prot · GQ0950 · 2003-01-31 00:00:00 — I ställetlåter man och hans anhang hållas.Vi måste återupprätta polisen. Vi måste ge dembättre arbetsförutsättningar. Det går inte att fortsättapå det här sättet.Jag vet att vi kommer att få många möjligheter attdiskutera det här framöver, men jag vill att justitiemi-nistern i det här målet faktiskt tar parti också för demänniskor i som upplevde den enda trygg-heten i de stackars polismän som sprang gata upp ochgata ned och hade dålig ledning och inget samband.De är faktiskt de människor som måste behålla till-tron till vårt rättssystem.Jag reagerade när jag läste inter-pellation. Vi som var i före EU-toppmötetupplevde alla förberedelser - hur man skulle prata,hur man upplät skolorna, diskussionerna om hur alltskulle gå fredligt till. Allt detta möttes med inte baraen örfil utan ett fullkomligt överfall på göteborgarna.Anf. 77 Justitieminister ():Fru talman! Vi har konstaterat attorsaken till att det blev som det blev i na-turligtvis var att många människor åkte dit för attbråka. Men många människor som åkte dit för attdemonstrera och utöva sina rättigheter blev ocksåkränkta - på samma sätt som affärsidkare blevkränkta och enskilda polismän skadade. Mycket avdet var en stor tragedi.Jag tycker inte att det som skedde var fel, såsom jag uppfattade att uttryckte det, eller att det skulle ha varit någon avhans grupper. I stället får var och en ta ansvar för dehär sakerna.Jag vill säga till att jagabsolut inte tycker att allt är frid och fröjd. Jag ställermig också bakom den allvarliga kritik som har kommit fram till. Vi ska nu dis-kutera med och , och andrapartier också, bland annat hur vi ska gå vidare. Det ärsannerligen en diskussion som ska leva vidare.Men man kan redan nu säga, det har vi också talatom tidigare, att när det gäller det språkbruk som före-kom så är det förstås ett problem. Det är ett gigantisktproblem när en polis uttrycker sig så som skedde. Närjag talar om omfattningen så menar jag att det trotsallt är ett fåtal poliser som uttrycker sig så. Det äralltid lätt att man skuldbelägger genom generaliseringnär det gäller poliser. Det handlar om enskilda indivi-der. Men varje polis som uttrycker sig så kanske gördet , och år ,och på så sätt orsakar en enda polis mycket stor ska-da. Det får dock inte gå ut över alla de poliser somverkligen gör ett mycket bra arbete. Det är alltså ettproblem även om det inte handlar om så många.Det som också fört fram, och somhänvisar till artikeln i gårdagens , tycker jag ärmycket bra. Vi jobbar på det sättet, bland annat till-sammans med . Inriktningen på de tvånya polisutbildningar som vi har startat genom dengemensamma satsningen ska vara just sådan. Delsgäller det utbildningarna i och , menockså utbildningen i har närmat sig denakademiska världen. Det tycker jag är utmärkt. Vi skafortsätta på den vägen.Jag ska inte stå och rätta vad harsagt, men han har alltså inte begärt 5 000 poliser. Jagtycker att det är orättvist mot att sägadet, eftersom han då skulle komma i en annan situa-tion. Diskussionen om hur många poliser som harfunnits har förts mellan i VästraGötaland och . Det har diskuteratsfram och tillbaka om det var för mycket och så vida-re. Jag vill bara korrigera det påståendet. Så har hanalltså inte uttryckt sig.Däremot håller jag med om flera saker här. Ut-bildningen måste samordnas och bli bättre, utrust-ningen måste bli bättre, och slutligen, visst kommerdet att behövas ytterligare stora anslag i vårens bud-get. Det är självklart med tanke på den satsning somgörs att det krävs mer resurser framöver. Det är ingentvekan om den saken.Sammanfattningsvis vill jag säga att det finnsmycket vi behöver göra. Vi gör också mycket, ochdet är bara att fortsätta arbetet som har kommit framgenom . Det får ske i flera olikaled, men jag tycker att alla som kan ta ett ansvar ock-så ska göra det. Vi är beredda att göra det.Anf. 78 ():Fru talman! Först vill jag bara kort säga till Hille-vi att om det skulle vara så att min rädslaför och fördomar om polisen är ogrundade tycker jagatt hon ska läsa utredning ochdärefter säga om de är ogrundade.Hur kommer det sig att just ogrundade och orea-listiska rykten fick polisledningen att handla på ettsätt som den annars troligtvis inte skulle ha gjort?Hur kommer det sig att enskilda demonstranter fickhöra okvädningsord? Och hur kommer det sig attfredsälskande demonstranter blev misshandlade?Svara på de frågorna!Jag ber om ursäkt om honkänner att hon måste skämmas. I så fall tycker jagnog att hon ska läsa min interpellation en gång till.Jag är väldigt tydlig på att det inte finns något försvarför dem jag kallar huliganer. Jag är också väldigttydlig på att problemet snarare ligger inom polisled-ningen än bland poliser i allmänhet, även om detfinns många poliser som bär på fördomar, vilket i sintur troligtvis härrör från polisledningen.Det är uppenbart att det hos den lilla klick huliga-ner som deltog i kravallerna i fanns enfördomsfull och hatisk attityd gentemot polisen. Dedemokratiska utomparlamentariska rörelserna harockså dragit slutsatser av detta genom att bli hårdare isin icke-våldslinje och genom att generellt vägra deltai demonstrationer med maskerade demonstranter. Påsamma sätt måste nu samhället dra slutsatser om attmotsvarande problem med fördomar och hat motdemonstranter i största allmänhet verkar finnas inomdelar av polisen och hos enskilda polismän.Låt mig återigen citera i artikeln påDN Debatt i går: "Händelserna i är ett ex-tremt exempel, men långt ifrån det enda, på den 'vioch dom-attityd' som finns i delar av poliskåren. Hurolycklig denna attityd än må ha varit i samband medGöteborgshändelserna är den troligen ännu farligare isamband med det dagliga polisarbetet. Där träffarpoliser ofta socialt mycket utsatta människor som inteär lika välartikulerade och organiserade som anti-EU-demonstranter. Dessa människor uppträder mycketsällan i medierna och polisens agerande gentemotdem blir bara granskat i kommissioner i ytterst spek-takulära fall (som till exempel i ). "Vad jag vill ha sagt är att det här problemetegentligen är större än det vi pratar om . Det ärockså större därför att vi kan se att i skullepolisens agerande ha varit mycket bättre om dessafördomar inte funnits i polisledningen. Polisen verka-de där tillämpa en teori om demonstranterna som enhomogen fiende som det gällde att oskadliggöra. Pådet sättet gjorde sig polismakten i mångas ögon till enpolitisk snarare än en ordningsupprätthållande aktöroch förlorade en stor del av sin legitimitet även hosmånga av de fredliga demonstranterna.Insatsen mot Hvitfeldtska, som var startskottet föroroligheterna, betraktades även av de flesta fredligademonstranter som ett angrepp på demokratin. Förmånga där och då var det en händelse i paritet medom polisen hade belägrat och förvägratledamöterna att sammanträda.Som jämförelse till händelserna i och Gö-teborg kan nämnas den norska polisens insatser i Oslounder Världsbanksmötet . Där valdeman en annan linje. Man hade en tydligare och klara-re analys av hur man skulle gå till väga, och polisenstaktik var att hålla en extremt låg profil. En demon-stration med över 10 000 deltagare, en reclaim thestreets-fest med flera tusen deltagare mitt inne i sta-den med konserter och andra evenemang, avhöllsutan minsta tillstymmelse till bråk. Det blev en folk-fest som osloborna uppskattade.Jag fick svar på min fråga om ochatt man arbetar åt det hållet, även om jag önskar attdet skulle gå snabbare. När det gäller mitt krav på enutredning kring den tredjedel av Göteborgshändelser-na som ännu inte är utredd, den tredjedel som handlarom händelserna ur ett attitydperspektiv och hur vi skakunna begränsa dessa attityder inom polisen, vill jagavslutningsvis fråga: Avser ministern gå vidare meden oberoende utredning där exempelvis freds- ochkonfliktforskare, psykologer och kriminologer somJerzy och kan ingå?Anf. 79 ():Fru talman! jämför insatserna motHvitfeldtska gymnasiet med en belägring av . Jag tycker att den jämförelsen blir märkligför jag kan inte tänka mig att vi riksdagsledamöterfrivilligt skulle släppa in så kallade demonstrantersom hade maskerat sig, tagit med gatstenar och mate-rial för att tillverka . Det är alltså enkonstig jämförelse.Sedan är det så, som också varinne på, att invånarna i var rädda, och devar inte rädda för polisen. Det kan bland annat sam-talen till polisens sambandscentral vittna om. Deuppskattade polisens insats.Jag håller i och för sig med om att en heldel saker gick snett. Dessbättre har opinionsunder-sökningar visat att allmänheten fortfarande har ettstort förtroende för polisen. Det ska man förstås jobbavidare med.Avslutningsvis vill jag tacka justitieministern förutlovade nya pengar till polisen. Jag vill också nämnaen diskussion jag hade med en kvinnlig poliskommis-sarie i . Hon berättade att hon gick polisensgrundutbildning och den så kallade assistentkur-sen 1986. Jag tror att den kursen var på sex eller åttaveckor. Hon har därefter inte fått någon reguljär vida-reutbildning, och då är hon ändå befordrad så högtman kan nå som vanlig polis. Inte heller har i fått utlovad ekono-misk kompensation för , men det ser vifram emot att få i vårpropositionen som kommer den15 april.Allra sist vill jag säga att jag tycker att det är litemärkligt att efterfrågar en utredningutan insyn av parlamentariker när han själv i högstagrad är parlamentariker.Anf. 80 ():Fru talman! Jag instämmer inte helt och fullt i denuppskattning av som både GustavFridolin och gav uttryck för.Det är lite konstigt att den person som så ihärdigtförespråkar ett intellektuellt och sakligt förhållnings-sätt till tingens ordning helt tappar den förmågan närdet gäller polisen. Jag tycker att artikeln i går varbedrövlig i många stycken. Det finns olika uppfatt-ningar inom kriminologin också i det här fallet. Jaginstämmer inte i den hyllningskör som ochFridolin tillhör.Jag kan hålla med att det saknasen del i utredning, nämligenmedborgarperspektivet, vi göteborgares uppfattning.Har justitieministern någonstans i den åttahundrasidi-ga SOU:n läst om vanliga människors vardag sombrutalt slogs sönder och samman?Hur många människor fick ställa in planerademöten? Hur många barn fick vara inlåsta ? Hur många människor var tvung-na att gå hem eftersom hela staden var i ett kaos, medmera? Det kanske vi skulle titta på. Det är ocksåviktigt att utreda.Den ensidiga fokuseringen är lite konstig. Det sto-ra flertalet människors uppfattning bör också tas tillvara när man utvärderar. Sedan måste polisen få merresurser för att göra sitt arbete på bästa möjliga sätt.Att ha 20 universitetspoäng mer hjälper inte särskiltmycket.Anf. 81 Justitieminister ():Fru talman! Det är möjligt att budskapet gick framtill , men jag kanske uttryckte migoklart. Vi ska just träffas och diskutera hur vi ska gåvidare. Det gäller bland annat dessa saker. Då är detlite fel att jag själv ska stå och säga exakt hur det skavara. Det är precis därför som vi träffas. Det kommervi att göra . Då kommer diskussionen attfortsätta. Jag vill inte föregå den diskussionen.Det som jag lyfte fram är kopplingen till den aka-demiska världen, som jag tycker är väldigt bra förpolisutbildningen. Den har vi gjort i och iUmeå, och vi närmar oss i . Den är väldigtvärdefull dels för de poliser som går utbildningen ochfår kopplingen till den akademiska världen, dels förden akademiska världen som får en större insyn ipolisens utbildning. Det är väldigt bra.Det är vad jag har att säga.Anf. 82 ():Fru talman! Några saker förtjänar fortfarande enkommentar. Det är skönt att ochjag håller med varandra på en punkt. Det finns en vissensidighet i den rapport som kom från Göteborgs-kommittén.Ensidigheten ligger i att det finns en lång ochmycket bra analys av hur de utomparlamentariskagrupperna fungerar, hur de inte har fungerat och vadsom har gått snett där, och att det också finns en ana-lys av hur polisen inte har fungerat. Men det finnsingen analys av vilka fördomar som finns inom poli-sen på samma sätt som man analyserar vilka åsiktersom finns inom de utomparlamanteriska grupperna.Den analysen måste komma till, menar jag, om vi skakunna komma till rätta med fördomarna och få bortde problem som jag redovisat i interpellationsdebat-ten.Jag till tacka för att han somjag ser det har öppnat dörren till en sådan utredning ioch med de möten som kommer framöver. Jag hop-pas att den utredningen kan lämna konkreta förslagtill hur fördomarna kan motverkas. Ett sådant förslagkommer säkerligen att vara det som fram i sin debattartikel i går, nämligen att Polis-högskolan mycket snabbt blir en högskola.Det är bra att man har närmat sig högskolevärldenoch den akademiska världen. Men det borde kunna gåsnabbare. Just nu utbildar vi väldigt många poliser,och det är mycket bra. Vi måste se till att den utbild-ning som de genomgår blir så bra som möjligt. Viborde omvandla till en högskola. Detär också ett förslag som vi kommer att lägga fram påde träffar som aviserat.Slutligen vill jag vända mig till kan som parlamentariker se att det ibland finnsandra än jag själv som kan göra ett bra jobb. I ensådan utredning som jag hoppas kan komma bör detinte ingå några från den politiska svären. Det bör ingåforskare som kan detta mycket bra, till exempel kri-minologer som och bör ingå freds- och konfliktforskare, psykologeroch andra som kan komma med förslag. Sedan kan vita en politisk debatt, stöta och blöta förslagen, säga jatill några och kanske förkasta några.Anf. 83 Justitieminister ():Fru talman! Låt mig bara förtydliga så att det intemissuppfattas när jag talar om att vi ska gå i den enaeller andra riktningen. Vi ska arbeta vidare och se omvi ska vidta några ytterligare åtgärder. Låt oss ha dediskussionerna först. Jag vill bara säga det så att detinte ska uppfattas som att jag stått här och givit någotlöfte. Det är först efter diskussionerna som vi kan sehur vi kommer att gå vidare.Överläggningen var härmed avslutad.10 § Svar på interpellation 2002/03:132 omregler rörande kyrkligt ägd fast egendomAnf. 84 Justitieminister ():Fru talman! har frågat mig vilka åtgärderjag avser att vidta för att frågor om Svenska kyrkansäganderätt till fast egendom ska klargöras.I lagen om och i den så kalladeinförandelagen finns grundläggande bestämmelserom kyrkans organisatoriska uppbyggnad och omkyrklig egendom. Införandelagen innehåller relativtdetaljerade regler om till vilket organ inom kyrkansom viss egendom övergick genom stat-kyrka-reformen. Utgångspunkten för bestämmelserna är attden kyrkliga egendomen ska stå till Svenska kyrkansförfogande även efter relationsändringen mellan kyr-kan och staten.Enligt min mening finns det därför en lagstiftningsom ger tillräcklig ledning i frågor om vem som ärägare till viss kyrklig egendom. Eftersom den kyrkli-ga egendomen ofta har tillhört kyrkan , kan det säkert uppkomma tvek-samhet om huruvida en fastighet hör till det ena ellerandra rättssubjektet inom . Jag anseremellertid att sådana frågor i första hand bör lösasinom kyrkan.Ett problem har varit att en stor del av defastigheter som berördes av relationsändringen mel-lan staten och har saknat uppgift omlagfart. Regeringen lade därför fram ettförslag till en särskild lag som reglerar denna fråga(prop. 2001/02:136). Lagen har trätt i kraft och gergoda möjligheter för kyrkan och dess organisatoriskadelar att få lagfart för de omkring 6 000 fastighetersom inte har varit lagfarna.Det bör också framhållas att fas-tigheter i övrigt omfattas av samma regler som andrafastigheter. Så bör det också enligt min mening vara.Det innebär bland annat att det endast är det rätts-subjekt som äger viss egendom som kan överlåta den.En annan sak är att andra rättssubjekt genom exem-pelvis stadgevillkor eller föreskrifter i ett gåvobreveller ett testamente kan vara tillförsäkrade inflytandeöver frågan om egendomen ska överlåtas.Jag kan inte bedöma i vilken omfattning det - somLena Ek gör gällande - förekommer tvister inomSvenska kyrkan om ägande- och nyttjanderätten tillfast egendom. Men rent allmänt vill jag understrykaatt sådana tvister i första hand bör lösas inom Svens-ka kyrkans organisation. Kan tvisterna inte lösas pådet sättet, finns det givetvis möjlighet att få frågor avskilda slag prövade vid allmän domstol.Jag är mot den här bakgrunden inte beredd att tainitiativ till några ytterligare lagändringar som gällerSvenska kyrkan.Anf. 85 ():Fru talman! Det märkliga när man börjar ställafrågor som reglerna rörande kyrklig fast egendom är,precis som justitieministern visar på i sitt svar, att detibland finns stora tveksamheter. Vem äger vad? Hurhar denna äganderätt historiskt uppstått? Vem skaslita tvister? Vem ska bestämma över den fasta egen-domen?Fru talman! För mig är det väldigt konstigt att allaandra rättstvister ska slitas genom att lagstiftaren,riksdag, utreder oklarheter, försöker att finnasvar på problemen och lösningar, och lagstiftar omdet. När den ramen är klar sliter man tvister i detalj idomstol.När det gäller kyrklig fast egendom är inställning-en en helt annat. Det har jag väldigt svårt att förstå.Jag vet inte om det är den gamla nedärvda rädslan förprästerskapet eller vad det handlar om. Också justi-tieministern säger i sitt svar på interpellationen attsådana allvarliga tvister som "tveksamheter om huru-vida en fastighet hör till det ena eller andra rättssub-jektet inom " i första hand bör lösasinom kyrkan. Är inte det från rättslig och principiellsynvinkel ett oerhört konstigt svar?I dag ser det ut på det viset att det är väldigtmånga tvister på lokal och regional nivå om vem somäger vad och vem som bestämmer över fast egendomsom på något sätt finns inom den kyrkliga sfären.Anledningen till detta är att den lagstiftning somgjordes när kyrkan skildes från staten inte var till-räckligt klar och tydlig och inte gick på djupet i dehär frågorna. Ingen hade satt frågetecken för dettadärför att bestämmandesituationen var sådan att detinte uppstod så många tvister.Så är det inte . I dagens läge är det bråk mellanförsamlingar - ofta när de är sammanförda i en sam-fällighet. En församling äger en kyrkogård och sam-fälligheten vill göra någonting annat som en mycketstor majoritet i den församling som rent juridiskt ägerkyrkogården vill sätta stopp för. Då är man berövadsin beslutanderätt över den fasta egendomen på ettsätt som inte har sin motsvarighet i normal svenskfastighetsrätt. Man kan genom avtal överföra en delav den ekonomiska förvaltningen i en samfällighet,men om församlingen - som är en juridisk person -vill sälja sin egen fasta egendom så kan samfällighe-ten sätta stopp för det fast den inte har någon somhelst äganderätt till kyrkogården. Här hanterar manalltså fast egendom på ett sätt som är principielltganska motstridigt hur vi i andra sammanhang i Sve-rige hanterar fast egendom.Det finns också mycket tvister mellan församling-ar och samfälligheter å ena sidan och stiften å andrasidan. Det handlar om hur man förvaltar och sköterden fasta egendom som församlingen äger och omhur det hela ser ut.Vi har haft en stor strid som rör den församlingsom heter om hur den egendomen skullehanteras och hur det hela skulle sorteras. Hur skulleman ta hand om kyrkoruinen? Skulle det ligga underKyrkofonden eller under ?Jag skulle kunna stå här ochfram till och räkna upp stridighetersom grundar sig i att lagstiftaren inte har brytt sig omatt göra jobbet färdigt. Jag tycker att man borde utre-da det här och göra det klart.Anf. 86 Justitieminister ():Fru talman! Det är riktigt, som jag också sade in-ledningsvis, att det har varit problem i och med att del av de fastigheter som berördes av relations-ändringen mellan staten och saknaruppgift om lagfart. Det var också därför vi lade framett förslag till en särskild lag som reglerar frågan. Detfinns nu möjlighet för de 6 000 fastigheter som intehar varit lagfarna.Det som jag uppfattar som problemet är inte lag-stiftningen, utan det är de oklara sakförhållandena.Detta är saker som ligger långt tillbaka i tiden, ochdet är svårt att få klarhet i sakförhållandena. Men detgår inte att bara med nya lagar, som skavara generella och förutsebara, lagstifta om detta i despecifika enskilda fallen. Däremot är det viktigt attSvenska kyrkan fortsätter arbetet med att reda ut desakförhållanden som finns. Om man inte klarar av detså är förstås den enda möjligheten att gå till en allmändomstol för att reda ut vem som äger vad och så vida-re i de olika sakförhållandena. Det är också någontingsom en domstol ska pröva.Anf. 87 ():Fru talman! Oklara sakförhållanden, säger justi-tieministern. Han säger också att detta är svårt. Ja, detär oerhört oklara sakförhållanden och det är oerhörtsvårt.Jag bad , som ju är enkompetent utredningsorganisation, att försöka hjälpamig att klargöra förhållandena och den rättsliga situ-ationen innan jag skrev interpellationen. Också riks-dagens utredningstjänst säger att det råder oklarasakförhållanden och att det är mycket svårt att histo-riskt sett avgöra detta.Denna historiska oklarhet innebär i praktiken, närdet blir tvister, att stiften tar sig rätt på församlingar-nas bekostnad. Det stöter mig oerhört, för det görman utan lagstöd! Församlingarna har en gång i värl-den fått sin fasta egendom genom arv, ofta genomtestamente. Detta har en lång historisk bakgrund. I derättshandlingar som har överfört egendom till för-samlingarna är det klart stipulerat till vilken försam-ling och vilken kyrka egendomen ska höra. Det är detenda rättsområdet i när det gäller kyrklig fastegendom där vi går förbi testators och arvlåtarensvilja och låter detta ske. När församlingarnas folkförsöker få klarhet i diskussionen har de ingen fastmark att stödja sig på i lagstiftningen och i de reglersom finns än så . Jag hoppas att vi ska kunnakomma till en situation där man reder ut detta så att vislipper de här bråken. De är ju egentligen helt onödi-ga.Anledningen till att jag tar upp frågan i en inter-pellation är just den som justitieministern själv näm-ner. Det är mycket oklara sakförhållanden och histo-riskt på sina håll oklart. En del av det här kommer attförbättras nu genom den nya lagen för de 6 000 fas-tigheterna. Den för med sig ett utredningsförfarande.Men fortfarande kommer mycket att finnas kvar.Själva vitsen med ett rättssystem i en rättsstat ärju, precis som justitieministern säger, att reglerna skavara generella och förutsägbara för medborgare. Jaghar mycket svårt att förstå varför man inte skullekunna reda ut situationen också när det gäller tvister-na runt fast egendom inom kyrkans sfär.För mig är det självklart att juridiska personersom har fått fast egendom genom testamente förfogaröver dem och själva bestämmer när de vill sälja ochinte sälja. Någonting annat är ju i den vanliga juridi-ken ett omyndigförklarande när det gäller privatper-soner. När det gäller företag blir det ett konkursförfa-rande eller något annat sätt att ta bestämmanderättenfrån den som rent legalt äger fast egendom. Men förkyrkan har man ett annat principiellt synsätt. Jagtycker att det är svårt att förstå.Jag vädjar till justitieministern att tillsätta en ut-redning som tittar igenom de här sakerna. Det äronödigt att församlingslivet på så många håll i Sveri-ge förgiftas av dispyter om den här sortens frågor.Anf. 88 Justitieminister ():Fru talman! Det här är ju en ny lag, och jag tror attden ändå kommer att ge den vägledning som natur-ligtvis behövs. Det är förstås tråkigt med de tvistersom nämns här, även om jag inte känner till omfatt-ningen. Varje tvist är trist, och det är trist att man skabehöva bråka om sådana här saker. Lagen om lagfart ivissa fall för reglerar frågor om lag-fart för och dess organisatoriska delarmed anledning av stat-kyrka-reformen. Den har till-kommit efter önskemål från just kyrkan.Jag tror nog att man kan reda ut mycket av dettainom kyrkan. Det är som sagt en ny lag, så vi kan noginte redan nu säga att detta inte fungerar. Så brukardet vara med andra lagar i andra sammanhang också.Självfallet följer vi utvecklingen på det här liksom påandra områden om det skulle krävas att man behövervidta ytterligare åtgärder.