett har minskat mer än den har förpersoner födda i . Sysselsättningsgraden förutlandsfödda ökade också mer än sysselsättningsgra-den för inrikes födda vid en jämförelse mellan åren1998 och 2002.Mitt svar till blir detta. Jag avserinte att ta något initiativ för att försvaga principen omsist in - först ut och därigenom försvaga anställnings-skyddet. Jag kommer som arbetslivsminister på detvis jag nu angivit att också fortsatt verka för att för-bättra situationen för visstidsanställda så att de lättarekan få tillsvidareanställningar och ett gott skydd motdiskriminering.Anf. 206 ():Fru talman! Tack för svaret.Jag måste erkänna att när jag läste ministerns svarbörjade jag förstå att vi här i landet har ett läskunnig-hetsproblem inte bara i skolan utan också i Reger-ingskansliet. Jag kan inte fatta att man kan läsa så fel,i en rapport som är ganska enkel. Hur kan man miss-tolka de enklaste tabellerna, så att man förnekar ettproblem som kanske ideologiskt inte passar minis-tern?På s. 20-21 i den rapport som vi diskuterar finnstvå tabeller som gäller enbart fast anställda. Vi dis-kuterar inte längre personer som har visstidsanställ-ning, utan fast anställda. Vad konstateras i studien?Jo, om man tar alla verksamheter, de 20 analyserade,förlorade de utlandsfödda sina jobb dubbelt så oftasom de födda i - mer. Om man ren-odlar materialet och tar bort en verksamhet som ärväldigt speciell och tar de 19 resterande förlorade deutlandsfödda med fast anställning sina jobb tre gångeroftare.Hur kan ministern då komma med ett svar somförsöker reducera hela problemet till att det handlarom visstidsanställda?Det allvarliga här är att vi har en hel del att förkla-ra. När samma studie ifrågasätter varför detta inträf-far, att utlandsfödda med fast anställning oftare förlo-rar sina jobb, diskuterar man ofta: Handlar det omdiskriminering i vanlig bemärkelse, det som regering-en lyfter fram? Författaren till rapportensäger att det i de studerade fallen inte finns någotbelägg för att det handlar om diskriminering. Det härär mycket viktigt, för mycket av era åtgärder i reger-ingen och vad ni säger handlar om detta.Om det inte är direkt diskriminering, vad kan detdå handla om? Där kommer givetvis lagen om an-ställningsskydd in, och inte minst sist in - först ut.Vad rapporten säger när man analyserar verksam-heterna är att där principen om sist in - först ut slårfullt ut märks effekterna mot de personer som ärutlandsfödda. När man flexibiliserar principen - detkan vara genom de undantagsregler som småföretaga-re har, när man kommer överens om fackföreningar-nas speciella listor eller när kompetensen är viktig -gynnas de utlandsfödda, men inte när man går rakt påoch tar principen sist in - först ut.Det här är mycket viktigt. Historiskt vet vi att un-der drabbades de utlandsfödda utomor-dentligt hårt när hundratusentals människor förloradesina jobb. Vi måste förklara att under krisen förlorade de utlandsfödda sina jobb i en omfatt-ning som låg fyra fem gånger över den omfattningsom personer födda i drabbades. Det är vik-tigt, för detta får inte upprepas. Med det svar som jaghar fått finns det risk för att detta kan upprepas engång till.Anf. 207 Statsrådet ():Fru talman! Kan det inte finnas två legitima för-klaringar, ? Den ena är att man harvisstidsanställningar i högre grad. Där har vi förståttutredningen så att det inte finns entydigt belagt vemsom vinner och vem som förlorar. Den andra är: Kandet inte vara så att den som är utlandsfödd är sistanställd? Då är det helt i sin ordning att man ocksåblir den som får sluta först, inte därför att man ärutlandsfödd utan därför att man är sist anställd.Jag har varit med och utrett frågan om en förstärktlag om anställningsskydd . Jag harvarit med och debatterat, försvarat och tillämpat den.Jag har varit med om att försöka stå emot - stå i vä-gen, hette det - kraftiga nyliberala attackerpå lagen om anställningsskydd i allmänhet och tur-ordningsreglerna i synnerhet.Jag har alltid hävdat att regeln har en fundamentalbetydelse för att man inte ska bli godtyckligt be-handlad. Jag har aldrig hävdat, och tänker inte göradet nu heller, att regeln om sist in - först ut är någonovanifrån given rättviseregel, som står över alltingannat. Jag har alltid hävdat, och gör det nu också, attden regeln fungerar därför att den är legitim. Denuppfattas som rimlig och hyggligt rättvis av de män-niskor som omfattas av anställningstryggheten. Män-niskor tycker att det är viktigt att ha en förutsägbarregel, så att man vet vad man ska förhålla sig till.Den regeln är också kombinerad med en möjlighetför arbetsgivaren att låta någon annan få ta jobbet omen person inte har tillräckliga kvalifikationer. Detfinns en regel som gör det möjligt för den som harkvalifikationer för ett jobb att få stanna. Den kanarbetsgivaren använda sig av.Jag hävdar att regeln om sist in - först ut har såmånga klara fördelar. Med kompetensregeln fungerarden också för att tillgodose ett arbetsgivarintresse,som naturligtvis är legitimt när det gäller att behållapersonal med särskild kompetens, som andra inte kanlära sig tillräckligt snabbt.Jag vill rikta en fråga tillbaka till det inte i själva verket så att integillar regeln om sist in - först ut av en rad andra skäl,som han anklagar mig för, nämligen av ideologiskaskäl? Jag tycker om regeln, av ideologiska skäl, avrättviseskäl.Är det inte i själva verket så, , attdu inte tycker om den här regeln av precis sammaskäl, nämligen av ideologiska skäl, utan vill ha meragodtycke och att arbetsgivaren ska ha möjlighet attvälja och bestämma själv?Anf. 208 ():Fru talman! Det jag inte gillar är till exempel denutslagning som drabbade utlandsfödda personer under90-talet, det sätt på vilket de förlorade sina jobb, detsätt på vilket de drabbas varje gång vi får en kris ochproblem.Vi är överens om att de invandrade ofta är enmycket utsatt grupp. Och vi har en regel som slår motdem, även om vi kan förklara genom att säga som dugör: De kom sist in, och ska de först ut. Men, mi-nistern, hur går detta ihop med idén om rättvisa omdet handlar om de mest utsatta i vårt samhälle?Du säger att det är alldeles i sin ordning att det ärså här. Är du så säker på det? Vi ser att dessa männi-skor har det svårt att komma in och har det svårt attstanna på arbetsplatsen. Dessutom får de en regel somslår mot dem. Hur kan det vara alldeles i sin ordning?Du säger att det handlar om ideologier, min kont-ra din. Men, ministern, är det inte orimligt att säga attdet här är alldeles i sin ordning? Är det inte orimligtatt inte bekymra sig för att det som hände kan upprepas?Ministern är bara lite mer tillmötesgående i svaretvad gäller tolkningen av den där texten, och det är detminsta man kan vara. För i texten finns det tydligtmed att den här problematiken gäller för fast anställ-da, inte bara för visstidsanställda.Nåväl, ministern, skulle du, om jag genom en långhistoria om texten skulle kunna övertyga dig om attdet är rimligt att tolka den som jag gör, vara bereddatt sätta i gång en mycket större undersökning?Vi avskaffar ingenting, utan vi tittar ordentligt pådet här. Om det finns minsta möjlighet att det kanvara så som jag säger är det mycket rimligt att under-söka frågan, och då är det alldeles orimligt att du integör det.Överläggningen var härmed avslutad.31 § Svar på interpellation 2002/03:374 omsvaga gruppers ställning på arbetsmarknadenAnf. 209 Statsrådet ():Herr talman! har frågat mig om vad jagavser att göra för att motverka en utveckling somförsvagar vissa utsatta gruppers ställning på arbets-marknaden.Inledningsvis vill jag framhålla att jag och reger-ingen ser med stor oro över utvecklingen av sjuk-skrivningarna.Som känner till har ett omfattande ut-redningsarbete bedrivits inom Regeringskanslietunder med anledning av den ökadesjukfrånvaron och ohälsan i arbetslivet. Resultatenvisar bland annat att ökningen av antalet sjukskrivnahar många förklaringar och att orsakssambanden ärkomplexa. Det finns således ingen enskild faktor somkan förklara ökningen av sjukfrånvaron, utan fleraförklaringsfaktorer måste kombineras.Det är till följd av dessa komplexa orsakssambandsom regeringen valt en strategi för ökad hälsa i ar-betslivet som innehåller ett brett spektrum av åtgär-der. Det innehåller åtgärder för att förebygga ohälsa iarbetslivet, åtgärder för att förbättra rehabiliteringenav dem som drabbas samt vissa åtgärder för förbätt-rad tillgänglighet till behandling inom hälso- ochsjukvården. Bland annat ingår arbetsmiljö, ekonomis-ka drivkrafter för arbetsgivare, formerna för sjuk-skrivningsprocessen samt förbättrad statistik ochforskning.Regeringen har ett mål om att halvera frånvaronfrån arbetslivet på grund av sjukskrivningar fram till2008. För detta krävs kraftfulla insatser. Att brytaohälsoutvecklingen är en av regeringens största ut-maningar . Regeringens kom-mande förslag med inriktning på att öka hälsan iarbetslivet kommer bland annat att ha sin utgångs-punkt i att rehabiliteringsinsatserna och det förebyg-gande arbetet ska förstärkas inte minst när det gällerde grupper som har en svag ställning på arbetsmark-naden.Det är också viktigt att framhålla de särskildaregler som finns i sjuklöne- och sjukförsäkringssy-stemen och som har tillkommit just för att skyddapersoner som har en sjukdom eller ett funktionshin-der. Reglerna innebär att kan fattabeslut som innebär att dessa personer i väsentligtmindre grad belastar den enskilde arbetsgivaren kost-nadsmässigt.Anf. 210 ():Herr talman! Jag vill tacka statsrådet för svaret.Låt mig först få säga att jag naturligtvis delar reger-ingens oro över utvecklingen av sjukskrivningarna,men min oro gäller också bristen på en sammanhållenpolitik för att vända den utvecklingen.Vi får anledning att återkomma om inästa debatt till ett resonemang om synen på ohälsansorsaker och bredden på åtgärder. Att jag har ställt justden här frågan om vissa grupper och personer somredan i dag har svårigheter att ta sig in på den reguljä-ra arbetsmarknaden hör samman med den oro som jagmöter hos personer och organisationer.När regeringen nu väljer det enkla synsättet, att iprincip alla orsaker till ohälsa står att finna på arbets-platsen, blir de politiska åtgärderna därefter, det villsäga att det är arbetsgivarna som ska betala mer än degör i dag.Personalkostnaderna är i de allra flesta företag dendominerande kostnadsposten, och för det lilla företa-get kan en anställds lön vara mer än halva kostnads-massan. Det säger sig självt att en ansvarskännandesmåföretagare, och större också för den delen, görnoggranna överväganden i en anställningsprocess.Man väger in många aspekter vid bedömningen avden sökande och inte minst, naturligtvis, hälsoprofi-len.Redan i dag är det trångt i den portgången förmänniskor med kroniska sjukdomar eller funktions-hinder. Man behöver inte ha så mycket fantasi för attföreställa sig att porten knappast blir vidare i ett lägedå arbetsgivaren ska ta ett ännu större ansvar för eneventuell sjuklöneperiod, ett ansvar som dessutomgäller oavsett om sjukdomen har någon relation tillarbetsplatsen eller inte.Det finns en aktuell undersökning som visar att50 % bland långtidssjukskrivna uppger att orsaken tillderas sjukskrivning inte har med arbetsplatsen attgöra.