prot · GQ09105 · 2003-05-16 00:00:00 — Vad skajag göra när patienterna kommer och kräveratt jag ska skriva ut ett läkemedel som jag inte kännertill tillräckligt bra? Hur kan det vara så attRapport eller Aktuell presenterar en behandling somjag har begärt att få veta någonting om,men inte fått det? säger han också.Där ligger problemet. Detta betyder inte att någonav de myndigheter som socialministern har beskrivitinte gör sitt jobb. Jag är säker på att alla gör ettmycket gott arbete. Jag ser också flödet av broschy-rer, böcker och flygblad som ramlar in genom brevlå-dan hemma till läkaren. Men problemet är att vi bordeha ett system som mycket snabbt och före mediernaoch före reklamen informerar: kommer det och nukommer det! Vi måste vara beredda på det här!Jag tror att det också finns ett annat problem, ochdet kommer fram i socialministerns svar. Många avSveriges modeller för handling har att göra med ettslags pyramidsystem. Man träffar cheferna, mandiskuterar, man sitter i sammanträde och till dess attinformationen sipprar ned till gräsrötterna - till demsom håller i verksamheten - går tiden. En av de stän-diga orsakerna till klagomål på primärvårdsnivå ärjust att en hel massa information, dokumentation ochbeslut rör sig där uppe i sammanträdesrummen ochmycket sent kommer nedåt till dem som behöveragera snabbt.Om jag hade en miljon, eller två eller tre, så skullejag försöka etablera ett litet informationsföretag somskulle satsa målmedvetet på att så fort som möjligt nåut med den viktigaste producentobundna informatio-nen till dem som förskriver mediciner och rekom-menderar behandlingar.Anf. 17 Socialminister ():Fru talman! Det som tar upp äregentligen en mycket större frågeställning än barainformation, nämligen hela den medicinska sjukvår-dens ställning i det moderna informationssamhället.Det handlar inte bara om mediciner utan också omandra behandlingar.Problemet är att vi faktiskt vill ha en fri informa-tion - tryckfrihet och mediefrihet - som i växandegrad följer vad som händer på det medicinska områ-det. Man kan som sagt plötsligt få information om attdet nu finns behandling mot komplicerad sjukdomarsom man tidigare inte behandlat, och man får ettintryck av att de finns tillgängliga hos husläkarenredan i morgon.Det är viktigt att säga att det vi egentligen diskute-rar är professionens ställning i sjukvården där kravenväxer. Många läkare kan intyga hur jobbet har för-ändrats, och mycket tid går åt till att just informerapatienter om att de efterfrågade läkemedlen inte finnstill hands, att terapier som nyhetsprogrammen berättatom inte är utvecklade och godkända då de inte kon-trollerats ur vetenskaplig synpunkt. Detta tar ,och jag tror att vi får acceptera att det delvis är en nyroll för professionen. Den kan vara besvärlig men ärförmodligen oundviklig i det moderna samhället.Det myndigheterna kan göra är att mycket striktreglera hur de producerande läkemedelsföretagen skainformera. Jag avslutade mitt interpellationssvar medatt hänvisa till att vi kommer att se över detta. I förstahand handlar det om att i svensk lagstiftning imple-mentera , som är mycket strängt närdet gäller hur man ska informera.Vi har inte en så sträng lagstiftning som densom EU föreslår, med vi ska införa den. Det innebärförbud mot direktreklam av receptbelagda läkemedel.Där ska informationen ske på annat sätt. Man fåralltså inte göra reklam direkt till kunden. Det är istället läkarens uppgift att i samtal med patientenutröna vad som behövs för behandlingen i fråga.Nu ska vi se över frågan. Vi ska i det samman-hanget också allmänt se över hur vi från myndighe-ternas sida kan skärpa informationen. Det jag harvelat säga är att mycket görs från myndigheternassida.När ett nytt läkemedel är godkänt följer det auto-matiskt med en beskrivning av läkemedlet från sida. Det är en monografi över lä-kemedlet. Läkarna har tillgång till den och kan gåigenom vilka effekter läkemedlet har, eventuellabiverkningar och vid vilka indikationer man ska skri-va ut det. Myndigheterna är alltså effektiva, men viska undersöka om det hela kan effektiviseras ytterli-gare.Sedan vill jag säga till att ocksåläkemedelsföretagen arbetar mycket seriöst med attetablera egna etiska regler och se till att man gerkorrekt information. De har ett eget regelsystem, enegen kontroll, över informationen. Det är alltså inte såatt läkemedelsföretagen är ointresserade av att se tillatt det finns seriös information. Tvärtom gör demycket själva.Det är emellertid viktigt att vi från myndigheter-nas sida, från det offentliga samhällets sida, är myck-et tydliga. Vi ska inte ha reklam för receptbelagdaläkemedel riktad direkt till konsumenterna. Vi ska setill att de statliga myndigheterna snabbare ger infor-mation till förskrivarna om vad som gäller.Detta ser vi över, och vi kommer attkunna publicera ett första förslag. Det arbetet harinletts på departementet. Det kommer sedan att bliföremål för remissbehandling, och därefter ligga tillgrund för ett lagförslag i riksdag.Anf. 18 ():Fru talman! Jag tackar socialministern för svaret.Det är goda nyheter att man kommer att se över hurreklamen fungerar i EU och i och kommer attharmonisera en del regler och bestämmelser.Jag kan inte glömma en kampanj som ägde rumför inte så länge sedan. På bussar och i tunnelbanankunde man se en rad affischer som talade om tid förkärlek. Min stora fråga var vilket företag eller vilkenorganisation det var som försökte tala om för oss attvi måste ha tid för kärleken. När jag frågade min mansvarade han att det gällde Viagra, som hade längreeffekt i antal timmar. Det kan skapa rena rama hyste-rin när reklamen får dessa proportioner. Det var enperverst skickligt uppbyggd reklamkampanj.Vi får inte heller glömma att våra medmänniskor har en orealistisk syn på mediciner och på vadläkare och läkemedel kan göra. Av någon anledninghar läkarna ersatt präster, lärare, mamma och pappaoch en hel rad andra personer. Man förväntar sig atten medicin och en behandling plötsligt gör att manblir mycket lycklig.Vi har också andra problem. Vi har ett problem ilandstingen. Där finns informatörer, och jag tror inteatt de gör ett dåligt arbete. Problemet är att våralandsting mycket ofta är sysselsatta med fel saker. Deomorganiserar så fort den politiska ledningen harbytts ut. Vi i gråter fortfarande över Fin-sam. Den var lyckad och gav goda resultat. Men denskulle rivas ned av ideologiska eller politiska skäl -inte av medicinska skäl och hälsoskäl.Det som händer i ärmycket intressant. Man introducerar nämligen ett nyttdatasystem för entreprenörer för att kunna studeraflödet av patienter. Det som egentligen händer är på detta sätt kan titta rakt in i kassan hos entre-prenörerna och se hur mycket pengar de får.Jag undrar om detta är så viktigt, framför allt medtanke på att det nya systemet blockerar andra systemoch försvårar för läkarna. I stället för att arbeta medproblem som är väsentliga för hälsan och för en brafunktion av sjukvården arbetar alltså landstingen påolika ställen med administrativa och organisatoriskaåtgärder som man kan ställa stora frågetecken kring.Där skulle vi också behöva en effektivisering. Viskulle behöva lite färre sammanträden, lite färre av deevigt återkommande organisatoriskt-administrativamötena, lite färre förändringar i systemen. I ställetskulle vi behöva större effektivitet med större möjlig-heter för både dem som arbetar inom vården och förpatienterna att påverka systemen.Anf. 19 Socialminister ():Fru talman! I slutet av sitt inlägg ägnade sig AnaMaria Narti mera åt allmänna funderingar kring sjuk-vården.Visst kan det ibland upplevas som att den svenskasjukvården ägnar mycket tid åt administration ochorganisation. Det kanske ändå är en tröst att veta attsvensk sjukvård använder mindre pengar för admi-nistration och överbyggnadskostnader än jämförbarasjukvårdssystem runtom i världen. Det amerikanskasjukvårdssystemet ägnar enorm tid och kraft åt attfördela sina försäkringspengar.Jag tror att svensk sjukvård har vunnit på att varauppbyggt regionalt via landstingen. När det gällerexempelvis det brittiska systemet, som är ett stortstatligt system, fattas alla beslut i , även närvården ges av en husläkare i Liverpool.Jag tror att det är en fördel att vi har ett decentrali-serat system. Däremot kan jag dela hållning, nämligen att detta decentraliseradesystem - uppbyggd genom en demokrati där vi väljervåra företrädare - inte får innebära organiserar om sjukvården av poli-tiska och ideologiska skäl. Det måste finnas mer avsamsyn och gemensamma tag, och man måste se tillatt personalen i sjukvården får långsiktiga besked omvad som gäller för organisationen. Det har tyvärrpräglat en del av sjukvården, inte minst i Stockholmslän, att majoritetsväxlingar inneburit att man byttsystem och ställt upp andra mål för verksamheten.Det skapar en osäkerhet.Vi behöver alltså mer av långsiktighet och gärnaockså fler breda uppgörelser om vad som ska gällaför sjukvården. Det tror jag är nödvändigt för att denska fungera långsiktigt.Övergripande kan vi dock konstatera att jämförtmed många andra länder använder vi förhållandevislite resurser, som vi får ut väldigt mycket avsvensk sjukvård. Svensk sjukvård har en standard avmycket hög internationell klass.Det var de allmänna synpunkterna. Jag vill gå till-baka till frågan hur vi ska kunna ge en bra informa-tion om framför allt nya läkemedel. Först och främstär det viktigt att, precis som EU:s direktiv säger,läkemedelsföretagen inte ska kunna marknadsföraoch göra reklam för nya läkemedel riktat direkt tillpatienterna. Det skapar osäkerhet, orimliga förvänt-ningar och en sämre situation både för patienternaoch för sjukvården.EU har fastställt direktiv om detta, och det ärvår uppgift att implementera dem i den svenska lag-stiftningen. Det exempel som nämn-de handlar just om ett läkemedel som är receptbelagt.Ändå skapar man genom en ganska listig form avmarknadsföring en efterfrågan som gör att männi-skorna har alldeles orimliga förhoppningar om vadläkemedlet kan innebära för att förbättra deras livs-kvalitet.Det är viktigt att förskrivning av läkemedel somär receptbelagda sker efter en öppen dialog mellanläkaren och patienten efter en ordentlig genomgångav patientens sjukdomsbild och efter noggranna dia-gnoser. Det får inte bli så att läkemedel betraktas somvilken vara som helst i vår vardag. Läkemedel hand-lar faktiskt ytterst om liv eller död. Vi ska kännaförtroende för läkarens förmåga att skriva ut rätt lä-kemedel.Jag nämnde tidigare de initiativ som har tagits. Ettav de mest glädjande initiativ som har tagits av presenterades för bara någon veckasedan. har i samarbete med gett ut en läkemedelsgui-de. Det är huvudsakligen en översättningen av en, trorjag, engelsk förebild. Den riktar sig till professionenlikaväl som den riktar sig till allmänheten. Man kan titta på vad läkemedel bety-der och på riskerna. Det är en form av informationsom vi inte har haft tidigare. Det är roligt att har tagit det här initiativet. Jag hoppasmycket på det.Anf. 20 ():Fru talman! Låt mig först göra några precisering-ar. Vi ska slå vakt om yttrandefriheten, men det bety-der inte ett överutnyttjande av reklamens möjligheter.Jag är väldigt glad över det som kommer att ske nu.Jag har också väldigt stor respekt för den korrektainformation och dokumentation som kommer från deflesta läkemedelsföretagen. De arbetar faktiskt väldigtseriöst. Men här är det frågan om en möjlighet attjämföra den här dokumentationen med dokumenta-tion som kommer från annat håll. Det är alltid viktigtatt få en möjlighet att kontrollera och se en och sam-ma företeelse från olika synvinklar.Jag har också mycket stor respekt för den svenskasjukvården. Jag vet att den kostar mindre och är mereffektiv än andra sjukvårdssystem. Men just för att vialla tillsammans ska kunna hjälpa till så att hälsoar-betet går utan hinder borde vi kunna effektiviserabland annat informationssystemet. Det borde finnasen mycket enkel, antagligen elektronisk, arena förmycket snabb information så att alla vet var och närman kan hämta den här livsnödvändiga informatio-nen. Jag hoppas att det är en process på gång.I grund och botten står vi inte så långt ifrån var-andra i de här frågorna. Jag hoppas också på ett brasamarbete i fortsättningen.Överläggningen var härmed avslutad.5 § Svar på interpellation 2002/03:334 om lä-kemedelslistorAnf. 21 Socialminister ():Fru talman! har frågat mig omjag avser att ta några initiativ för att Socialstyrelsenska kunna ställa mer bestämda krav på läkemedels-genomgångar i äldrevården samt om jag avser attarbeta för åtgärder som kan råda bot på svårigheternaatt upprätta läkemedelslistor för användning inomäldrevården.Inledningsvis vill jag säga att det är ett välkäntfaktum att äldre och personer i särskilda boenden oftahar en omfattande läkemedelsbehandling och kan ståpå ett stort antal läkemedel. I en del fall är det oklartvarför läkemedlen har satts in och ibland är det olikaläkare som har ordinerat läkemedlen. Att behandlasmed många olika läkemedel kan innebära en risk förinteraktioner mellan läkemedlen som kan vara skadli-ga för patienten.Ett sätt att försöka komma till rätta med problemetmed en felaktig läkemedelsanvändning hos äldre äratt arbeta med aktiva genomgångar av patientersläkemedelsanvändning. Samlad dokumentation ompatienters läkemedelsbehandling är också värdefullainstrument när det gäller patienter som behandlasmed flera olika läkemedel. Att patienter av olikaanledningar behandlas med för många läkemedel somdessutom i vissa fall interagerar negativt eller tar utvarandras effekt är ett problem ur patientsynpunktsom är av största vikt att motverka. Erfarenheterna avmultidisciplinärt samarbete mellan läkare och annanhälso- och sjukvårdspersonal inom kommunala boen-den, primärvård och apotek rörande läkemedels-genomgångar bedöms som mycket positiva och böruppmuntras och intensifieras. Sjukvårdshuvudmän-nen är enligt hälso- och sjukvårdslagen skyldiga attbedriva hälso- och sjukvård så att den uppfyller kra-ven på god vård på lika villkor. Det åligger såledessjukvårdshuvudmännen att vid behov genomföraläkemedelsgenomgångar.Ett ytterligare verktyg för ökad patientsäkerhet äranvändningen av dosdispenserade läkemedel. Dos-dispensering innebär att patienten erhåller sina läke-medel i påsar eller brickor för det enskilda intag-ningstillfället i stället för att erhålla separata läkeme-delsförpackningar. Användningen av dosdispenseradeläkemedel medför att patienten får ett överskådligtsystem som är lättare att klara av på egen hand. Dettamedför en ökad följsamhet till ordinationen vilket kanresultera i färre läkemedelsrelaterade problem. Dos-dispenserade läkemedel förskrivs främst till personeri kommunernas särskilda boendeformer.Vidare kan jag nämna att har fått iuppdrag av regeringen att utveckla indikatorer somkan användas för att mäta och följa upp kvaliteten iläkemedelsanvändningen hos äldre. Socialstyrelsenska lämna sin rapport senast den 31 december 2003.Utgångspunkten är att indikatorerna ska kunna an-vändas lokalt för uppföljningar av kvaliteten i läke-medelsanvändningen.Slutligen vill jag säga att jag delar uppfattning att en godtagbar läkemedelsan-vändning självklart är rätt läkemedel, till rätt patientvid rätt tidpunkt etcetera och att information om pati-entens hela läkemedelsanvändning i förskrivnings-ögonblicket skulle vara ett väsentligt stöd, särskilt urfolkhälsosynpunkt. I fokus står framför allt patientsä-kerheten och kvaliteten i hälso- och sjukvården. Re-geringen tillsatte bland annat med anledning härav imaj 2002 en särskild utredare med uppgift att göra enbred analys av nuvarande förhållanden i fråga ombehov och möjligheter till medicinsk och ekonomiskuppföljning inom läkemedelsområdet och lämnaförslag till ett förbättrat system för detta. Utredarenska redovisa sitt uppdrag ,alltså bara . När utredaren väl harlämnat sitt betänkande kommer förslagen att beredasinom i vanlig ordning.Anf. 22 ():Fru talman! Jag vill rikta ett tack till socialminis-tern för svaret. Det här är viktiga frågor som vi verk-ligen måste följa upp kontinuerligt, både från reger-ingens sida och från oppositionens.Studier har visat att mellan och av allapatienter som skrivs in vid medicinklinikerlider av komplikationer av läkemedelsanvändning.Detta vållar givetvis stort och onödigt lidande för denenskilda patienten. Dessutom uppgår kostnaderna försjukvården till miljardbelopp. Därför krävs det väl-digt kraftfulla insatser för att förhindra att gamlamänniskor blir sjukare av att ordinerade läkemedelanvänds felaktigt eller inte används alls.Jag tycker att det vore rimligt att regeringen stäl-ler krav på att införa systematiskaläkemedelsgenomgångar där apotekare, läkare, sjuk-sköterskor och undersköterskor tillsammans sitter nedoch går igenom vilka mediciner den enskilda patien-ten har för att förhindra att läkemedel överdoseraseller underdoseras med en väldigt sjuk patient somföljd.Det är nu en avhandling visade vadman kan vinna för patientens del, men också ekono-miskt, genom att införa den här typen av läkemedels-genomgångar eller ronder där team jobbar med frå-gan. Men den här kunskapen tas inte till vara på ettadekvat sätt, fru talman. Det händer helt enkelt ing-enting i de särskilda boenden som finns för gamlaruntom i landet därför att varken landsting ellerkommun känner ett ansvar i frågan. I det läget, närkommunen och brister, menar jag att detär regeringen sak att följa upp att sådana här läkeme-delsgenomgångar systematiskt införs och blir rutin.Det är enkelt för socialministern att göra detta.Det är bara att ge ett tydligt uppdragoch kräva att man kommer till rätta med det här pro-blemet och att man därefter återrapportera vilka re-sultat man har åstadkommit.Sjukvårdshuvudmännen har ett ansvar som de intetar. Kommunerna är medskyldiga när det gäller attinte ta till vara den kunskap som framkommit om hurman kan åstadkomma en bättre läkemedelshantering.Så till det här med utredningar. Jag har tagit redapå, fru talman, att det aldrig i harpågått så många icke avslutade utredningar som imaj 2003. Den socialdemokratiska regeringen utrederoch utreder sådant som borde omsättas i konkrethandling. Jag undrar: Varför, socialministern?Anf. 23 Socialminister ():Fru talman! Jag ska svara på den sistafrågan: Vi utreder därför att vi tar problemen på all-var. Det vore betänkligt ifall bestämde sigexempelvis för att utan utredning upprätta ett läke-medelsregister. Anledningen till att man inte har gjortdet är respekt för patientens integritet. Det har variten stor fråga om man verkligen ska upp-rätta ett register över vilka läkemedel patienten haranvänt. Man har sagt att det inte bara är en fråga förrelationerna mellan läkare och patienter utan faktisktockså för den enskilde patienten.När jag går till en läkare ska inte denne eller nå-gon annan i sjukvården kunna gå tillbaka och se vilkaproblem jag hade för 10 eller . Det är enytterst viktig fråga för integriteten.När vi tillsatte en utredning som kom-mer att presentera sitt förslag om handladedet således om att försöka gå igenom hur man klararden enskildes integritet och ändå får kunskap omhurdan läkemedelssituationen är. Jag kan föreställamig att vi kommer att få ett förslag som innebär kan upprätta ett sådant här register men att det ärpatienten som ska avgöra vem som ska få informationom det. I mötet med läkaren är det alltså patientensom bestämmer att läkaren ska få tillgång till dettaregister.Anledningen till att det görs många utredningar äralltså helt enkelt att vi tar frågorna på allvar och seralla deras komplikationer. Hade vi bara beslutat omett läkemedelsregister rakt av i , utan utred-ning, hade det det ju varit risk för att vi inte hadereflekterat över hur ett register tar hänsyn till integri-teten. får vi ett förslag. Vi har inte sett hur det serut, men det skulle inte överraska mig ifall det blir ettförslag som innebär att vi får en form av läkemedels-lista eller läkemedelsregister som är patientbaseratoch som gör det möjligt att genomföra mer förnuftigaläkemedelsgenomgångar.Det är inte sant, som säger, attdet inte händer någonting. Det görs väldigt mycketnär det gäller att gå igenom patienternas läkemedels-förskrivning. Det händer väldigt mycket ute i primär-vården. Man gör med stöd av allvarli-ga försök just att få ett grepp om hur man skrivit utläkemedel, men det som har saknats har varit en or-dentlig kunskap om hur många läkemedel den enskil-de patienten har. Det har varit många läkare somskrivit ut läkemedlen. Man vet att väldigt många ienskilt boende som har bara hemtjänst eller motsva-rande går på ett antal läkemedel.Nu kan det skapas förutsättningar för en sådankunskap, och när vi har fått det kan vi få det här attfungera så som det är önskvärt. Men det har varitbrist på kunskaper och brist på system, och finnsdet förutsättningar att göra någonting detta.Det händer således mycket. arbe-tar med detta. Det behövs inga nya direktiv för Soci-alstyrelsen, för den har redan som uppdrag att stödjakommuner och landsting i detta pågående arbete.Anf. 24 ():Fru talman! I det svar som jag har fått av social-ministern står det: "Det åligger således sjukvårdshu-vudmännen att vid behov genomföra läkemedels-genomgångar." Behovet är skriande. Destudier som är gjorda i och i Norrbottenvisar på nödvändigheten av att införa de här läkeme-delsgenomgångarna som rutin i äldreomsorgen. Kan-ske kan man som ett andra steg införaläkemedelslistor.Vad gäller läkemedelslistor har myndigheten menat att det med dagens lagstiftningblir svårt att genomföra sådana listor. Jag efterlyserfortfarande hur socialministern tänker åtgärda dettalagstiftningsproblem. Avser regeringen att helt enkeltåterkomma med lagförslag, eller hur tänker man gåvidare med detta?Läkemedelsgenomgångar är en sak, och det bordevara enkelt att genomföra sådana. Läkemedelslistor ären lite svårare uppgift. Det krävs verkligen att mantittar på dem ur alla synvinklar. Läkemedelslistanbehöver inte vara ett obligatorium för att ge betydan-de fördelar utan man kan förutsätta att den kan varafrivillig. Gamla människor som inte själva kan svaraför sig kan kanske ha anhöriga eller andra som pånågot sätt kan ge sitt samtycke till att en sådan listaupprättas.Det här är dock ett knepigt problem, och jag vid-håller att det finns kunskap på området. Det har lagtsfram forskningsrapporter och avhandlingar som manväl kan ta på allvar. Man ska inte behöva dra sådanahär ärenden i långbänk på det sätt som har skett. Jagvidhåller det, fru talman.Anf. 25 Socialminister ():Fru talman! Det är riktigt att som gör dela upp frågan i läkemedelsregister ochläkemedelsgenomgångar. Läkemedelsgenomgångargörs ute i äldreomsorgen på ett helt annat ochmera medvetet sätt än tidigare med stöd från Social-styrelsen. Formuleringen att de ska ske vid behov ärväl en självklarhet. Det finns väl ingen anledning attgenomföra läkemedelsgenomgångar när det inte finnsnågot behov av sådana. Det är väl självklart att det ärnär någon har blivit förskriven flera läkemedel somman ska gå igenom hur dessa reagerar mot varandra.För de äldre som inte har mer än ett läkemedel ellerkanske inte något läkemedel alls - det finns faktisktockså sådana - behöver man ju inte göra en läkeme-delsgenomgång.Vad det handlar om är helt enkelt att införa dettasom regel i äldreomsorgen och se till att vi får enbättre kontroll på läkemedelsförskrivningen. Men föratt detta ska fungera behövs det ökad kunskap, ochutredarens uppgift är att se över vilken lagstiftningsom behövs och att ge svar på frågan: Står kravet påett register för detta i konflikt med datalagens krav påintegritet? Det är detta som har varit utredningensuppgift. Jag ser fram emot att ta del av utredningensförslag och kommer så snart utredaren är färdig ochefter det att vi har haft en nödvändig remissomgångatt lägga fram förslag till riksdag.Anf. 26 ():Fru talman! Jag tycker att det är skickligt av soci-alministern att säga att det åligger attvid behov se till att man gör sådana här genomgångar,men det är faktiskt så att dessa genomgångar integörs.