prot · GR0913 · 2003-10-15 00:00:00 — EU-konstitutionen är jättebra för alla dem som anser att de stora EU-länderna ska ha mer makt i EU, för alla dem som vill bygga en militariserad EU-stat, för alla dem som vill ha en EU-president, en stark utrikesminister och högre murar mot omvärlden. Ja, då är konstitutionsförslaget bra. Men för alla oss som anser att samarbetet ska ha andra former och andra mål än dem som presenteras i konventets förslag är detta förslag faktiskt en smärre katastrof. Svenska folkets nej till valutaunionen EMU visar att svenska folket sätter demokrati och självständighet högt på dagordningen. Svenska folkets nej till EMU var ett nej till ökad centralism i EU. Därom bör ingen tvekan råda. EMU-folkomröstningens resultat måste också ge avtryck i politiken. Det är därför oroväckande att verkar stå helt handlingsförlamad och helt utan kompass i frågan om vilken väg och EU ska ta . Jag har här konventets förslag. Det är 263 ganska tättskrivna sidor. Och jag har regeringens skrivelse. Den väger ganska lätt i jämförelse. Vad är den åsikt om framtiden? Från sida handlar det om vilken sorts samarbete vi ska ha. Jag och vill ha ett samarbete med alla länder kring gränsöverskridande frågor där samarbete sker på lika villkor mellan samarbetsländerna och där medborgarna har ett inflytande över vilken politik som ska drivas. Det betyder att decentralisering är en ledstjärna. Nedrustning och kampen för mänskliga rättigheter ligger långt fram i detta arbete. Det handlar om ökat samarbete med alla länder och inte minst om att inte glömma bort att inte är hela världen. Det finns länder utanför EU-murarna. Förslaget till konstitution innehåller i allt väsentligt det som svenskarna vände sig emot i EMU-folkomröstningen. Det finns ökad överstatlighet, och antalet områden där enskilda medlemsländer kan köras över dubbleras, från 34 politiska områden till 70. Det finns mer makt till EU-systemet genom en tydlig kompetensuppdelning vad gäller exklusiv kompetens och delade kompetenser som innebär att makten utgår uppifrån EU och sipprar ned till stater och regioner. Där finns framväxten av en EU-stat, en superstat, med militär EU-kapacitet, solidaritetsklausul, president och utrikesminister. Den svenska plattläggningen som aviseras i regeringens skrivelse är faktiskt ett hån. Man kan bara ta som exempel artikel I-40.3. Där sägs att medlemsstaterna ska förbinda sig att gradvis förbättra sina militära resurser. Ursäkta, jag trodde att den här hade beslutat att vi skulle nedrusta. I artikel I-40.2 sägs det att den gemensamma säkerhets- och försvarspolitiken ska omfatta den gradvisa utformningen av unionens gemensamma försvarspolitik. Vad hände med den svenska alliansfriheten? Vart tog den vägen? Så fortsätter det om och om igen. Det värsta av allt är att regeringen inte tänker använda sig av vetorätten. Regeringen vill inte använda sig av det enda verktyg som finns i en regeringsförhandling, nämligen att lägga in veto för att få en förändring, och det förklarar man till och med inför alla andra EU-medlemsländer. Det innebär i praktiken att de inte behöver lyssna så mycket på oss: lägger sig. De kommer inte att bråka. Sitt still i båten, och svenskarna verkar nöjda. Av respekt för alliansfriheten borde regeringen lägga in veto mot den försvarspolitiska ambitionen i konstitutionsförslaget. Vi borde också motsätta oss en vald EU-president och en utrikesminister med dubbla hattar. Vi måste stå upp för att varje land ska ha en EU-kommissionär med rösträtt, i alla fall så länge ser ut som den gör. Det finns inga större förändringar av rättigheter. Då måste varje land garanteras en kommissionär med rösträtt. För mig handlar EU väldigt mycket om på vilket sätt EU ska kunna användas. Vi har hört att EU måste kunna användas som ett verktyg för en bättre miljöpolitik. Om nu regeringen tror på , visa oss det också! Förklara hur ni vill att det ska fungera! Det räcker inte att sitta vid förhandlingsbordet som några mesiga jasägande nickedockor till vad de stora EU-länderna säger. Om EU ska vara bra för miljön, förklara då varför Euratomfördraget finns kvar, varför det är lagt i ett protokoll! Euratomfördraget ska främja användandet av kärnkraften. anser, precis som den europeiska miljörörelsen, att det inte ska finnas med i konventets förslag utan strykas helt. Vart tog förslaget om kravet på en miljögaranti vägen? Den miljögaranti som finns är inte värd mycket och måste förbättras radikalt. Enskilda länder måste få rätten att gå före och införa strängare miljöregler än de som finns på EU-nivå. Varför är regeringen så tyst om detta? Vad händer med reformeringen av jordbrukspolitiken? Jag trodde att alla partier i var ense om att den var förödande och måste förändras. Men i regeringens skrivelse står inte många ord: EU:s jordbrukspolitik är inte så bra. Nej, men då måste vi göra någonting åt det. Då måste ju regeringen sätta hårt mot hårt och se till att få i gång en förändring. Varför hörs inte regerings starka bifall till EU-kommissionär förslag om ett protokoll om hållbar utveckling att ta med i konventsförslaget? Det är förvisso inget perfekt förslag. Det måste jag säga som miljöpartist. Man skulle behöva lyfta in krav på en strategi för hållbar utveckling med konkreta mål och tidtabeller. Men det är ett steg framåt. Varför hörs inte regerings starka bifall till detta förslag? Jag måste fråga: Har regeringen försökt ta någon kontakt med andra EU-länder för att bygga allianser och för att försöka få in sådana här saker i konventets förslag? Eller är det bara de stora EU-länderna som skapar allianser precis som det står i en av dagstidningarna ? , och träffas för att göra upp om en starkare försvarspakt. ska inte vara tyst. Vi ska inte lägga oss platt för de stora länderna. Vi måste faktiskt bråka. Eller är det så att skäms för att tala om att vill fortsätta att vara alliansfritt och att vill att man ska fortsätta att driva en aktiv miljöpolitik? Slutligen, fru talman, vill jag säga att det är mycket viktigt att vi sluter upp bakom en folkomröstning. Jag återkommer om det i mitt inlägg . 86 Utrikesminister (): Man kan märka redan nu i debatten att det finns en skiljelinje mellan dem som vill att vi utvecklar det europeiska samarbetet ytterligare, att vi tar tag i de problem som vi har att lösa och som vi bara kan lösa gemensamt, och dem som fortfarande tror att vi ensamma här är bäst på att lösa inte bara våra egna problem utan också de problem som vi har gemensamt i och i hela världen. Det är synd. Kring frågan att vi måste samarbeta för att kunna lösa våra problem borde vi vid det här laget kunna vara eniga. Det är lite synd. Men låt mig nu gå in på de frågor som har tagits upp här av de olika talarna. Det finns en fråga som återkom, jag tror i samtliga inlägg, och som jag därför tar först. Man envisas att tala om en vald president. Jag förstår inte hur det här missförståndet egentligen kunde uppstå. Är det verkligen så att det är en stackars översättare som bär ansvaret för detta missförstånd och denna motsättning som tycks finnas i den här frågan? Det handlar om att man ska välja en ordförande för , en ordförande utan någon makt, en ordförande som har till uppgift att se till att kan arbeta effektivt och att samordna de olika ländernas olika synpunkter inför debatter och beslutsfattande. Det är en praktisk åtgärd av väsentlig betydelse när man vill effektivisera arbetet i EU:s institutioner. Det heter president på engelska. Men det heter ordförande på svenska. Det är en del andra tekniska frågor som har tagits upp här, som den så kallade passerellen av . Jag sade redan i min inledning att det är en fråga som vi sätter stort frågetecken inför. Den måste ses över för att det ska bli lite tydligare hur det ska fungera. Vi vet naturligtvis inte om vi får gehör för det. Jag vill lugna dem som tror att vi inte talar med övertygelse och med alla de argument som vi kan lägga upp. Det gör vi givetvis. Vi använder alla de argument som vi kan få och vi söker efter allianser med andra som har samma synpunkt som vi. Men vi kan inte garantera att vi får alla med oss i de synpunkter vi har. Jag var förvånad över inlägg om att regeringen inte har några synpunkter alls på konventsförslaget. Jag förstår inte riktigt. Är det så otydligt skrivet i skrivelsen till att man inte kan se att det faktiskt finns en hel del synpunkter? Det är möjligt att det inte var de synpunkter som vill ha. Men nog finns det synpunkter. Visst kan man tolka folkomröstningen på olika sätt, . Det finns de som säger att det var plånboksfrågorna som var avgörande. På något viss känner jag att har rätt när han säger att det var de rika och de som känner att deras trygghet och välfärd inte är hotad som röstade ja, medan de som är beroende av ett väl fungerande välfärdssystem röstade nej. Jag tror att det ligger mycket i att man var rädd för att den nya valutan skulle innebära att vi fick sämre möjligheter att värna de välfärdssystem vi har. Vi lyckades inte övertyga om att förhållandet är det motsatta. Men jag tycker inte att man kan dra större slutsatser av folkomröstningen än det som det handlade om, nämligen euron, den nya valutan, eller inte. I övrigt tycker jag att även måste medge att merparten av de svenska invånarna är positiva till EU-samarbetet. tycker att vi ska återflytta makt till länderna igen. Det är där skiljelinjen ligger. Om man inte har insikten att de problem som vi har när det gäller den gränsöverskridande brottsligheten, miljöfrågorna och säkerhetsarbetet på olika sätt kräver att vi samarbetar och en viss överstatlig möjlighet till att fatta beslut tycker inte jag att man tar de problemen på riktigt allvar. Man gör det i varje fall inte om man inte kan tala om på vilket sätt ensamt ska lösa de gränsöverskridande problemen. kritiserar också konventets arbete för att det inte var tillräckligt demokratiskt och att det bara var kvinnor. Jag är glad att åtminstone var ordentligt företrätt av kvinnor. Den kanske främsta företrädaren, , är kvinna. Jag tycker inte heller att man ska förringa konventets arbete utifrån demokratisk synvinkel. Tvärtom var det något oerhört positivt och ovanligt som konventet gjorde när man involverade väldigt många människor från alla länder och representerande olika skikt i samhället i arbetet med konventet. Jag tror att det var väldigt ansvarsfullt av konventet att verkligen se det som sin uppgift att komma fram till ett förslag, som rimligtvis måste vara en kompromiss där många har fått ge avkall på sådant som de tyckte var viktigt. Konventet visade en stor ansvarskänsla och förmåga att hantera det uppdraget. har vi fått samma uppdrag att hantera i vårt beslutsfattande. När det gäller ytterligare tekniska frågor sades det att flexibilitetsklausulen skulle vara något nytt, men det är faktiskt någonting som redan finns i det fördrag som vi har . Det som sker är att detta vidgas till den tredje pelaren. Det är helt nödvändigt att göra det, återigen, med hänsyn till att det är där vi har att hantera gränsöverskridande problem som kräver en större förmåga och en större effektivitet. Det är fullständigt obegripligt att man kan börja tala om att vi skulle bli en kärnvapenmakt genom att det sker några tekniska förändringar av beslutsreglerna i Euratom. Det är väl ändå att gå lite väl långt i debatten. Det har på svenskt initiativ inletts ett brett arbete mot spridning av massförstörelsevapen. Det är ett arbete som pågår vid sidan om. och flera andra tog upp detta med den särskilde utrikesministern, men det var som särskilt nämnde att det var bra med en utrikesminister men att utrikesministern inte skulle ha två hattar, det vill säga dubbla funktioner. Det är en av de frågor vi har uppmärksammat i regeringens synpunkter i skrivelsen till . Vi tycker också att det skapar oklarheter att på det viset ge denna funktion dubbla uppgifter i två av EU:s institutioner. Här hoppas vi få gehör för att det på något vis måste göras en förändring. 87 (): Allra först tror jag det är oerhört viktigt att vi nu gör klart för oss själva att i grunden måste vi kunna diskutera alla frågor. Att nu säga att konventet har kommit fram till någonting och därför kan vi inte riskera att rubba en balans vore att undergräva den behandling och den diskussion som vi ska ha här i . Jag säger detta därför att en av de stora och viktiga frågorna handlar om att institutionalisera en vald ordförande för . Jag vill med viss skärpa säga till att det inte är någon översättares fel att denna fråga har blivit stor. Det handlar inte om översättningen. Det finns ett riksdagsbeslut på den här punkten som inte har tillkommit av okunskap, av att man inte ville fördjupa sig i detta eller av att man blivit lurad av en översättare. Sex partier i denna riksdag har sagt nej till en vald ordförande på djupt principiella grunder inte på grund av något översättningsfel utan därför att vi vill ha rotationen. Vi vill inte ha den snedvridning av balansen mellan stora länder och små och mellan och de andra institutionerna som detta skulle innebära. Vi vill heller inte ha någonting som i praktiken kan komma att bli en snedvridning av balansen mellan de nya länderna och de gamla. Tro alltså inte att detta är en översättningsfråga, ! Jag ställde i min inledning denna fråga till : Om beslut blir likadant nu som det blev , kommer ni då att agera likadant som ni gjorde eller kommer ni att följa linje? Detta vill jag faktiskt ha ett tydligt besked om här . Det kommer att påverka hur pass tydlig måste vara i sitt uppdrag till regeringen. Det är den första frågan. Den andra frågan gäller detta med EU:s kompetenser. Vi vill vara mycket tydliga om att EU inte ska kunna ta på sig några nya kompetenser utan att det alltid är en fråga där medlemsstaterna lämnar över beslutsfattandet inom ett område. Jag tror att var inne på det som kallas passerellen, det vill säga rådets möjlighet att gå över från enhällighet till kvalificerad majoritet. Så anser vi inte att det ska vara. Det är viktigt att regeringen driver denna fråga tydligt och klart. När det gäller unionsrätten är det viktigt att vi slår fast att denna ska utformas med företrädesrätt gentemot ländernas nationella lagstiftningar men också med respekt för den konstitutionella tradition och identitet som finns i medlemsländerna. Detta står i konventsförslaget, men det kan göras tydligare så att vi slipper höra det som och sade tidigare här . De har nämligen fel. Det står inte så i konventsförslaget som de säger. Tvärtom inskärps det att beslutsfattandet ska bygga på respekt för ländernas grundlagar. Jag vet inte om jag var den ende som noterade det, fru talman, men i stort sett alla som var uppe och talade sade att det var en fantastisk förändring vi har fått i . förenas med under demokratins och rättsstatens former. Vi har fått fria grannländer som träder in som rättsstater och marknadsekonomier. Jag tror att de allra flesta är övertygade om att det europeiska samarbetet har bidragit till detta. och sade inte ett enda ord om detta. Det säger rätt mycket om er Europapolitik. Frågan till er är: Hade ni önskat att Europeiska unionen inte hade funnits ? I praktiken vill ni ha ett demokratiskt samarbete som bygger på att man alltid får som man själv vill. I skulle det innebära en grundlag som innebär att alltid fick rätt. skulle kanske gilla den, men jag tror att svenska folket vill ha en bättre demokrati än så. Det gäller också i sin helhet. 88 (): Utrikesministern talar om att det finns en viktig skiljelinje i den här debatten. Jag håller med utrikesministern om att det finns skiljelinjer. Jag tror att det finns mer än en. Det finns en skiljelinje mellan oss här i kammaren som vill ha ett utökat och stärkt europeiskt samarbete och de som tycker att samarbetet ska inskränkas och helst avvecklas. Jag har svårt att förstå den debatten. När vi ser på den diskussion som förs och de utmaningar som ligger framför oss alla miljöproblemen, kampen mot brottsligheten, hur vi ska se till att det som hände på inte ska få hända igen hur kan vi tro att vi behöver mindre samarbete i ? Jag tror att vi behöver betydligt mer samarbete. Men det finns också en annan skiljelinje som handlar om frågan: Givet att vi nu behöver fatta ett antal beslut på europeisk nivå, hur ska vi fatta de besluten? Ska stats- och regeringscheferna fatta de avgörande besluten, eller ska de avgörande besluten fattas av direktvalda parlamentariker under full insyn och granskning? Här finns det en skiljelinje mellan de partier som värnar det europeiska samarbetet. Jag tycker mig se en tydlig skiljelinje mellan och Socialdemokraterna på den här punkten. Det nuvarande europeiska samarbetet är ju uppbyggt på att stats- och regeringscheferna fattar besluten och att man låter de direktvalda Europaparlamentarikerna och de nationella parlamenten hamna på undantag. Jag tror att vi behöver mer demokrati i det europeiska samarbetet och mindre av diplomati. Frågan om vald president för handlar egentligen om hur man har gjort i det europeiska samarbetet de slutna sammanträdena, de stängda dörrarna, de rökiga lokalerna där män stänger in sig och fattar avgörande beslut och sedan bara kommer ut och deklarerar hur det ska gå till. Detta tror jag väldigt många människor känner oro och rädsla inför. Frågan om vald president ska ses i det perspektivet. Det handlar om att stärka den institution som mer än någon annan institution i det europeiska samarbetet symboliserar just detta, och det är därför som jag tycker att det är viktigt att vi tar avstånd från den tankegången. Jag vill upprepa den fråga som jag har ställt, och som många andra har ställt: Hur driver regeringen den här frågan i det europeiska samarbetet, i den regeringskonferens som pågår? har ju tydligt tagit ställning i den frågan. Sedan välkomnar jag regeringens och diskussion och besked när det gäller den så kallade passerellen. Jag tycker att det var ett bra besked. Jag hoppas att regeringen nu driver denna fråga med kraft i det europeiska samarbetet framöver. Jag skulle också vilja ställa en kompletterande fråga till utrikesministern på just denna punkt. Om det ändå skulle bli så att någon typ av regel med utgångspunkt från det som har föreslagits skulle införas, kan då utrikesministern ge det löftet till den svenska här att vi ska ha en full parlamentarisk process när sådana beslut i så fall ska överföras, när man ska börja fatta majoritetsbeslut? Det får inte bara bli så att det här dras lite snabbt i och sedan kör stats- och regeringscheferna på. Kan utrikesministern lova att det ska bli en full parlamentarisk process och full riksdagsbehandling när detta i så fall ska tas upp? Jag tycker att vi behöver ett öppet samarbete både inåt och utåt. Därför vill jag också i detta anförande ta upp frågan om flyktingpolitiken, som oroar mig. Är det så att vi är på väg mot en europeisk flyktingpolitik som kännetecknas av mer av harmonisering och mindre av det som vi har haft, det vill säga minimiregler? Tänker utrikesministern driva den här frågan med full kraft, att vi ska ha minimiregler och att varje enskilt land självt får gå före med mer generösa och mer humana regler? 89 (): Det är nog inte så att är den ende som uppfattar att regeringen ligger väldigt lågt och inte har någon uppfattning i de här frågorna. När presenterade detta i svenska medier var den allmänna hållningen att regeringen inte har någon uppfattning i frågan. Läser man skrivelsen som vi har fått till så pekar regeringen på vissa problem, men man ger inget svar och inga förslag på lösningar av dem. Allt är öppet. Det är känt att inte vill ha en vald president för . Det finns flera skäl för detta. Ett starkt motiv är att det väsentligt skulle minska medlemsländernas engagemang och känsla av tillhörighet av eget ordförandeskap i unionen. Inte heller vill vi se ett separat lagstiftningsråd med den ökade byråkrati som det skulle innebära vid lagstiftningen. Vi anser också att ministerrådet bör ha roterande ordförandeskap . vill främja fred och säkerhet genom en gemensam utrikespolitik och genom att denna ska grundas på demokrati och mänskliga rättigheter. Den ska verkställas av en gemensam utrikesminister med politiskt stöd både i ministerrådet och i kommissionen. Vi anser dock att befattningens tekniska konstruktion, den dubbelhattade varianten, måste utvecklas ytterligare i regeringskonferensen. Vi anser att alla medlemsländer ska bidra med en kommissionär och att denne ska ha full rösträtt. Låt mig också i detta sammanhang få lyfta fram offentlighetsprincipen och vikten av yttrandefrihet för EU-anställda som något mycket viktigt. Konstitutionen innehåller också en rad viktiga sakområden. Låt mig fokusera på några områden som vi kristdemokrater vill prioritera i det konstitutionella fördraget. Den ekonomiska stabilitetspakten bör reformeras och fördragsfästas. Den påverkar alla. Det finns ett ömsesidigt beroende av denna, och därför bör den finnas med. Vi vill se en gemensam, generös asyl- och flyktingpolitik. Vi vill se att det straffrättsliga samarbetet måste utvecklas parallellt med polissamarbetet i . Vi vill inte ha fristater för narkotikahandel inom EU. EU:s externa politik måste styras mot samma politiska mål, det vill säga handel, jordbruk och bistånd måste samverka för att bekämpa fattigdomen i tredje världen. Det säkerhetspolitiska samarbetet för fred och stabilitet måste gå vidare och utvecklas i nutidsanpassade former med brett deltagande. Det måste ske utan att man minskar utrymmet för de stater som har valt en säkerhetspolitik utan försvarsallianser. Under förutsättning att den så kallade flexibla integrationen medger detta kan vi acceptera en sådan. Petersbergsuppgifterna bör skapa ett ordentligt utrymme för en fortsatt utveckling av civila insatser i krissammanhang som vi kan engagera oss i. Energipolitiken bör också bli en delad befogenhet eftersom den alltmer är en gemensam angelägenhet mellan medlemsländerna. tycker vi inte ska ges status som EU-institution . Slutligen efterlyste jag tidigare förslag från regeringen, och vi har inte sett några sådana. Jag kan förstå att det nästan är omöjligt, för jag tror att jag hade rätt när jag sade att regeringens stora problem är det rödgröna hörn som ni sitter fast i. Man kan ju förstå, när man ser gröna politiska galla från den här talarstolen, att det inte är möjligt att diskutera konstruktivt med samarbetspartierna med en sådan dialogform som de har där. Men vi hoppas att regeringen tar initiativ till diskussion med oss övriga partier i den här frågan. 90 (): sade att det går en skiljelinje mellan dem som vill utveckla en politik för att lösa gemensamma problem och de som tror att vi klarar oss själva. Låt mig då ställa frågan: Behövs det mer eller mindre samarbete i och i världen? Mitt svar är att det självklart behövs mer samarbete. Men man kan också ställa frågan så här: Behövs det mer eller mindre av överstatlighet, mer eller mindre av union, mer eller mindre av centralisering av beslutsfattandet? Då är mitt svar att det behövs mindre av centralisering, union och odemokratiska beslutsformer. Skiljelinjen kanske går i synen på vikten av demokrati och av att väljarna kan kräva ansvar av dem som fattar besluten. Det var det som var min poäng när jag diskuterade EMU-folkomröstningen och det starka nej som blev resultatet av folkomröstningen , att demokrati och självständighet var de viktigaste argumenten för dem ofta kvinnor, lågavlönade och ungdomar som i stor utsträckning röstade nej. Då måste man diskutera om vi ska flytta beslut i ännu större omfattning till sådana som vi inte kan välja bort. Ska vi i ännu större omfattning gå in i ett system som blir svårare att kontrollera och som gör att får mindre makt och mindre inflytande och därigenom att väljarnas rösträtt reduceras och devalveras? Visst finns det gränsöverskridande problem, och de måste lösas i samarbete. Och de är många. Men regeringen säger ju ibland nej till att lämna enhälligheten och övergå till beslutsfattande med majoritetsbeslut.