prot · GR0929 · 2003-11-17 00:00:00 — Det handlar inte bara om att lyfta frågan om en aktiv jämställdhetspolitik inom familjepolitiken, att lyfta upp att människor ska försöka uppfostra sina barn på ett jämställt sätt och uppmuntra den formen av tradition. Vi måste ha en starkare struktur när det handlar om just förskolearbetet. Vi ser väldigt tydligt vilka som är vinnarna respektive förlorarna under barndomen. På förskolan skolas pojkarna fortfarande i att vara tuffa och ta för sig. De lär sig att sätta sig själva i centrum. De får gå före flickorna. De tillåts att bryta mot uppställda regler och får mer uppmärksamhet från personalen eller snarare tar mer uppmärksamhet från personalen. Flickorna får mindre uppmärksamhet och närhet som de stämplas som provocerande om de vågar ta för sig. Det har Malmöforskaren visat på ett oerhört tydligt sätt. Jag vill utveckla den fråga jag ställde till ministern och undrar om hon är beredd att se till att man gör formerna för jämställdhetsarbetet hårdare och att man jobbar med obligatoriska planer. ser vi vackra ord, att förskolan ska arbeta med jämställdhet. Det står tydligt i läroplanen. märker vi som jobbar aktivt med frågorna att ytterst få förskolor gör någonting. Det är min första fråga, om ministern vill utveckla detta arbete. 24 (): Först och främst vill jag tacka för den här interpellationen och därefter tacka ministern för det positiva svaret. Som småbarnsförälder är man särskilt engagerad. Dessutom har jag fått en dotter. Det är hon som på något sätt kommer att drabbas av det könssystem som vi har, som missgynnar. är djupt uppdelat i manligt och kvinnligt. Har man inte märkt det förr så är det när man får barn som man upptäcker det ganska fort. Vi agerar utifrån nedärvda mönster. Vi verkställer det vi lärt oss sedan barnsben. Trots att vi inte vill så blir vi marionetter i systemet. Vi skolas in för att passa in i respektive könsroller, samma roller som gör att kvinnor har lägre lön och mindre makt och som i sin grövsta form visar sig i sexuell exploatering av kvinnan. Någonstans måste det få sitt slut. fostras barn, precis som sade, till att bli pojkar eller flickor. Den lille pojken i sina tuffa kläder uppmuntras till aktivitet förknippad med prestation: att bygga och tävla. De små, skira flickorna uppmuntras till aktiviteter förknippade med relation: att pyssla och ta hand om. Jag är övertygad om att jämställdhetsplaner och resten av det ministern har redovisat här kommer att vara de verktyg som behövs för både personal och föräldrar för att kunna bryta det könssystem vi har. Jag vill ändå problematisera och vidga diskussionen något. ger fantastiskt stöd till blivande och nyblivna småbarnsföräldrar. Både före och efter det att min dotter föddes erbjöds vi utbildningar i allehanda saker. Vi fick lära oss hur barn utvecklas i mammans mage. Vi fick veta vilka smärtstillande medel det finns att tillgå vid själva förlossningen. Vi fick kunskap om hur vårt barn skulle utvecklas den efter födseln. Vi fick därutöver en grundkurs i föräldraförsäkringens regelverk. Slutligen fick vi också barnomsorg. är nog unikt på det området. Men om den manliga är tongivande i samhället är det nog precis tvärtom när det gäller föräldraskapet. Det var ofta så att man blev åsidosatt och marginaliserad som pappa, kände jag i alla fall. Fokus var på mammabarn-relationen. Pappan blev på sin höjd ett bihang. är mammor rätt bra på att stänga ute de få pappor som finns med i lekparken och i väntrummet på barnavårdscentralen. Tyvärr gäller detsamma för myndigheter och andra institutioner som står i kontakt med familjen. Där sätter man gärna likhetstecken mellan kontakten med familjen och kontakten med mamman. Det gäller också i förskolan. Därför vill jag ta upp en sak som jag har funderat på . Det är allvarligt att det inte finns jämställdhetsplaner på alla förskolor, som beskrev i sin interpellation. Men ett större problem tycker jag är att pappan redan från början är åsidosatt i barnets liv och utveckling. Därför menar jag att man kanske borde skaffa sig medvetna pappastrategier i alla myndigheter och institutioner, inte minst förskolorna, för att klara av att bryta de förlegade könsrollerna. Det skulle vara pappastrategier som strävar efter att göra pappan mer delaktig från första början. Dessutom tror jag att pappastrategier skulle kunna vara en markering från samhället av barnens behov av båda föräldrarna, både mamman och pappan. Därför vill jag fråga ministern: Vad tror ministern om att fler förskolor eller att förskolor över huvud taget kunde införa sådana pappastrategier? 25 Statsrådet (): Jag vill rikta ett stort tack till för att hon ställde interpellationen så att vi får möjlighet att lyfta frågan. Jag vill också tacka som faktiskt bidrar till att visa att det här inte är en debatt som förs enbart mellan kvinnor. Tyvärr är det en alltför vanlig syn för dem som betraktar kammaren, som betraktar den här debatten från olika perspektiv. Jag skulle också kunna stå här länge och beskriva hur problematisk hela situationen ser ut: att vi inte har lika lön för lika arbete, att vi har en föräldraförsäkring som tas ut alldeles för ojämnt, att vi ser att männen fortfarande utnyttjar älgjakten och stora idrottsevent, hur killarna i skolan tar allra mest av lärarens tid. kan vi dessutom se att det inte heller leder till att killarna får de bästa resultaten. Dock upptar de mycket stor del av lärarens tid. Jag har besökt förskolor som är positiva exempel. Jag har också besökt många förskolor som jag inte tycker är några goda exempel när det gäller just jämställdhet. Där kan man till exempel se hur en stor bokhylla avdelar det stora lekrummet, med dockspisarna, docksängarna och små soffor på ena sidan. Där sitter tjejerna och bjuder varann på kaffe. I den andra halvan är det ribbstolar, mjuka soffor och dinosaurier, där killarna lever ut sina fysiska förmågor. Tyvärr möter man på de förskolorna personal som säger att de inte bryr sig om det, utan barnen får leka med precis vad de vill. Jag skulle vilja beskriva det som en total omedvetenhet. Jag tror att det är här någonstans problemet ligger, inte i huruvida det finns en plan eller inte. Problematiken ligger i att personalen inte är medveten om könsrollerna och vilken oerhört viktig roll man spelar så tidigt i barnens liv. Det är ytterligare ett skäl till att den tillsatta delegationen inte bara har i uppdrag att sprida goda exempel, fördela medel och samla forskning utan också fundera över möjligheterna och förutsättningarna att locka fler män till förskolan. Det behövs förebilder, både manliga och kvinnliga, för både killar och tjejer. Läroplanen för förskolan är oerhört tydlig när det gäller jämställdheten. Det finns också en medvetenhet bland personalen om att man inte har kommit så långt. undersökning visar det, liksom andra studier. Personalen menar själv att bland de värdegrundsfrågor som finns att jobba med för förskolans personal hamnar jämställdheten i botten. Vi har för lite kunskaper, säger de. Vi har inte kommit tillräckligt långt. För mycket annat tar för mycket tid. Att utbilda genuspedagoger tror jag är ett viktigt steg, att se till att skapa medvetande hos personalen. När det gäller fråga om pappastrategier vill jag säga följande. Det kommer säkert att dyka upp förslag i debatten. Jag hoppas att det kommer många idéer och jag är inte främmande för några idéer som kan förbättra jämställdheten. Vad som sedan är möjligt och rimligt, vad som verkligen ska åläggas varje förskola, vad som ska bli kvalitetsindikatorer tar jag gärna en mycket längre diskussion om. Det är också intressant att se hur feministdebatten kan pendla. Vi kan här vara relativt överens om att män och kvinnor ska dela på ansvaret, att det ska finnas män och kvinnor i förskolan, att vi ska uppmuntra barn att utvecklas som individer efter alla sina förmågor och att inga dörrar ska stängas. Men vi möter också en ganska stor feministdebatt där man menar att man ska låta kvinnan behålla den domän som kvinnan ändå har. Där har vi ett gemensamt uppdrag, att faktiskt möta den och beskriva hur betydelsefullt det är att alla barn ses som individer, vilket inte är fallet . 26 (): Jag vill tacka också för hans inlägg. Jag tror att det är oerhört viktigt att lyfta fram mannen tydligare i arbetet för en mer jämställd förskola. Det handlar om att inom yrket få fram fler manliga förskolepedagoger och lyfta fram mansrollen, men framför allt handlar det om att synliggöra papparollen, som är ganska nedtonad . Här hoppas jag också på ett arbete där vi även borde kunna jobba tvärpolitiskt och få politiker från alla partier att ta sitt ansvar. Jag vill återgå till detta med huruvida vi ska ha obligatoriska jämställdhetsplaner i förskolan eller inte. Jag tror att det är väldigt viktigt att vi faktiskt har det. På samma sätt som vi har jämställdhetsplaner i skolan och på arbetsplatser tycker jag att det är viktigt att vi börjar väldigt tidigt i den här frågan. Det är sorgligt att det ska ta så innan människor möter frågeställningar kring jämställdhet. Jag har genomfört två undersökningar av svenska förskolor för att ta reda på hur det ser ut på jämställdhetsfronten. Dessa tror jag är ganska representativa för hur det ser ut i landet. I en undersökning har jag ringt runt till 100 kommunala, fristående och kooperativa förskolor i . Resultatet har varit väldigt nedslående. Av de 100 tillfrågade förskolorna var det bara 7 som uppgav att de jobbade aktivt med jämställdhet över huvud taget. Många i personalen säger att de gärna skulle vilja ha ett stöd. Dels skulle det på utbildningen finnas mer inslag av genuskunskap, dels är det mycket lättare att jobba om man känner vissa krav. är det oerhört betungande att vara förskollärare. Det finns väldigt lite tid, och nedskärningarna har präglat verksamheten på ett negativt sätt. är det också många som har ett ganska stort ointresse, vilket minister lyfte fram. När jag har ringt runt har man ofta varit väldigt otydlig. En del har inte varit medvetna om ifall man har ett jämställdhetsarbete över huvud taget. Svaren som kommit fram har ofta lytt att det är för tidigt att börja arbeta med jämställdhet redan i förskolan och att detta är någonting man ska ta när barnen blir äldre, kanske först på högstadiet. Det verkar vara en rådande attityd som är ganska stark. Andra säger att de inte alls vill lägga värderingar på barnens lekar. Om det är så att pojkarna vill ha aktiva lekar, ta för sig och vara ute på mycket fritidsaktiviteter ska vi låta dem göra det. Flickor kanske är mer stillsamma till naturen. En del har lyft fram att könsroller inte är något större problem i samhället eller att frågan inte känns speciellt viktig över huvud taget. Ett bottennapp jag fick när jag ringde till en förskola i var: Vi har ingen jämställdhetsplan, men vi har en miljökompost. Jag tror att det är så många ser det: som en liten extra bonuseffekt man kan ha på förskolan. Men det handlar ju inte om det. De här jämställdhetsplanerna ska inte bara vara någonting som medvetna föräldrakooperativ driver utan måste vara någonting som alla barn har rätt till. Därför tror jag att det är viktigt att man formaliserar det hela och gör en plan. Vi ska vara medvetna om att feminism och jämställdhetsarbete i förskolan inte handlar om att flickor ska bli pojkar eller att pojkar ska bli flickor. Det handlar om att bägge könen ska få bli fria individer och människor som inte störs och styrs av traditionella könsroller. 27 (): Först och främst vill jag säga att jämställdhetskampen aldrig får bli bara kvinnornas kamp. Det är därför jag tycker att den här frågan är så angelägen. Vi män har också mycket att vinna på ett mer jämställt samhälle. Bara en sådan sak som att få mer tid med min dotter är, väldigt konkret, någonting som jag skulle kunna tjäna på det här. Det är jättesvårt att bryta könsrollerna. Jag märker det alltmer när jag köper kläder och leksaker. Också detta blir alltmer segregerat. Därför måste man jobba på flera plan utbildning, jämställdhetsplaner, mer individualiserad föräldraförsäkring och pappastrategier, något som jag tror väldigt mycket på. Det sätter fingret på problemet i början, när man just har blivit förälder. Det är då det är så lätt att falla in i de roller som man har lärt sig sedan barnsben. För oss pappor är det väldigt lätt att slippa undan. Det kommer alltid att finnas extramammor som ställer upp och hjälper till om man själv inte klarar av det. Därför tror jag att det är viktigt för personalen inom förskolan att veta att det går lika bra att ringa pappan som mamman om det skulle vara något problem med dottern. Just detta att man börjar tidigt är viktigt. När man får sitt första barn är man väldigt mottaglig och skör som förälder och tar till sig väldigt mycket. Då är det väldigt viktigt att det finns institutioner som säger till en: Tänk nu på att ni är två om barnet! Tänk nu på att ni bara har att tjäna på att dela lika! Tyvärr var det väldigt lite av detta när jag gick igenom denna utbildning, och det är väldigt lite av det i förskolan också. 28 (): Det här är en jätteviktig debatt. Jag säger ja till jämställdhetsplaner, men framför allt säger jag att det är oerhört viktigt att detta arbete genomsyrar arbetet i vardagen. Jag har haft förmånen att bli inbjuden till säkert hundra förskolor för att prata med föräldrar och personal. Jag har då alltid räknat hur många kvinnor och män som varit där, och det är i alla fall mammor och pappor. Det föranleder frågan: Hur kommer det sig att det är på det här sättet? Jag tror att det är viktigt att man ställer den. Det var dock inte detta jag tänkte ta upp utan en del i arbetet för en ökad jämställdhet som jag tycker är lite försummad i debatten, nämligen mediernas inflytande över könsrollerna. På de föräldramöten där jag har varit har detta varit en ständig fråga. Det berättas om barn som redan i förskoleåldern sitter bänkade framför såpoperor och våldsvideor. Det allvarliga med detta är att de här budskapen ofta får stå oemotsagda. Barnen har ofta inte någon vuxen som säger: Nej, så där korkade är inte tjejer, och så där våldsamma är inte pojkar. Vi vet att en 15-åring har tagit del av ungefär 150 000 våldsdåd och övergrepp via medierna, och detta börjar redan i förskolan. Vi vet också att bara några sekunders reklam påverkar vårt beteende. Då funderar jag: Om barn redan i förskolan tar del av de här stereotypa könsrollerna och det här våldet, som alltid utförs av pojkar, måste det få någon konsekvens. Jag skulle vilja fråga statsrådet om det i den nationella delegationens uppdrag ingår någonting kring detta med vilket inflytande medierna, och för den delen också leksaksindustrin, har på våra könsroller. Jag känner nämligen, och detta är allvarligt, att vi kvinnor aldrig kommer i kapp så länge de här kvinnoförnedrande budskapen kommer fram utan att man dementerar dem eller visar fram motbilder till dem. 29 Statsrådet (): Jag börjar där slutade. En av delegationens uppgifter är att utveckla verktyg för att personal i förskolan ska kunna granska och analysera bland annat pedagogiska hjälpmedel, lekmaterial och barnlitteratur i ett könsperspektiv. Detta är naturligtvis också till ledning för delegationens arbete. Det är också viktigt över huvud taget att delegationen arbetar gentemot medierna. Vi vet att dessa har en viktig roll att spela. Men det jag precis föredrog är ett direkt uppdrag. Ni har så rätt när ni säger att detta ska motas . Därför är det bra att vi diskuterar jämställdheten just i förskolan. Det är också därför en delegation är tillsatt med ett väldigt brett uppdrag. Den läroplan för förskolan som finns, och som och kd för övrigt inte ville ha, är ju det mest styrande styrdokument som finns för förskolan. När det då skrivs att man ska motverka könsroller och se till att alla barn får lika förutsättningar är det egentligen lika styrande som att säga att alla ska ha en plan. Hur man gör detta är upp till varje förskola, men i praktiken kan man naturligtvis säga att den förskola som ignorerar arbetet för jämställdhet ignorerar en del av läroplanen. Jag vill inte hävda att personalen gör det av ointresse. De är medvetna om att de saknar kunskap om hur de egentligen ska agera. Därför tror jag att delegationens arbete blir viktigt. Myndigheten för skolutveckling har också tagit fram en skrift som heter är det ställt? Tack ojämnt, med många goda och praktiska exempel från olika kommuner. Den får gärna och även ta var sitt exemplar av. Jag tror att det behövs mycket av det arbetet. Vi får inte glömma att det faktiskt inte har gått så sedan förskolan blev en del av utbildningssystemet, sedan man fick en egen läroplan. Arbetet går sakta men det går framåt. Jag tycker att det går för sakta, därför har vi beslutat om en delegation. Om den kommer med nya idéer och menar att nu måste vi gå vidare på detta och detta sätt, med följande analys i ryggen, har jag ingenting emot det. Detta är ett första steg. Men läroplanen är tydlig. Man ska arbeta med jämställdhet som en av de viktiga värdegrundsfrågorna. Det är ingenting som förskolan egentligen kan smita ifrån. Det är det vi har upptäckt i utvärderingar. När det gäller förskolans personal tycker jag att det är ett stort problem. Det är naturligtvis inte helt enkelt för oss att säga att nu ska alla ha män eller helst män. Men där ligger en stor del av problematiken. Man är som kille och tjej hemma med mamma väldigt länge, en liten del med pappa. Sedan börjar man förskolan. Där möter man män. De är inte rättvist fördelade över landets förskolor på något sätt, så man möter inte så många män. Man möter inte heller så många män i förskoleklassen, och under de tidiga åren i möter man nästan inga män därför att det är lite lägre status, det är lite lägre lön och där jobbar mest kvinnor. Någonstans på mellanstadiet eller högstadiet, i kemi, fysik och andra sådana ämnen, börjar männen dyka upp. Det är klart att detta är en oerhört betydelsefull del av det som faktiskt bidrar till att många killar och tjejer tänker att det här kanske inte jag kan ge mig in på. Det här yrket kan nog inte jag ha, för man har inte sett andra män och kvinnor i den situationen. Delegationens arbete är naturligtvis att fortsätta, följa upp och se till att förskolorna jobbar efter läroplanen, där jämställdhetsplanen kan vara en del. Men hur man arbetar för att uppfylla läroplanen måste vara en fråga för professionen inom varje del av verksamheten. 30 (): Jag vill tacka förskoleminister för en oerhört intressant diskussion om jämställdhetsplaner och feminism i förskolan. Jag vill också tacka för att han lyfte fram mansrollen och hur vi kan få fler män att bli aktiva både i papparollen och i förskolearbetet. Inte minst vill jag tacka , min folkpartikollega, som nämnde just könsrollernas inflytande och sexism i medierna som påverkar barnen på ett negativt sätt. Man jag tänkte avsluta med ett positivt exempel. Vi måste också se de väldigt gynnsamma och lyckosamma projekt vi har haft i när det handlar om att bryta ned könsrollerna mellan flickor och pojkar i tidig ålder. Då finns framför allt Björntomtens och Tittmyrans förskolor i som har haft ett aktivt arbete för att se till att integrera jämställdheten i verksamheten och vidga könsrollerna. Flickorna har fått lära sig att stärka sin självkänsla och att våga ta för sig. Pojkarna har genom projektet fått träna upp sitt språk och att uttrycka känslor. Det här är visionen om att kreativa dagis ska vara ett ställe där barnen utvecklas som individer, blir säkra i sig själva och får en fantastisk säker självbild oavsett kön. Så hoppas jag att det ska kunna bli överallt och att övriga också håller med mig om det. 31 (): Det är roligt att det är en sådan samsyn i de här frågorna. Det jag skulle vilja lyfta fram är ändå att man verkligen får föräldrarna med på vagnen. Det framkommer från personal att ibland spelar det ingen roll vad man gör, vilka normer eller värderingar man har inom förskolan därför att föräldrarnas inflytande över normer och värderingar är så stort även om de har väldigt lite tid för barnen. Ska vi komma framåt hoppas jag att det också är statsrådets inställning att det är viktigt att ha med föräldrarna. 32 Statsrådet (): Jag ska inte alltför hänvisa till delegationen som ska tillsättas. Men den har uppdraget att samarbeta med föräldrar, personal och andra myndigheter och organisationer som är verksamma inom samma område. Det är ju så med värderingar och attitydfrågor att det naturligtvis är väldigt många som bidrar till att bilda helheten. Föräldrarna är inte minst viktiga. Jag vill egentligen bara avsluta med att säga att det har varit en stor samsyn i den här interpellationsdebatten. Jag hoppas att det kan fortsätta vara så i det fortsatta samarbetet, därför att prestige är ingenting som jämställdhetsdebatten har råd med. Överläggningen var härmed avslutad. 8 § Svar på interpellation 2003/04:83 om jämställdhet i förskolan 33 Statsrådet (): har frågat vilka åtgärder jag tänker vidta i syfte att Myndigheten för skolutveckling får ett ökat ansvar för att förstärka jämställdhetsarbetet i förskolan. Hon har också frågat mig när tiden är mogen för att jämställdhetsarbetet integreras på ett effektivt sätt i den ordinarie förskoleverksamheten i stället för att bedrivas som projekt. Arbetet för jämställdhet och demokrati är en viktig del av förskolans verksamhet. Skolan har haft ett tydligt demokratiskt uppdrag och haft i uppdrag att bedriva jämställdhetsarbete under . Läroplan för förskolan 98 är förskolans första läroplan. Den har gällt . All den kunskap om jämställdhet och jämställdhetsarbete som vi har visar att det tar tid att förändra gamla och sega maktstrukturer samt attityder och förhållningssätt när det gäller synen på kvinnors och mäns lika värde och lika rättigheter. Förskolan ska motverka traditionella könsmönster och könsroller så att flickor och pojkar får samma möjligheter att pröva och utveckla sina unika förmågor och intressen utan att begränsas av stereotypa könsroller. Till att börja med vill jag därför understryka att förskolans verksamhet ska utformas i överensstämmelse med grundläggande demokratiska värderingar. Läroplanen (Lpfö 98) lyfter fram flera värden som förskolan ska hålla levande i arbetet med barnen. Ett av dessa värden är jämställdhet mellan könen. Läroplanen ställer också kravet på alla vuxna i förskolan att hävda dessa värden och klart ta avstånd från det som strider mot dem. Målen för jämställdhetsarbetet finns tydligt formulerade i de nationella styrdokumenten. och Myndigheten för skolutveckling har redan inom ramen för sina uppdrag ett särskilt ansvar för att främja båda könens lika rätt och möjligheter inom förskolan, skolan och vuxenutbildningen. Läroplanerna ska ge vägledning och inte tala om hur jämställdhetsarbetet i verksamheterna ska gå till. Utvärderingar visar tyvärr att jämställdhet är en värdegrundsfråga som prioriteras lågt inom både förskolan och skolan. Regeringen ser mycket allvarligt på att jämställdhetsarbetet åsidosätts. Jämställdhet ingår i förskolans uppdrag och kan och skall därför inte hanteras som ett tidsbegränsat projekt. Arbetet för jämställdhet måste pågå ständigt och jämt som en integrerad del av förskolans verksamhet och får inte hanteras som en sidoverksamhet. Jämställdhet och jämställdhetsarbete är i hög grad en kunskapsfråga och en process som förutom kunskap kräver medvetenhet och uthållighet. Myndigheten för skolutveckling redovisade ett regeringsuppdrag som gick ut på att ta fram och sprida lärande exempel på hur skolor och kommuner arbetar med jämställdhet och social och etnisk mångfald i samverkan med olika organisationer och myndigheter. Stödmaterialet redovisar exempel från sex skolors och kommuners erfarenheter av jämställdhet och deras jämställdhetsarbete. Ett av dessa exempel är i läns och kommuns jämställdhetsarbete i förskolan . Det är viktigt att jämställdhet och jämställdhetsarbetet i förskolan uppmärksammas.