prot · GR0939 · 2003-12-01 00:00:00 — Jag håller alldeles med om att det är oacceptabelt med en verksamhetsförlagd utbildning som inte upplevs som relevant för studenterna. Det exempel som tog fram tycker jag är alldeles bort i tok. Så får man inte bete sig. Det är viktigt att alla lärarhögskolor och lärarutbildningar skärper sig på den punkten. Den verksamhetsförlagda delen av utbildningen är en integrerad del av högskoleutbildningen. Den ska syfta till att stärka kunskaperna och praktiken i den inriktning som man väljer i den nya lärarutbildningen. Sedan finns det en grupp studenter som påbörjar lärarutbildningen utan att ha bestämt sig för vilken inriktning man ska välja. Det är naturligt att de inledningsvis får prova olika delar av utbildningssystemet. Det stöttar dem till att göra ett klokt val när de sedan ska välja inriktning. Men låt mig vara mycket tydlig på den punkten: Verksamhetsförlagd utbildning ska vara relevant för utbildningens inriktning. Uppstår problem där, måste högskolorna skärpa sig. har vi ett sätt att hantera kvalitetsbrister i alla våra utbildningar, ett sätt som vi har stärkt mycket , genom att ge en mycket central roll i att göra utvärderingar av våra olika utbildningar. Jag förväntar mig en skarp och tydlig utvärdering från av den nya lärarutbildningen, där man lyfter fram kritik ordentligt så att det blir en grund för förändring, men där man också lyfter fram det positiva som håller på att ske. Sammantaget ger den nya lärarutbildningen en mycket starkare position för lärarutbildning inom universitet och högskolor, en bättre vetenskaplig grund, bättre kontakt med praktiken ute på skolorna och ökad attraktionskraft. Vi ser det redan i form av en ökning av antalet förstahandssökande. Vi ser också att forskningen tar fart på det här området. Det är också fler av studenterna som siktar på en forskarutbildning. Då kommer vi till nästa viktiga steg: Vi behöver fler med forskarutbildning som jobbar ute på våra skolor för att också kunna vara länken mellan en aktiv forskning och spridning av kunskap ute i praktiken. Vi behöver mer av ett arbetssätt som vi har sett inom sjukvården , där man har en närhet till forskningsresultat som sprider sig till det praktiska arbetet. Det är ett arbetssätt som vi behöver fortsätta stärka i den svenska skolan för att se till att praktiken vilar på en vital vetenskaplig grund. Vi kommer att följa det här mycket noga. har vi möten med kommuner, lärarorganisationer och lärarutbildare som vi har aviserat, och sätter i gång med sin utvärdering. Det kommer att finnas god grund för att utvärdera av den lärarutbildning som ändå har haft en stark attraktionskraft bland studenterna. 18 (): Jag ställde interpellationen framför allt för att jag ville diskutera de dagsaktuella problemen, men jag kan inte låta bli att kommentera hela lärarutbildningen eftersom utbildningsministern använde en hel del av sin tid här till att tala om hur bra den är. Jag är övertygad om att det finns inbyggda strukturfel i den nya lärarutbildningen. Men jag tror att alltfler kommer att upptäcka det, även utbildningsministern . Vi har talat om den verksamhetsförlagda tiden, praktiken. Men även själva tanken att läsa ett gemensamt block på tre terminer, oavsett vilken typ av lärare man ska bli, är ju feltänkt. Det visar också många enkätsvar i LR:s utvärdering, där studenterna själva säger att det känns flummigt och ostrukturerat, att det inte känns konkret, och att undervisningen är utslätad och innehållslös. Det är egentligen förvånansvärt kritiska röster från studenterna med tanke på att de, i motsats till mig och utbildningsministern, vanligtvis inte känner till någon annan lärarutbildning. har tidigare i en rapport konstaterat att lärarstudenterna använder väldigt lite tid för studierna och att många av dem själva tycker att studierna är för lite krävande och för lite stimulerande. Det är naturligtvis också en stor nackdel att många lärarstudenter inte bestämmer sig för en inriktning från början. Det vore väl bättre att bestämma sig för en inriktning från början för att få en relevant inriktning på studierna och sedan ha möjligheter att komplettera eller byta spår . Det är också en orsak till att det blir väldigt svårt att hitta bra praktikplatser när en så stor del av dem som har börjat inte alls har bestämt sig för vilket stadium de ska undervisa på. I praktiken, och det ser jag som allvarligt, har regeringen stängt vägen att gå från ämnesstudier på högskolan till komplettering med lärarutbildning. På det sättet har en grupp entusiastiska ämneskunniga studenter fått det mycket svårare att välja lärarbana. För övrigt kommer det enligt beräkningar att fattas 20 000 utbildade lärare. talade jag om ämneslärarna, men när vi talar om förskollärarna kan vi konstatera att den förlängda förskollärarutbildningen inte alls har lett till större intresse att bli förskollärare, tvärtom. Enligt de senaste rapporterna utbildar lärarhögskolorna på många håll hälften så många förskollärare som . De som har tänkt bli förskollärare ändrar sig när de ska bestämma inriktning efter det allmänna blocket. Sammanfattningsvis skulle många av de här problemen lösas med en annorlunda lärarutbildning. Det behövs en utbildning med specialisering på ämnen och på åldersgrupper. Varje stadium i skolan är viktigt, och varje stadium kräver olika kompetens. Det är och förblir en väldigt stor skillnad att arbeta med läsinlärning för sjuåringar och att arbeta med matematik för gymnasister. Men, för att sluta där vi började, utbildningsministern håller med om att det är viktigt att praktiken, den verksamhetsförlagda utbildningen, sker på rätt nivå och på rätt stadium. Han säger att om man inte lyckas med detta måste skolorna och högskolorna skärpa sig. Det kommer en utvärdering . Men jag tycker att rapporterna är så allvarliga att min fråga är: Finns det någonting som departementet planerar att faktiskt göra nu för att rätta till de här problemen ? 19 Utbildningsminister (): Om verkligen tror att det är så att vår lärarutbildning inte gör någon skillnad mellan läsinlärning för sjuåringar och matematikundervisning för 17-åringar, så förstår jag att ser orolig ut. Självklart, , är det skillnad mellan läsinlärning för sjuåringar och matematikundervisning för 17-åringar. Och det är självklart att det i lärarutbildningen tas hänsyn till detta. Inom dagens lärarutbildning läser man inriktningar och specialiseringar just efter vilken del av utbildningsväsendet man ska arbeta i. Ska man arbeta med förskolebarn och kanske med elever i då läser man om små barns utveckling, metoder för att möta små barn och om hur man tidigt kan använda ämnesundervisning för små barn. Ska man arbeta med matematik i gymnasieskolan då läser man djupt in i matematikämnet. Där måste man ha mycket djupa kunskaper. Hur ska man annars kunna arbeta med vetgiriga 17-åringar inom matematiken? Men med den forskningssatsning vi nu gör får man också möjligheter till mer djup kunskap kring matematikens didaktik, hur man stärker matematikkunskaperna än mer hos våra elever. Det är stor skillnad, och det ska vara stor skillnad, mellan att arbeta med läsinlärning för sjuåringar och med matematik för 17-åringar. Det är en väldigt bra lärarutbildningsreform som vi har sjösatt. Det är klart att den har haft, som alla stora reformer, en del inkörningsproblem. Det som refererar till med exempel på bristfällig verksamhetsförlagd utbildning måste rättas till, för så kan det inte få fortsätta att vara. Däremot har vi nu en lärarutbildning som attraherar studenter i större omfattning än den tidigare. Både de som brinner för ett ämne och de som brinner för att arbeta med små barn lockas i större utsträckning till att välja läraryrket. Det kommer att behövas, för vi har ett stort generationsskifte framför oss i skolan. Men vi har också fler studenter på lärarutbildningarna, vilket gör att vi kan möta ett framtida arbetskraftsbehov. Vi följer den här utvecklingen mycket noga. Jag är ju väldigt tydlig i mitt budskap till alla högskolor: Alla utbildningar i högskolan ska vara krävande. Det ska vara så pass mycket arbetsinsatser som krävs att det ska vara en rejäl anspänning. Om säger att det finns sådana studenter som upplever att det inte är tillräckligt krävande måste också det rättas till. Däremot är det inte riktigt som säger att den nya lärarutbildningen kräver att man sitter tillsammans, de som ska arbeta med sjuåringarna och de som ska arbeta med 17-åringarna. Det är inte så att i vanliga fall brukar fatta beslut om vilka man ska sitta tillsammans med. Det brukar vi ju lita till att akademierna kan hantera på bästa sätt. Det gemensamma kunskapsfält man måste ha har ju olika inriktning beroende på om man jobbar med tonåringar eller om man jobbar med små barn. Därför är det inte så att man behöver läsa det, eller ens ska läsa det, tillsammans. Så skapa inte nidbilder kring en lärarutbildning som har både djupa ämneskunskaper och forskningsgrund som en bra bas för att stärka kvaliteten och se till att attrahera fler. har visat att den faktiskt attraherar fler. Då tror jag att studenterna har uppfattat signalerna om en mycket bättre lärarutbildning. 20 (): Jo, fattade ju ett beslut, efter regeringens förslag, om att vi skulle ha en lärarutbildning där tre terminer skulle vara ett gemensamt, allmänt block. Som det ser ut på de flesta högskolor blev det som vi i varnade för, att två eller tre av de här terminerna läses från början. Det är naturligtvis väldigt svårt att rikta in det på någon framtida specialisering när många av studenterna över huvud taget inte har bestämt sig för vad de ska bli för typ av lärare. Det är roligt att utbildningsministern framhåller att vi inte ska ha enhetslärare, det har ju funnits sådana tankar på sina håll, med i stort sett en enda gemensam lärarutbildning. Det är klart, gudskelov finns det fortfarande stora skillnader inom lärarutbildningen beroende på vad man ska bli för slags lärare. Men den del som är utslätad och inte specialiserad är enligt min mening alldeles för stor. Det är tre terminers allmänt block utan någon tydlig, konkret inriktning på ämne eller åldersstadium. Bevisligen fungerar inte praktiken . Två av tio lärare praktiserar antingen på fel åldersnivå eller i ämnen som de inte ska läsa eller undervisa i. Då menar jag att det blir alldeles för många terminer i lärarutbildningen där man inte gör skillnad mellan om man ska undervisa sjuåringar eller 17-åringar. Jag skulle vilja avsluta, fru talman, med tre frågor till utbildningsministern med anledning av de akuta problemen. Sedan får vi återkomma till lärarutbildningens allmänna struktur, som jag hoppas att vi ska kunna ändra på framöver. Men när det gäller de akuta problemen: Tänker utbildningsministern vidta några åtgärder för att snabbt se till att ersättningen till skolorna fungerar så att man kan ta hand om lärarkandidaterna, lärarstudenterna? Och kan handledarna då få ekonomisk kompensation för sitt viktiga arbete? Tänker, avslutningsvis, utbildningsministern göra något för att det allmänna utbildningsområdet ska få ett mer konkret innehåll? 21 Utbildningsminister (): Att det heter allmänt utbildningsområde innebär inte att innehållet är något allmänt, något i största allmänhet, som vill låta påskina. Här handlar det om väldigt konkreta inriktningar. Pedagogikens, men också specialpedagogikens, landvinningar behöver varje lärare på olika stadier i skolan kunskaper om. Vi har lärt oss väldigt mycket om hur vi ska hantera läs- och skrivsvårigheter och andra typer av svårigheter som barn och ungdomar i olika stadier i utbildningen kan möta. Varje lärare behöver ha ett hum om hur man upptäcker detta och hur man kan hjälpa och stötta eleven på bästa sätt. Här finns ju insikter och kunskaper om barns och ungdomars utveckling som varje lärare behöver. Också en gymnasielärare som har solida ämneskunskaper från sin lärarutbildning, som har borrat djupt i ett par ämnen och som har gått en mycket lång utbildning, det är ju en av högskolans allra längsta utbildningar om man vill bli gymnasielärare, behöver goda kunskaper om pedagogik och insikter i barns och ungdomars utveckling. Här har vi frågan om den demokratiska värdegrunden i skolan, som ofta utmanas i praktiken och i vardagen. En lärare måste förstå detta och veta hur man ska agera. Väldigt många lärare efterfrågar kunskaper om och erfarenheter av detta. Då spelar det också stor roll för de nya lärarna att man inom det allmänna utbildningsområdet kan få kunskaper om detta. Sedan får högskolan organisera detta som de vill. Jag tror inte alls att det är lämpligt att alltid hålla ihop gruppen av lärare. Här handlar det om att se till att de får den specialiserade kunskap de behöver för den inriktning i skolan som de ska arbeta med. Jag tror att det finns en insikt om det här ute i högskolorna, men det kan också behövas en tuff utvärdering för att visa tuffa resultat för att de ska göra denna förändring. Ersättningen är en lokal fråga som det måste förhandlas om mellan högskolorna och kommunerna. Där är och regeringen överens. Överläggningen var härmed avslutad. 9 § Svar på interpellation 2003/04:115 om tingsrätter i 22 Justitieminister (): har frågat mig om jag avser att verka för att tingsrätterna i och inte läggs ned. Jag har svarat på flera frågor och interpellationer som rör tingsrättsorganisationen. Jag har således redogjort för de principer som arbetet med att reformera tingsrättsorganisationen bedrivs efter. Dessa principer har , , ställt sig bakom. Arbetet med att reformera tingsrättsorganisationen bedrivs på så sätt att på eget eller på berörda domstolars initiativ ser över organisationen i en viss region. I några fall har regeringen gett i uppdrag att utreda en viss region och lämna förslag på den framtida domstolsorganisationen. remitterar sedan utredningarna till berörda myndigheter och organisationer och ger därefter in sitt förslag till regeringen. Efter regeringens ställningstagande anmäler regeringen sin bedömning till . Även om det är regeringen som beslutar om indelningen i domsagor och därmed antalet tingsrätter har ett avgörande inflytande på frågan. Regeringen har inte gett i uppdrag att se över tingsrättsorganisationen i . Enligt uppgift som jag inhämtat från pågår det inte heller någon sådan utredning. Innan någon utredning föreligger saknas underlag för mig att ta ställning till utformningen av den framtida tingsrättsorganisationen i . 23 (): Justitieministern uppger i sitt svar att regeringen inte har gett i uppdrag att se över tingsrättsorganisationen i . Enligt uppgifter som ministern inhämtat från pågår inte heller någon sådan utredningen, och ministern kan därför inte ta ställning i frågan. Politik kan ibland upplevas som en lek med ord. Om anger att det inte pågår någon utredning om tingsrätternas framtid i leker man med ord på ett sätt som jag anser som stötande. I den pågående genomgången av domstolarnas organisation har centralisering till en tingsrätt i länet varit målet. I en PM från , som kallas skiss eller diskussionsunderlag, finns förslag till en ny tingsrättsorganisation där och eventuellt ska bli tingsställen. räknar med en behandlingsordning innebärande beslut i sammanläggningsfrågorna och därefter en genomförandefas . anger: Varje domstol bör vara så stor att den som regel klarar av semestrar, sjukdom och annan frånvaro utan att det normalt sett påverkar verksamheten. Våra mindre domstolar lever inte upp till detta krav. Domstolen bör vidare vara så stor att den kan rymma en effektiv beredningsorganisation och bära i varje fall en viss specialisering. Vidare bör den vara så stor att den kan ha en kvalificerad administration. Erfarenheterna av domarrekrytering är att det varit svårt att rekrytera domare till de mindre och mer avlägset belägna domstolarna. För att vidmakthålla en hög och jämn kvalitet i den dömande verksamheten bör domstolarna från rekryteringssynpunkt vara så stora att de blir stimulerande arbetsplatser. Så står det i PM:en från . Kan då det här gälla ? med sina fyra domare och 30 anställda är ingen liten domstol, möjligen en mindre domstol. Hur är det med de andra argumenten, då? Man talar om minskad sårbarhet, förbättrad rekrytering och specialisering. Argumenten blir inte bättre för att de upprepas. Sanningen är att den största delen av målen i och hela länet handlar om vardagsjuridik och avgörs bäst nära de berörda. När det gäller sårbarhet, rekrytering och specialisering finns redan ett samarbete mellan domstolarna. Om man gör till ett tingsställe, skulle det göra att ambitioner uppnås? Knappast de ekonomiska. Med hänsyn till mål- och ärendemängd är varianten med tingsställe inte ekonomiskt försvarbar. Jag har inget emot tingsställen som princip. Men jag vill konstatera att om man gör till ett tingsställe faller argumenten om besparingar som en kägla. Befolkningsunderlaget är ca 80 000 invånare. Förhandlingar äger rum i stort sett , ibland med dubbla brottmålsförhandlingar , och dessutom förberedelser och tvistemål. Med tre domare som reser från skulle en sådan dag ge så kallad spilltid för domarnas resor. Till detta kommer restid för tre protokollförare. Om man omvandlar detta till pengar skulle kostnaden vara . Till det kommer kostnader för resetraktamenten med mera. Därför vill jag fråga ministern: ministern att de ekonomiska argumenten väger tungt i så kallade diskussionsunderlag? 24 (): initierade regeringen en översyn av domstolsväsendet. har regeringen på förslag av beslutat om en rad nedläggningar av tingsrätter på olika håll i landet. Det är klart att det uppstår oro under en sådan process, särskilt om den bedrivs styckevis och uppdelat, på det sätt som regeringen har valt att gå till väga på. Oron för de små tingsrätternas fortlevnad blir inte mindre när , precis som framgår av det citerade, redan skissar på att tingsrätterna i och ska läggas ned och när generaldirektör offentligt uttalar att bara ska behålla domstolar med minst åtta domare. Då hjälper det inte att justitieministern försäkrar att inget är bestämt om Västerbottenstingsrätterna i och . Snarare ökar det oron. Det lägger givetvis en hämsko på verksamheten och påverkar all personal. Tyvärr blir osäkerheten också ett hot mot tillväxten i länet. Företagarna i oroas över att samhällsservicen blir allt mindre tillgänglig. Osäkerheten lägger en hämsko även på företagens utveckling. Man frågar sig: Ska vi våga utveckla? Törs vi tro på en framtid i ? Tingsrätterna spelar här en viktig roll. Därför krävs det raka och snabba besked, herr minister! Nästan ställde jag en fråga till justitieministern om tillsättningen av en ny tingsrättslagman i . Någon utlysning av tjänsten hade inte skett efter att regeringen hade förordat den förre lagmannen till en annan tjänst. Dagen efter att jag hade ställt frågan annonserade , efter samråd med regeringen, ut tjänsten på . Det var kort ansökningstid, . Jag och säkerligen även de förvånansvärt många domare som sökte tjänsten tolkade detta som en signal från regeringen om att skulle komma att bli kvar. Eftersom processen med översynen pågick och osäkerheten var stor tolkade man tillsättningen som att skulle komma att bestå. Men varför ska personalen, företagarna och vi riksdagsledamöter behöva tolka signaler? Varför kan inte justitieministern ge klara besked? Förvirringen ökar då säger en sak och justitieministern en annan. Jag skulle vilja veta: Kommer tingsrätterna i och att få bli kvar på grund av de särskilda omständigheter som bland andra har infört i sin interpellation? Ge ett snabbt besked, justitieministern! 25 Justitieminister (): Jag har full förståelse för att man i olika sammanhang tar upp en diskussion om tingsrätterna i olika län i . Sådana diskussioner har jag varit med om på många håll. Men jag finner det inte särskilt meningsfullt att diskutera någonting som inte är aktuellt. Det finns inget förslag på regeringens bord. Vi för ingen diskussion om detta, har inte heller lämnat något sådant förslag. Man har mycket tydligt sagt att det diskussionsunderlag som interpellanterna har tagit upp inte ska uppfattas som ett konkret förslag. Att en myndighet för diskussioner om sitt framtida arbete och gör en skiss innebär inte att jag, som justitieminister eller regeringen eller ska ta ställning utifrån diskussionsunderlagen. Om det kommer ett sådant förslag, vilket vi inte vet , ska vi i så fall ta en sådan diskussion. Men att nu säga saker i frågor som inte har tagits upp till behandling tycker jag är att bara krångla till det och skapa förvirring. Detta är inte aktuellt över huvud taget. 26 (): Jag kan då åka hem till och och säga att justitieministern har försäkrat att det inte är aktuellt med någon nedläggning av tingsrätterna i vare sig eller och att den PM som generaldirektören har presenterat inte gäller. Min erfarenhet av sådana här processer är att möjligheten till påverkan är störst i början på en process. Det här är en process som pågår. Den har pågått i hela landet nu är det tur, och sedan är det tur. I den skiss som har presenterat står att det eventuellt ska vara tingsställen i och . i förs till . För min del är tillgängligheten en mycket viktig fråga när man ser det ur medborgarperspektiv. Medborgarperspektivet borde vara det som ska prägla debatten om tingsrätterna. Här innebär de stora avstånden i en stor nackdel även med dagens organisation. Jag tycker att den skiss som har presenterat inte tar tillräckliga hänsyn till geografiska förhållanden och befolkningsstruktur. Medborgarperspektivet beaktas inte heller på ett rimligt sätt. Eventuella fördelar med att koncentrera verksamheten till måste vägas mot nackdelarna för medborgarna. Tillgängligheten är viktig. En sammanslagen länsdomstol må vara aldrig så väl fungerande i olika avseenden, men den är till ringa glädje för den som måste offra tid och pengar för att besöka domstolen och uträtta ärenden eller tala i sin sak. Närheten till domstolen har även betydelse för medborgarnas tillit och respekt för den dömande verksamheten. Låt mig ta ett exempel på tillgänglighet: En tilltalad från som skulle vilja tala i sin sak i men inte har möjlighet att åka egen bil skulle bli tvungen att avsätta . Det är från till , och sedan är det till . Jag upprepar min fråga: Anser justitieministern att det är rimligt att tillgängligheten ska vara sådan att det ska ta att få föra sin talan i en tingsrätt? 27 (): Förstår inte justitieministern att de många frågorna och interpellationerna från riksdagsledamöter beror på att regeringen sköter den här frågan illa? har ytterligare ett orosmoln dykt upp. Där föreslås att inskrivningsmyndigheten ska övertas av . Så sent som beslöts att verksamheten skulle koncentreras till sju regionala enheter. En av dem lokaliserades till och knöts till . Det vore fullständigt förödande om regeringen nu väljer att byta ståndpunkt om inskrivningsmyndigheten. Kan justitieministern åtminstone i den frågan ge ett klart besked redan nu? Det vore tacknämligt. Jag tycker att justitieministern passar lite grann då det gäller vilka kriterier som ska gälla för förändringen av domstolsorganisationen. I pressmeddelandet om handlingsplanen för framtidens domstolar står det: Regeringen betonar att varje förändring måste utgå från de lokala förutsättningarna. I de glesbefolkade delarna av landet kan en sammanläggning av tingsrätter innebära att avståendet till närmaste domstol blir alltför långt. Om jag tolkar det rätt innebär det att domstolarna både i och i kan komma att bli kvar av det skäl som regeringen själv har angett, nämligen att avstånden blir för långa. Kan justitieministern bekräfta att det kan bli på det viset? 28 Justitieminister (): Om tycker att regeringen sköter dessa saker dåligt får det nog falla tillbaka på själv därför att varje enskilt förslag har fått stöd av . Jag kommer även i fortsättningen att arbeta för att regeringen ska få stöd för sina förslag i .