prot · GQ0982 · 2003-04-01 00:00:00 — Jag kan avslöja att jag själv inte ärspelare. Jag spelar över huvud taget inte. Däremotförstår jag dem som tycker att det är roligt att spela.Jag förstår också att de möjligheterna måste finnas.Hela tiden förlorade jag bara mina satsade pengar såjag har slutat med sådant. Men det är inte det egentli-ga skälet. I stället handlar det om att väga de olikasakerna mot varandra. Vi har spel - också spel ompengar. Det handlar alltså inte bara om fia med knuffutan också om spel som . har viockså kasinon. Vi har även Bingolotto och en långrad andra spelformer.Såvitt jag kunnat notera vill ingen av erförbjuda någon spelform. Ni vill ju inte förbjuda JackVegas eller lägga ned , och ni vill inte för-bjuda Bingolotto. Ni har, såvitt jag förstår, ungefärsamma ingång här som jag haft, nämligen att detgäller att se till att en större del av de resurser som viaspel tas in till statsbudgeten ska gå tillbaka till demsom har fastnat i spelmissbruk. Såtillvida är vi nogöverens.Jag har sagt att i botten på det här arbetetfinns förslag. Jag har också redo-visat ett tiopunktsprogram som till-sammans med regeringen har arbetat fram. Vidare harjag sagt att detta är en budgetfråga, och budgetfrågorlöses i särskild ordning: genom vanlig budgetpröv-ning och den vanliga diskussionen inför de komman-de årens budgetar. Jag har sagt att jag inte kan lämnanågot besked innan vi har en budget framlagd. Menbesked kommer bra mycket snabbare än många nogföreställt sig. Dock kan jag inte säga något ef-tersom alla pusselbitar inte är på plats . Tydliga-re än så kan jag rimligen inte vara.Sedan ska jag göra ett par kommentarer.Gunilla Wahlén föreslår en höjning av åldersgrän-sen till . Men jag tycker att det är bättre att vi iförsta hand koncentrerar oss på att 18-årsgränsenrespekteras innan vi ger oss in på en höjning av ål-dersgränsen till . Dock har också vi sett de pro-blem som nämner. Inte minst har deframgått i medierna.Lars-Ivar lyfter fram frågan om de inter-nationella kontakterna och möjligheterna att regleradet här med webbsidor. Det är klart att man kan görasådana försök. Men är detta en oerhört svårmateria att gå fram med. Ska man gå fram här måstedet nämligen finnas en total uppslutning egentligenbland världens alla länder eftersom Internet är inter-nationellt. Så länge vi inte har en sådan uppslutningoch så länge man kan lägga ut en hemsida från någonliten önation i är egentligen alla sådana härregleringar meningslösa. Man skulle då bara flyttamellan de olika möjligheterna.Tyvärr kan jag alltså inte säga att jag ser någrastora möjligheter att gå fram regleringsvägen vadgäller Internetspel, vilket man kanske gärna skulle hasett.Med detta har jag berört de flesta av de frågorsom tagits upp. En sak till vill jag dock beröra. radar upp problem som kan följa medspel - exempelvis hur man spelar bort hela sin fram-tid. Ja, glöm inte att vi nu också börjar få signaler omatt människor som är hemlösa har blivit av med husoch hem, med sin försörjning, just till följd av spel!När vi diskuterar de här sakerna brukar jag lyfta framockså den kopplingen.Återigen: Vi har en stor uppgift i att försöka lyftafram detta område. Pengarna hanteras i sedvanligordning, via budgetprövningen.Anf. 12 ():Herr talman! Jag ville ha denna interpellationsde-batt med folkhälsoministern därför att jag vet att hanför en bra kamp mot andra sorters missbruk. Detgäller då både alkohol och narkotika. Jag skulle önskaatt spelberoendet, som också är ett missbruk, fårsamma prioritet som de andra frågorna. Det här ärnämligen ett ökande problem i det svenska samhället.Vidare vill jag tacka också övriga deltagare i in-terpellationsdebatten som vidgat perspektivet i denhär interpellationsdebatten. Det känns bra. Jag tror attdu, , känner att en samlad riksdagstår bakom vad som här framförts och att vi är oroa-de.Spelberoendet drabbar alla sorters människor -pingisstjärnor, låginkomsttagare, invandrare ochungdomar. Vad vi här inte talat så mycket om ärkasinona. gjordes en undersökningdär man studerade området runt kasinot i . Detkom då fram att både prostitutionen och svartklub-barna hade ökat. Från min hemstad , där vihar ett kasino , får jag då och då tipsfrån välinitierade källor om hur man tvättar pengar påkasinot i . Sådan information kan väl varaintressant i en sådan här interpellationsdebatt. Det ärtråkigt att sådant här förekommer på ett statligt ägtkasino.Två frågor återstår att ställa till ministern. Den enafrågan är om han kan tänka sig att minska antaletvärdeautomater i eftersom det härär en inkörsport för ungdomar.Den andra frågan är vad ministern tänker göra föratt stävja alla oegentligheter kring våra statliga kasi-non.Slutligen: Jag fick inget svar på min fråga om in-formation, hur man ska göra för att kunna informeraom riskerna - inte bara annonsera på stora pelare.Anf. 13 Statsrådet ():Herr talman! När det gäller frågan om antalet vär-deautomater får vi avvakta den diskussion som nuförs hos och det tiopunktsprogram somman där arbetar med.Brottslighet knuten till spelverksamhet är en frågaför de lokala polis- och åklagarmyndigheterna, sommåste bli bättre på att bevaka sådant här.Det är svårt för oss att så att säga från SvenskaSpels perspektiv komma åt denna brottslighet mer änvad vi redan gör. Vi har en väldigt stark bevakning avvad som sker på själva kasinon, men vad som skerutanför är det ganska svårt för oss att bevaka. Det ärupp till åklagare och polismyndighet att se till attreglerna efterlevs.Den tredje frågan...((): Den sista fråganom information om riskerna. )Ja, just det, information om riskerna. Där vill jagpeka på det svar som jag gav, nämligen att vi till-sammans med ATG och har tagit uppfrågan om att på annonser, i reklaminslag, i medierna,på lotter, spelkvitton och så vidare bättre informerarom det hjälptelefonnummer som finns. Det gäller attanvända också de vägarna förutom de stora annonsersom man använt sig av. Det kanske är en liten pussel-bit.Överläggningen var härmed avslutad.6 § Svar på interpellation 2002/03:215 om vår-den av missbrukareAnf. 14 Statsrådet ():Herr talman! har frågat mig om vilkaåtgärder jag avser att vidta för att klarlägga i vad månnarkomanvården förmår medverka till att domar medföreskrift om vård för missbruk blir verkställda ochföljs upp.Låt mig börja med att klargöra att socialtjänstenoch kriminalvården är två olika system. Socialtjäns-tens uppgift är att rehabilitera missbrukare, medankriminalvården verkställer påföljder. Socialtjänstensinsatser är dock centrala för att kriminalvårdens kli-enter ska få sina behov av vård och andra socialainsatser tillgodosedda på samma villkor som övrigamedborgare. Det är därför viktigt med ett nära ochförtroendefullt samarbete mellan socialtjänst ochkriminalvård. utgångspunkt i bedöm-ning av vårdbehovet är emellertid primärt den enskil-de individens behov av och förutsättningar för reha-biliteringsåtgärder, inte om det finns en föreskriftmeddelad i samband med en skyddstillsynsdom.Socialtjänstens bedömning av vårdbehov kan natur-ligtvis i det enskilda fallet stärkas av att en domstolgjort samma bedömning.Samtidigt kan en föreskrift ha betydelse för attfylla verkställigheten av en skyddstillsynsdom medinnehåll. För frivården är föreskriften ett viktigt in-strument i arbetet med att motivera den dömde attmedverka till behandling för sina missbruksproblem.Vid misskötsamhet kan skyddstillsynen undanröjasoch annan påföljd, i allmänhet fängelse, dömas ut istället. Kontrollen av att den dömde följer föreskrif-terna är stor, och det är inte ovanligt att misskötsam-het anmäls av övervakningsnämnden till åklagaren.Frivården har också en viktig uppgift i att företrädaklienten inför och hjälpa honom ellerhenne att få sina rättmätiga behov tillgodosedda. Motbakgrund av att av frivårdens klienterhar ett känt missbruksproblem är det en högt priorite-rad uppgift för frivården.Socialtjänstlagen är mycket tydlig när det gällersocialtjänstens ansvar att aktivt sörja för att en miss-brukare får den hjälp och det stöd han eller hon behö-ver för att komma ifrån sitt missbruk. Om vården integår att genomföra på frivillig väg, och vissa kriterier iövrigt är uppfyllda, skall LVM tillämpas och tvångs-vård beslutas. Formerna för missbrukarvården ärdock inte givna, och de har också förändrats över tid.Under 1990-talet har öppenvården kommit att spelaen allt större roll, medan tvångsvården har minskatmycket kraftigt. Vad utvecklingen har betytt för denenskilde missbrukarens möjlighet att få sina vårdbe-hov tillgodosedda är dock inte närmare känt. En sär-skild utredare har därför i uppdrag att närmare analy-sera de faktorer som kan ligga bakom utvecklingeninom tvångsvården samt lämna förslag som dels skabidra till att stärka rättsskyddet för den enskilde, delsförbättra insatserna så att de är relevanta för den en-skildes vårdbehov samt ges i rätt tid och i rätt omfatt-ning. Utredningen ska vara färdig till den 1 decemberi år. Jag räknar därefter med att kunna åter-komma till med förslag som syftar till attstärka vården, både till dess form och till dess inne-håll.Anf. 15 ():Herr talman! Jag vill tacka statsrådet för svaret.Jag har ställt den här frågan till därför att han har ansvar för bland annat kampenmot missbruk, dels därför att han verkar ha ett starktengagemang i dessa frågor. Ändå saknar jag en delkonkreta slutsatser och förslag i statsrådets svar.Bakgrunden till min fråga är att jag har haft en delkontakter med anhöriga till missbrukare och fått ex-empel på att missbrukare har dömts till vård och detgått utan att dessa blivit utsatta för någon vårdoch utan att någon form av tvångsingripande harskett, trots att det finns en dom bakom. Jag har kän-nedom om några tragiska fall som har slutat meddödsfall efter ett långvarigt missbruk utan att vare sigsocialtjänst eller kriminalvård har gjort några aktivaingripanden.Enligt mig är själva poängen när en missbrukaredöms för narkotikabrott just detta att man kan ge vårdtill en människa som är farlig för sig själv och sinomgivning och att man också kan göra detta motpersonens vilja. En grundförutsättning är att domarnaför narkotikabrott verkligen verkställs. Men det ver-kar väldigt osäkert om så sker i tillräcklig utsträck-ning.Det kan naturligtvis, herr talman, finnas flera or-saker till att flera missbrukare inte får den vård somde faktiskt har rätt till. Statistiken visar att missbru-karvården har skurits ned, som vårdbeho-ven har ökat. Nedskärningen och missbrukarvården ären av de mest drastiska förändringarna i välfärdspoli-tiken . Öppenvården har ökat, me-dan institutionsvården har minskat. Det är väldigtoklart om öppenvården verkligen når de missbrukaresom på grund av sitt missbruk inte vill samarbetainledningsvis. Det är dags enligt min mening att prö-va om inte institutionsvården verkligen måste ökaigen.Ett annat mycket viktigt problem är att mångakommuner inte klarar av det ekonomiska ansvaret.Fördelningen mellan statens och kommunernas eko-nomiska ansvar fungerar inte. Det blir en stor ome-delbar kostnad för en kommun att skicka en missbru-kare till behandling. Det är inte alltid kommunenklarar av det rent ekonomiskt. Det här kan ocksåpåverka tidpunkten för vård, och det kan leda till griper in alldeles . I värsta fall, även omdet låter cyniskt, blir vården enligt lagen om vård avmissbrukare ett slags vård vid livets slutskede.Jag tror att man verkligen måste titta på kostnads-fördelningen så att kommunen av ekonomiska skälinte håller igen åtgärder. Här rör det sig om ett såviktigt arbete i kampen mot missbruket att jag menaratt riktade bidrag från stat till kommun borde vara enlösning att tänka på. Gemensamma nämnder medflera kommuner och landsting inblandade eller lands-ting och flera kommuner som samarbetar skulle ocksåkunna göra vården bättre och besluten snabbare.De här förslagen och en del andra förslag harFolkpartiet fört fram i riksdagsmotioner. Vi väntaroch hoppas på att det kommer konkreta förslag frånregeringen snart.Det är väl ingen överdrift att säga att vi har haft ennarkotikavåg i . Det finnsmånga exempel på det. kommerfrån , precis som jag, och just är ett nega-tivt exempel - narkotikamissbruket har ökat. har fyra gånger så månganarkotikabrott som . Även om siffrorna i statis-tiken till viss del beror på effektiv polis är det ändådystra siffror.Sammanfattningsvis kan vi säga att narkotikan ärpå frammarsch i hela Sverige.Anf. 16 ():Herr talman! i sin interpellation en väldigt allvarlig be-skrivning av tillståndet inom tvångsvården i ,att människor kan utebli från behandling utan att dethar någon som helst konsekvens. Det är en väldigtallvarlig kritik av tillståndet i rätts-Sverige, hos poli-sen och sociala myndigheter. Ingen tycks bry sig omden enskilde, trots att det faktiskt i flera fall är frågaom direkt livsfara för den enskilde. Man är så långtgången i sitt missbruk att livet är i direkt fara.Herr talman! Jag blir inte riktigt klok på minis-terns svar. konstaterar vilka tvångsom finns, att frivården och finns ochatt LVM ska tillämpas. En utredare ska se över varförtvångsvården kraftigt har minskat trotsatt - som helt riktigt har skrivit - narkoti-kamissbruket och alkoholmissbruket i harexploderat under slutet av 90-talet.Det blev inget svar på den fråga som . Eller det är kanske korrektare att säga attutifrån ministerns svar blir det inga vidare åtgärdermed tanke på det larm som har väckt. Ärbeskedet verkligen att det inte ska vidtas några åtgär-der?Jag har kanske inte riktigt en så svart bild som UlfNilsson målade upp i interpellationen. Men det är endelvis ny bild för mig att det inte har någon som helstkonsekvens om den som ska tas om hand för tvångs-vård uteblir. Jag har haft detintrycket att om en person uteblir från tvångsvårdsker det en sökning via polis. I regel hittas personenoch återförs då till tvångsvården. kan detnaturligtvis vara fråga om en förnyad bedömningäven i ett tvångsvårdsskede. Då kan man kommafram till att det inte är någon mening med att fullföljatvångsvården eller till att det finns anledning att om-värdera beslutet att tvångsvården inte ska fullföljas.Men, som sagt, min bild är att personen i regelåterförs och att man kämpar på för att genomdrivatvångsvården. Jag har naturligtvis inte någon anled-ning att betvivla att beskrivning avTvångsvårds-Sverige också har sin sanning.Mitt intryck är snarare att det är svårt att kvalifice-ra sig för tvångsvård. Det räcker inte med att man ärallmänt risig utan man måste verkligen vara mycketnedgången för att komma i fråga för ett beslut omtvångsvård inom missbruksvården.Har man fått ett beslut på både tvångs- och frivil-lighetssidan är det svårt att komma i gång, även omman har kvalificerat sig. Det är kanske inte så attpersonen har avvikit utan det kan vara så att vårdenav olika skäl inte kommer i gång. Det kan vara svårtatt hitta en vettig plats för vederbörande att vårdas på.SIS, , har under flera århaft mycket stora svårigheter att tillgodose behovetav tvångsplatser, och man har fortfarande stora svå-righeter när det gäller flickor. säger man att dethar blivit bättre, men svårigheterna att bereda platserför flickor är fortfarande stora.Frågan är: Vilka ytterligare åtgärder kommer attvidtas för att folk ska få sin missbruksvård?Anf. 17 ():Herr talman! När jag läste statsrådet svar på interpellationen blev jag väldigt funder-sam och undrade vad han egentligen menade, inteminst med tanke på att jag i går hade förmånen att fåmöta två personer som var fria från sitt missbruk.Ingen av dem hade lyckats med det på egen hand.Båda två hade varit omhändertagna för vård med stödav LVM, lagen om vård av missbrukare. Båda tvåvittnade om att de aldrig hade klarat att bli drogfria påegen hand. De var för svaga och för sköra för att klaradet. Mannen hade ett förflutet som sprutnarkoman i17 år och kvinnan hade använt de flesta droger somöver huvud taget fanns att tillgå.Det är precis som här säger, att deflesta som jobbar med missbruksvård vet att de somär föremål för vård enligt LVM har kommit rejältlångt i sin missbrukskarriär. Ofta har de förlorat job-bet, mist frun eller mannen, barnen, lägenheten, detvill säga allting som ger trygghet i livet är borta. Manhar missbrukat bort hela sitt liv. Det behöver ingentala om för dem som är inne i ett missbruk, för det vetde så väl själva.Att då läsa och höra statsrådets funderingar kringlagen om missbrukarvård väcker hos mig vissa miss-tankar. Han säger att tvångsvården har minskat, ska utreda och analysera de faktorer som kanligga bakom utvecklingen inom tvångsvården ochlämna förslag som både ska bidra till att stärka rätts-skyddet för den enskilde och till att förbättra insatser-na så att de är relevanta för den enskildes vårdbehov.De ska också ges i rätt tid och i rätt omfattning. Såstår det i ministerns svar.Såvitt jag förstår hänger svaret ihop med en rap-port som vi snart ska behandla här i kammaren omtvång och god vilja: Vad gör Statens institutionssty-relse? Där föreslår man att det ska ske en översyn avLVM. Syftet med den ska vara att begränsa tvångs-vården , det vill säga att de somgäller ska minskas ned i tid.Då är min fråga till statsrådet: det statsrådetsuppfattning att grava missbrukare, de som är så djuptnere i sitt missbruk att de lever det mest ovärdiga livman kan göra och som inte går att motivera till vårdpå frivillig väg kan bli hjälpta med kortare vårdtiderän nu?Anf. 18 Statsrådet ():Herr talman! Jag vill först tacka föratt han framställde interpellationen. Den ger möjlig-het att klara ut en del missförstånd när det gäller sy-nen på tvångsvård.Det problem som lyfter fram i inter-pellationen är egentligen inte lagstiftningen, utan detär snarare problemet med tillämpningen av den. Jaghar stött på fall och jag har också varit i kontakt medanhöriga som har haft dessa erfarenheter som i en delfall slutade oerhört tragiskt. Då handlade det om attsocialtjänsten inte ingrep . Varken kriminalvårdeneller frivården brydde sig över huvud taget och gjordedet som de skulle.När dessa situationer inträffar då ska det enligtlagstiftningen hända två saker. Frivården ska göra enanmälan till åklagare om att föreskriften inte följs. Dåska domstolen ta upp frågan igen och aktualiserafängelsestraffet som ligger i botten. Det är det enasom ska ske, och det händer inte så sällan.Det andra som ska ske är att frivården ska samar-beta med för att man ska vetahur situationen ser ut. ska ingripa närförutsättningarna för tvångsvård är uppfyllda. Det ärnär det gäller tolkningen av LVM som vi under se-naste åren har sett en förändring.Jag är en vän av tvångsvård. Jag tror att det be-hövs . Jag vet också att detta medtvångsvård har varit omstritt. Det är många som sägeratt det inte hjälper med tvångsvård. Kan man verkli-gen vårda människor mot deras vilja?Den diskussion som vi hade ärnu passerad. De flesta ansluter sig nu till den väldigtenkla tanken om man över huvud taget kan tala omfrivillighet när en person är slav under droger. Detkan man kanske inte göra. Då måste samhället iblandgå in och hjälpa människor ur deras egen hjälplöshet.Därför har vi dessa tvångslagstiftningar varav LVMär den ena och LVU är den andra.Jag avser inte att på något sätt lätta upp LVM elleratt minska möjligheterna att använda LVM. Det varett svar på fråga. Också jagser med stor oro på det som har hänt under de senastefyra fem åren.Vi ser att när missbrukarvården generellt settminskade så minskade tvångsvården allra mest. Dethar gett upphov till att de problem som man har påStatens institutionsstyrelse nu inte är köproblem.Tvärtom har man inte kunnat fylla de platser och hemsom man har haft tidigare, utan man har också fåttlägga ned en del hem . Också dettamåste vi vända.Då blir det en ekonomisk fråga. Det är kommu-nerna som har ansvar för missbrukarvården och det ärkommunerna som betalar för missbrukarvården ihuvudsak på . Man kaninte å ena sidan säga att kommunerna måste varaberedda att ta hand om människor tidigare än vad dehar gjort förr och även satsa mer pengar på institu-tionsvård i allmänhet och också på tvångsvård, åandra sidan vara beredd att skära ned för kommuner-na.Till vill jag säga att jagtycker att det bästa sättet att se till att lyfta missbru-karvården generellt sett i landet är att börja med att gekommunerna de resurser som behövs för det. Då kanman inte föra en politik där man skär nedför kommunerna.Anf. 19 ():Herr talman! har tidigare, innan lagenändrades, drivit att narkotikainnehav skulle vara kri-minellt. Vi tycker att det är bra att man kandöma människor för narkotikabrott. Vi tycker natur-ligtvis inte så därför att vi är ute efter att straffa redanutsatta människor, utan därför att vi vill garantera attså många som möjligt får möjlighet till vård.Just det problem som jag har tagit upp här, det villsäga att narkotikadomar fälls men att det inte händernågonting och att domarna inte verkställs eller följsupp, tycker jag vore värt ett snabbt utredningsupp-drag. Jag erkänner att det är en subjektiv bild frånmin sida beroende på människor som jag har mött -både anhöriga och människor som jobbar i vården.Det är intressant och naturligtvis också lite trist attministern har fått samma intryck efter sina möten.Därför menar jag att det borde vara möjligt att till-sätta ett snabbt utredningsuppdrag med de två speci-fika uppdragen att dels se vad som har hänt medmänniskor som har fått en narkotikadom men inte frivård, dels se hur länge kommunerna väntar med atttillämpa LVM. Det borde vara möjligt att gå igenomett antal fall av narkotikadomar och se vilken vårdmissbrukarna har fått. Med utgångspunkt i det bordedet också vara möjligt att komma med förslag tilländrade rutiner, annan organisation och eventuelltändrad lagstiftning.Statistiken visar som sagt att antalet missbrukarehar ökat och att tvångsvården och institutionsvårdensamtidigt har minskat. Det säger ministern själv i sittsvar. Sanningen är att vi har fler narkomaner ochfärre vårdplatser. Kurvorna går åt precis motsatt håll.Statsrådet beskriver själv i sitt svar hur institu-tionsvården har minskat. Det är väl bra att man nu hartillsatt en utredare, men det behövs också ekonomiskaresurser och det behövs en beslutsordning som ga-ranterar att vård sätts in i tid.Jag räknade i mitt förra anförande upp ett antalförslag som bland andra har lagt fram omatt staten tar ansvar för pengarna för LVM-vård ochriktade pengar till kommunerna. Men det behövsockså mer resurser totalt till missbrukarvården. Där-för tycker jag att statsrådet inte bara ska vänta påutredaren utan påbörja ett konkret arbete ,även om utredaren sedan också kan bidra till nyabeslut. Till exempel borde ambitionshöjningen närdet gäller kampen mot missbruk kunna märkas redani höstbudgeten, och den kommer ju långt före utred-ningen.En följdfråga av vår diskussion blir därför: Kom-mer vi att se någonting redan i höstbudgeten inomMorgan ansvarsområde? Kan vi se enambitionshöjning när det gäller missbrukarvården?Det är nämligen bråttom. Varje tillfälle som enmissbrukare går under eller dör är en tragedi. Det ären ännu större tragedi varje gång som någon kunde hablivit räddad genom ett beslut här i ombättre och kraftfullare vård.Anf. 20 ():Herr talman! Minister gör samma tolk-ning som jag: Tolkningen av LVM har förändrats,och det är svårare att få komma till skott och blitvångsvårdad. Det fordras att man är väldigt ned-gången. Det är kanske nödvändigt att man lite grannfår möta det yttersta för att komma till insikt ochkänna av att man faktiskt är tvungen att bryta sittmissbruk - annars kommer man att gå under.Men det utsätter också människor för oerhördarisker när LVM inte tillämpas som tidigare och det ärmycket strängare för en människa att över huvudtaget bli föremål för tvångsvård.Jag tackar för beskedet att vi fortsättningsvis skaha tvångsvård i i vissa situationer.