prot · GQ09101 · 2003-05-12 00:00:00 — Verkligheten för många famil-jer är ju att mor, far, en bror eller en syster inte kom-mer hem eller kanske går omvägen via sjukhus ellerkanske till och med avlider på arbetsplatsen.När det gäller de stora brotten som ändå begås ärdet min starka förhoppning - jag uppfattade inte ju-stitieministern på något annat sätt - att vi tillsammansmed många andra kommer att vara en del av de godakrafterna.Anledningen till att jag ställde min interpellationhär var just att vi behöver ta upp och diskuteraoch debattera dessa frågor inte bara mellan oss utan ihela på arbetsplatser och bland arbetsgivare.Det finns många goda exempel bland arbetsgivare.Det ska vi inte heller glömma bort. Det är lätt att göradet. Men är det också viktigt att sätta fart pådebatten och fästa uppmärksamheten på denna pro-blematik.Överläggningen var härmed avslutad.9 § Svar på interpellation 2002/03:296 omlångvarigt arbetslösaAnf. 27 Statsrådet ():Herr talman! har frågat mig omjag avser att genomföra den föreslagna arbetsplatsin-troduktionen för invandrare trots den kritik som rik-tats mot förslaget. Ytterligare en fråga gäller om jagavser att genomföra åtgärder som syftar till att för-stärka de arbetslösas ansvarstagande och som skagarantera större handlingsfrihet för dessa grupperoavsett etnisk bakgrund.För att börja med den sista frågan vill jag säga attjag delar uppfattning att det är yt-terst viktigt att ta till vara de arbetslösas egna idéerom hur arbetslösheten ska kunna brytas. Att utgå frånvarje individs unika situation är själva grunden för ettframgångsrikt arbete inom arbetsförmedlingen. Utande arbetslösas aktiva medverkan skulle arbetsför-medlingens uppdrag vara dömt att misslyckas. Idealetär förstås att den arbetssökande själv är motor i alltsom ska genomföras på vägen mot ett arbete. Men ensådan aktiv roll kan inte axlas av alla arbetslösa. Jagtänker då på personer som varit länge borta från ar-betsmarknaden eller kanske aldrig kommit in på den.Dessa är ofta i stort behov av det stöd och den hjälpsom den offentliga arbetsförmedlingen kan erbjuda.Alla arbetslösa kan förstås inte dras över en kam,utan hänsyn måste tas till att behovet av stöd kan semycket olika ut. Detta gäller oavsett etnisk bakgrund.Den närmare ansvarsfördelningen mellan den arbets-sökande och arbetsförmedlingen ska framgå av denindividuella handlingsplanen. Rätt använd är dennaplan ett utmärkt verktyg för att uppnå det efterfrågar - att stärka de arbetslösas egen roll iarbetssökandet och att ta till vara deras resurser. Jagär medveten om att det inte fungerar riktigt så alltidoch överallt. Ytterligare insatser behövs från arbets-förmedlingarnas sida för att förbättra kvaliteten iarbetet med de individuella handlingsplanerna. Re-geringen kommer att ge ett lämpligt externt organ iuppdrag att följa upp hur handlingsplanerna användsför att få reda på vilket genomslag regeringens ochriksdagens intentioner fått i fråga om aktivt arbetssö-kande, individuella handlingsplaner och rätt till ar-betslöshetsersättning.Den första frågan - om arbetsplatsintroduktion förinvandrare - diskuterade och jag i entidigare interpellationsdebatt . Jagpekade då på de goda grunder som finns för att satsapå utökade resurser för intensifierad, individuell ser-vice för personer utan eller med mycket begränsaderfarenhet av svenskt arbetsliv. Jag hänvisade blandannat till att den samlade forskningen visat att sådanintensifierad arbetsförmedling så gott som alltid harpositiva effekter på individens möjligheter att få ar-bete. Dessa argument är, tycker jag, fullt tillräckligaför att motivera den föreslagna satsningen. Ett annatstarkt argument för att intensifierade insatser behövsär förstås den oacceptabelt höga arbetslösheten blandinvandrare jämfört med svenskfödda. Och även omden nedgång i sysselsättningen som inträffade under2002 har berört utrikes och inrikes födda i likvärdigaproportioner kvarstår den stora skillnaden mellangrupperna i detta avseende.Ana oroar sig också för att svensk-födda arbetssökande kommer att diskrimineras ochinte få den individuella behandling de så väl behöver.När vi diskuterar behov av insatser för olika grupperär det viktigt att komma ihåg att den generella ar-betsmarknadspolitiken i princip ska tillgodose ocksåsådana behov som är specifika för olika grupper.Detta utesluter inte att särskilda prioriteringar ochriktade insatser kan vara nödvändiga. En viktig ut-gångspunkt måste då vara att sätta in resurser där debäst behövs. Även här måste dock utgångspunktenvara den enskildes behov. Arbetsplatsintroduktion ärinte tänkt som en generell åtgärd för invandrare utanska erbjudas till personer som saknar arbetslivsrelate-rade nätverk och referensramar och har bristandekunskaper i mer yrkesinriktad svenska. Arbetsför-medlingens insatser ska inriktas mot de arbetssökandesom står längst från arbetsmarknaden. Bland dessa ärarbetssökande med invandrarbakgrund överrepresen-terade.Ana menar att regeringens förslag tillhögre ersättning till arbetsgivare som anställer perso-ner som varit länge i aktivitetsgarantin tränger undanriktiga jobb. Det är riktigt att de arbetsmarknadspoli-tiska program som mest liknar vanliga jobb också harstörst undanträngningseffekter. Men det är bara denena sidan av saken. Dessa program är också de somhar störst positiva effekter på individens framtidasysselsättning. Så länge den här typen av program ärförbehållna personer med stora svårigheter att påannat sätt få ett arbete så är faktiskt undanträngnings-effekterna i enlighet med vad man vill uppnå. Jobbengår ju till de arbetssökande som står längst från ar-betsmarknaden. pågår förnärvarande en översyn av anställningsstöden. Syftetär att öka effektiviteten så att stöden verkligen an-vänds för arbetssökande som har svårt att få arbete.För att återknyta till de två frågor till mig så hoppas jag att regeringen ska kunnainföra den föreslagna arbetsplatsintroduktionen förvissa invandrare . Den närmareutformningen har AMS fått i uppdrag att lämna för-slag till. När det gäller frågan om åtgärder för attförstärka de arbetslösas ansvarstagande gör jag sam-ma bedömning som : Sådana åtgär-der är mycket viktiga för minska arbetslösheten. Ar-betsförmedlingens arbete behöver dock utvecklasytterligare i detta avseende.Anf. 28 ():Herr talman! Tack, arbetslivsministern! På papperser väldigt många planer vackra ut. Men i verklighe-ten upprepar de redan mycket kända metoder. Iblandhar jag en obehaglig känsla av att vi talar helt olikaspråk. När jag talar om ansvar och möjlighet att agerasjälv från den arbetslösas sida tänker jag absolut intepå personliga handlingsplaner. Dessa personligahandlingsplaner har funnits, och man har sett väldigtfå effekter av deras närvaro på arbetsförmedlingarna.Däremot i kontakt med arbetslösa har jag träffat väl-digt många som är mycket missnöjda med det sättsom de bemöts på. Man tvingar dem att göra heltandra saker än vad de vill göra. Till och med när manhittar en mycket bra praktikplats för dessa människor,nära det yrkesområde som de själva en gång har till-hört i sina hemländer, har arbetsförmedlaren totalmakt att säga nej, vilket också inträffar.Det finns fortfarande högt specialiserad vårdper-sonal i det här landet som inte får tillgång till kurser isjukvårdssvenska. Hur kan det hända om detta medpersonliga handlingsplaner fungerar?Min erfarenhet, som är en vardagserfarenhet avvardagskontakt med människor i denna svåra situa-tion, är att personliga handlingsplaner oftast blir kortaanteckningar på skärmen hos arbetsförmedlaren menhar ingenting med verkligheten att göra.Det finns också en tradition hos AMS att inte seyrkesbakgrunden hos invandrare, framför allt när detär fråga om akademiker. Jag har själv två väninnorsom var lärarinnor i sina länder. En av dem tvingadesatt gå en kurs för att utbilda sig till köksbiträde. Menhon fick allergi och kunde inte ens bli köksbiträde.Den andra tvingades bli fritidsassistent på den tidennär fritidsgårdarna stängdes och man avskedade mas-sor med personal, så det blev ingenting av det. Menbåda fick senare jobb på annat sätt i olika arbetsgrup-per genom våra egna ansträngningar. Så jag tror intepå den här lösningen.När det gäller undanträngningseffekter är det santatt det rätt så ofta händer att människor kommer in påarbetsmarknaden genom till exempel rekryterings-stöd. Men dessa människor är redan stämplade somandra eller tredje klassens arbetskraft. Det finns väl-digt intressanta erfarenheter av detta på en specialise-rad arbetsförmedling för internationella ingenjörersom tyvärr inte längre finns. Vad händer med demänniskor som kom in på arbetsmarknaden medjättemycket stöd från arbetsförmedlingen? Jo, de varde första som åkte ut så fort det blev lågkonjunktur.Så det verkar inte vara någon lösning.Anf. 29 Statsrådet ():Herr talman! Det är inte alldeles enkelt, , att i detalj diskutera enskilda personerserfarenheter, även om det självfallet är de enskildapersonernas sammanlagda erfarenheter som utgörinnehållet i slutsatser och resultat.Jag har ställt mig två frågor. Den första frågan ärom genomslaget är tillräckligt stort för de individu-ella handlingsplanerna. Är det tillräckligt mångahandlingsplaner som upprättas? Svaret på den fråganär att det inte upprättas handlingsplaner för alla, ävenom man borde göra det. Men läget förbättras helatiden. är det av de arbetssökande somsäger att de har en handlingsplan. Det är ungefär10 % mera än för bara . Så det går stadigt irätt riktning.Den andra frågan som jag ställer mig som ansva-rig för det här området är naturligtvis: Har handlings-planerna tillräckligt hög kvalitet? Är de till hjälp förmänniskor? Vad är de arbetssökandes mera samladeuppfattning om detta? Svaret är att de handlingspla-ner som upprättas utgör ett bra stöd för de arbetssö-kande. De tycker att de har nytta av sina handlings-planer. Därför är jag inte särskilt bekymrad, eftersomjag kan se att utvecklingen går i rätt riktning.Vi vill nu göra en satsning på ett antal nya sär-skilda förmedlare som ska utgöra ett stöd till intro-duktion för de invandrare som vi nu föreslår ska fådel av detta. När man kommer till ett nytt land saknarman det naturliga nätverk som varje infödd i ett landhar när det gäller kunskap om arbetsmarknaden, varjobben finns, var företag och arbetsgivare finns. Eninfödd har personliga nätverk och kontakter medvänner och bekanta, med släktingar och grannar. Detgör att man kan lägga pussel för hur man ska hitta sittjobb i samhället.Avsaknaden av ett sådant nätverk vill regeringenkompensera genom att särskilda resurser avsätts föratt hjälpa människor som saknar den typen av nät-verk. Det är i allra högsta grad min förhoppning attdetta kommer att utgöra ett stöd för dessa personer.Stödet är kombinerat med ett annat förslag som vi harförelagt , nämligen att de - både invandrareoch andra - som har en anställning, men som inte kananvända hela sin yrkeskunskap i jobbet ska få hjälpmed bristyrkesutbildning för att utbilda sig till dennivå som de i själva verket har kompetens för. De harkanske inte formella betyg eller också kanske detfattas delar i deras utbildning, och då kan detta kom-pletteras med bristyrkesutbildning.Anf. 30 ():Herr talman! Tack, arbetslivsministern! Det finnsett löfte som man kan ta på allvar, och det är detta attde människor med hög utbildning som har låg-statusjobb ska få någon form av ekonomiskt stöd föratt studera för att kunna arbeta inom sitt yrkesområde.Om man är taxiförare eller stämplar biljetterpå tunnelbanan fast man är jurist, läkare eller läraremåste man hoppa av jobbet om man vill studera, mendå kanske man är för gammal för att få studielån ochså vidare. Det finns enormt många byråkratiska hin-der i vägen för människor som redan arbetar. Det ärbra att man äntligen gör något åt detta, och det varockså ett ofta upprepat krav från invandrarbefolk-ningen. Frågan är bara hur det kommer att utformas.Jag har ofta talat och skrivit om behovet av ansva-righet. Människor har initiativförmåga och hand-lingskraft, men det finns ingen plattform för dem attagera på. Det fanns en liten öppning på området närpengar från de europeiska socialfonderna kom in iSverige. Det fanns äntligen en möjlighet att organise-ra sig, ansöka om pengar och lägga fram förslag. Mendet har blivit mindre och mindre pengar för invand-rarorganisationerna. Arbetsförmedlingar och kommu-ner har tagit över detta mer och mer.Det här är en rent principiell fråga. Dessa pengarsom var destinerade till de fattigaste och mest makt-lösa i samhället har gått till den mycket starka offent-liga sektorn. Var det verkligen meningen? Det trorjag inte. Det måste någonstans finnas en möjlighet attrepresentera och arbeta för sin egen grupp, om vimenar allvar med alla vackra ord om deltagande somvi brukar använda oss av i retoriken.Det är också en annan sak som jag skulle viljadiskutera mera på djupet än vad vi kan göra . Detär detta att väldigt många rapporter och undersök-ningar från , från Statskontoret och från Riksdagensrevisorer har gång på gång pekat på den mycket kän-da företeelsen, nämligen missnöjda invandrare i rela-tion till arbetsförmedlingar. Det finns mycket att sägaom detta. Tror arbetsmarknadsministern verkligen attdenna negativa tradition inom AMS-systemet plöts-ligt kommer att upphöra om man anställer nya arbets-förmedlare och behåller dem för att arbeta med ar-betslösa invandrare? Jag har väldigt många frågeteck-en i huvudet angående detta.Anf. 31 Statsrådet ():Herr talman! , jag grunnar på omvi inte i själva verket har väldigt olika utgångspunkteroch därmed väldigt olika förväntningar på arbets-marknadspolitiken och på Arbetsmarknadsverketsuppdrag och uppgift i detta.Det känns emellanåt som att vi kan mötas när detgäller insatser för invandrare och för människor sombehöver särskilt stöd för att komma in på arbetsmark-naden. Men emellanåt känns det också som att viegentligen inte tycker lika om behovet av en arbets-marknadspolitik som den som den socialdemokratis-ka regeringen företräder och behovet av ett arbets-marknadsverk som administrerar och sköter den poli-tiken.För min del känner jag mig emellertid väldigttrygg i den socialdemokratiska arbetsmarknadspoliti-ken. Den bygger på en idé och en teori, , som har sin grund i en människosyn och ensamhällssyn som tar sikte på att vi genom att organi-sera verksamheten i samhället ska hjälpas åt att klaraav att hitta jobb till människor som blir utan, att leve-rera arbetskraft, för att uttrycka sig krasst, när detuppstår brist på det. Det är en arbetsmarknadspolitiksom i grunden, menar jag, är verkligt lyckad. Mankan lite filosofiskt säga så här, : Ärdet inte konstigt att människor nästan i dethär landet sitter och förhandlar bort sina egna jobb?De sitter i förhandlingar i stället för att ockuperafabriker och ställa sig utanför grindarna för att pro-testera mot att jobben försvinner. I själva verket är demed på strukturrationaliseringar som behövs för attdet inte finns tillräcklig efterfrågan på de produkterde tillverkar eller de tjänster de levererar.Jag är övertygad om att människor känner en väl-dig tillit till att när man blir arbetslös eller riskerar attförlora sitt jobb på den arbetsplats man befinner sigpå har man två tryggheter.Den ena är att man vet att man inte blir uppsagdagodtyckligt. Det finns ett regelverk med turordnings-regler för i vilken ordning man sägs upp. Det är förut-sägbart. Man kan vara trygg i att det inte är dagsfor-men hos arbetsgivaren som avgör.Den andra är att man är trygg i att om man nuförlorar jobbet kommer man att få kvalificerad hjälpmed att med samhällets samlade resurser hitta nästajobb. Det, , leder mig till att tro på attdet är ett skälen till att vi ligger långt framme i ut-vecklingen, i förmåga till strukturrationalisering, iförmåga att växla från arbeten som inte är lönsammatill arbeten som har framtiden för sig.Vi förmår att strukturrationalisera därför att vi haren anordning som förmår att smörja det maskineriet.Den anordningen, den arbetsmarknadspolitiken ochArbetsmarknadsverket, kan man förfina.Detta är inte fulländat. Det är stort och mycket, ochdet kräver en noggrann uppföljning, och det kräver förbättrar verksamheten. Men i grun-den menar jag att vi i allt väsentligt ska vårda, byggavidare på och förbättra detta. Jag undrar om AnaMaria Narti håller med mig på den punkten eller ommin farhåga stämmer, att vi i grunden har olika synpå detta fundamentala.Anf. 32 ():Herr talman! Vi har fundamentalt olika syn pådetta, och det är jätteroligt att kunna diskutera prak-tisk ideologi någon gång.Min bild av arbetslivet i är att allt det därsom arbetslivsministern beskrev fungerar för demsom har fast anställning. Utanför den sfären, de medfast anställning, finns stora grupper som haruppkommit därför att tekniken förändras väldigt fort,därför att ekonomin fungerar på ett helt annat sätt än . Dessa grupper har väldigtlite att säga till om. De är inte med och förhandlardärför att de inte tillhör någon stark organisation, ochdet är egentligen ingen som bryr sig om dem. Deglöms bort.Bland de mest bortglömda finns de svenska lång-tidsarbetslösa. Jag skrev den här interpellationendärför att jag per mejl hade fått ganska så bistrakommentarer till propositionen - detta därför att des-sa mycket långvarigt arbetslösa svenskar känner sigdiskriminerade. Jag tror inte att vi löser problemetmed diskriminering genom att vända på den.Jag skulle föreslå att vi tillsammans tittar på ettförslag som kan vara mycket intressant, och det är atttillåta de arbetslösa tillsammans att på entreprenadförsöka att aktivera sig själva. Det skulle vara ett sättatt visa respekt, och det skulle skapa en plattform föreget ansvar och eget initiativ.Anf. 33 Statsrådet ():Herr talman! Jag ser att det är skillnad på demsom har en fast anställning och som tappar den och degrupper som inte har fått fotfäste på arbetsmarknadeneller har tillfälliga jobb. Men en grundläggande förut-sättning för att de som inte har fått fäste på arbets-marknaden är att det finns bra jobb att gå till, att vihar en tillväxt, att vi har investeringar, att vi har för-måga att strukturförändra så att vi får starka företagsom kan ge jobb också till dem som har svårare attkomma in på arbetsmarknaden. Och jag är alldelesövertygad om, , att det också i detavseendet är en fundamental skillnad på den arbets-marknadspolitik som vi har här och den som finns imånga andra länder.I marknadsekonomins förlovade hemland, ,får visserligen grupper som har svårt att få fotfäste påarbetsmarknaden möjligen en anställning. Men deklarar sig inte bara med den anställningen, utan debehöver oftast ytterligare två tre fyra anställningar föratt kunna försörja sig. Den typen av jobb har inte vi,därför att vi försöker åstadkomma friskare och bättrejobb där man kan ha ordentligt bra villkor och hygg-lig lön. Vi har inte hisspojkar, och vi har inte männi-skor som går på hotellen och stämplar hotelloggan iaskfaten och som behöver ytterligare tre fyra sådanajobb. Vi försöker få fram bra jobb.Vi kämpar nu på med att möjliggöra för gruppersom behöver stöd, inte minst invandrare, att få kvali-ficerad hjälp för att ta sig in på arbetsmarknaden,kunna få fotfäste där och behålla ett bra jobb somman kan försörja sig på. Vi kan göra mera och detkan gå fortare - jag håller med om det - men vårinriktning tänker vi fortsätta med.Jag ser fram emot att vi får mötas . Nuär den här interpellationsdebatten slut.Överläggningen var härmed avslutad.10 § Svar på interpellation 2002/03:312 omRegionrapport - , , Sveri-geAnf. 34 Statsrådet ():Herr talman! har i en interpella-tion ställt två frågor om integration i Öresundsregio-nen: om eventuella åtgärder för att ytterligare under-lätta integrationen mellan och ,mellan och Sjælland samt om huruvida jag ärberedd att precisera en roadmap med tidsangivelserför genomförandet av integrationsprocessen.Som jag anförde i ett svar på en interpellation den28 januari anser jag att arbetet med att avskaffagränshinder mellan de nordiska länderna måste förasframåt. Varje land måste ta ett större ansvar för attgenomdriva förändringar.Som ordförande i det nordiska regeringssamarbe-tet lägger jag särskild vikt vid gränshindersproblema-tiken. Ett uttryck för detta är att jag uppdragit åt förredanske statsministern att som min sär-skilde representant arbeta med att undanröja gräns-hinder mellan de nordiska länderna. inleddesitt arbete och kommer att rapportera tillmig resultatet av sitt uppdrag.Arbetet med att avskaffa gränshinder i Nordenomfattar självfallet även . En cen-tral punkt är naturligtvis frågan om skattelagstiftning-en. Det görs nya ansträngningar att finna för bådaparter godtagbara lösningar. Jag tycker att det finnsanledning att se på utvecklingen med viss optimism.I den rapport som interpellanten refererar till, Re-gionrapport - , , , somØresundsinstituttet presenterade visasflera exempel på att den ökade integrationen medKöpenhamnsområdet har medfört positiva effekterför . I rapporten framgår bland annat att låg-konjunkturen inte varit särskilt märkbar i Skåne.Sysselsättningen har fortsatt att öka. Flyttrörelser-na i båda riktningarna slår nya rekord. Bruttoregion-produkten bedöms mot den här bakgrunden ha växtmed och den prognostiseras växa medytterligare . I rapporten konstateras vidareatt arbetsmarknaderna håller på att växa samman.Arbetskraftspendlingen vid södra har,som noterat, ökat med mer än entredjedel. Med sina 944 000 invånare har arbetsmark-nadsområde gått om . Över sundetväxer ett arbetsmarknadsområde med över 2,8 miljo-ner invånare. Antalet danskar som flyttar till Skånehar ökat från 800 till 2 550 personer sedan1999. av Malmös folkökning berod-de på inflyttningen från Danmark.Studenterna drar nytta av Öresundsuniversitetetsgemensamma utbud. har andelen svenskarsom studerar med studiemedel i ökat från3 % till av alla svenska utlandsstuderande, me-dan andelen danskar i ökat från till 8 %av antalet danska utlandsstudenter.Den institutionella integrationen har tagit fart.Öresundskomiteen, Science Region, Öre-sundsuniversitetet, , Øre-sundsinstituttet med flera är exempel på gränsöver-skridande organisationer och institutioner. Självfalletär det upp till regionen att ta de initiativ de anserfrämjar integrationen. Jag vill dock tillägga att varjeland har sin nationella lagstiftning och att någon sär-lagstiftning inte är aktuell.Enligt Øresundsinstituttets chef, ,kan den gynnsamma utvecklingen för inteförklaras på annat sätt än att regionen blivit mer at-traktiv jämfört med tidigare och att integrationen medKöpenhamnsområdet skapar ny dynamik.Den sammantagna bilden är alltså att integratio-nen i går framåt. Jag är inte beredd att nuange en tidtabell, men vi vet att detta arbete tar tid.Det finns tydliga tecken på att regionen gör framsteg.Det visar inte minst Øresundsinstituttets rapport.Anf. 35 ():Herr talman! Jag ska be att få tacka statsrådet fördet här svaret. Integrationen i ärutan tvivel av mycket stor betydelse för både Sverigeoch , inte bara för dem som lever och verkarpå ömse sidor av sundet. Som statsrådet själv påpekari sitt svar till mig omfattar arbetsmarknadsom-rådet i regionen mer än 940 000 invånare, vilket alltsågör regionen till långt större än exempelvis Göte-borgsregionen. Totalt sett talar vi om ett områdesom ligger i paritet med flera av världens mest intres-santa utvecklingsregioner. Detta är naturligtvis denviktiga iakttagelsen i regionrapporten.Vi är många som tror att den dynamik som finnsinneboende i regionen kommer att få stor betydelsenär den globala och europeiska konjunkturen vänder.Men på den här ljusa himlen finns naturligtvis ocksåett stort antal svarta moln. Ett sådant moln är den lågaandel företag som startar verksamhet på ömse sidorom sundet och det förhållandevis ringa antal männi-skor som kan utnyttja och bidra till styrkan i den nyaregion som växer fram. Det här är ett angelägetområde för nya reformer.Ett sätt att öka möjligheterna vore att utnyttja denflexibilitet som kortare anställningar innebär. Härerbjuder självfallet bemanningsbranschen en oöver-träffad möjlighet.