prot · GR0947 · 2003-12-11 00:00:00 — Frågan om hur länge kvinnor och män ska vara hemma hos sina barn får inte enbart bli en jämställdhetsfråga, utan det är barnens rätt till båda sina föräldrar som är viktig. Jag vill understryka vikten av att vi kvinnor också låter männen ta del av och ta ansvar för hem och barn. Jag tror också att förhållandena ute i arbetslivet kommer att bli mycket bättre om vi ställer fler krav på att kunna förena arbete, familj och fritid. anser för övrigt att det är viktigt med en generellt sänkt arbetstid. Det är inte bara de riktigt små barnen som har rätt till tid med de vuxna. Den rätten måste också alla ungdomar ha. En generell arbetstidsförkortning ger förutsättningar för daglig samvaro. De ekonomiska villkoren för barnfamiljer kan se mycket olika ut, och välkomnar det arbete som påbörjats inom vad gäller barn som lever i så kallade ekonomiskt utsatta familjer. Vi välkomnar också höjningen av grundnivån i föräldraförsäkringen till per dag. vill också, när så är möjligt, utöka föräldrapenningen . anser vidare att barnbidraget ska kunna delas mellan särlevande föräldrar när barnet bor lika mycket hos varje förälder och föräldrarna har gemensam vårdnad. avser att se över detta, och vi ser fram mot en sådan redovisning. Jag yrkar bifall till utskottets förslag under utgiftsområde 12 i betänkandet. 118 () replik: Vad jag förstod av inledning lät det som att hon inte var speciellt positiv till kvotering. Jag skulle vilja höra dig uttrycka vilken inställning ni har när det gäller detta arbete framöver. Är det någonting som ni tycker är värt att fundera över, eller har ni redan kommit fram till att det finns många andra vägar som man måste försöka med innan man föreslår något sådant? 119 () replik: Vi har inte tagit slutgiltig ställning till det. Men däremot har vi sagt att man bör ha var. 120 (): En ny debatt har seglat upp om föräldraledigheten. Det är lätt att i ivern greppa enkla lösningar och slutsatser som kan finnas till hands. Men det är ingen helt enkel fråga. Det är bara att medge. Debatten får oss att åter en gång damma av barnperspektivet såväl som jämställdhetsperspektivet. Det välkomnar jag. Jag medger att jag tillhör en generation med föräldrar som uppbar de gamla könsrollerna, könsroller som är mindre tydliga men som vi ibland blir påminda om att de fortfarande finns, och på en del områden tydligare än på andra. var det i regel en person, oftast mannen, som stod för försörjningen i undantagsfall både mor och far. Men regel var att hustrun skötte hem och barn. Kvinnorna var därför i beroendeställning i förhållande till männen. Allt detta präglar naturligtvis i någon mening. Kvinnans egentliga frigörelse kom först med särbeskattningens införande , följt av en föräldraförsäkring som vi sedan successivt har byggt ut och naturligtvis också tillgången till den offentliga barnomsorgen. Den undersökning som presenterades om mäns och kvinnors syn på uttag av föräldraledigheten genererar en rad nya frågeställningar, kanske mer än vad den ger svar. Men det är bra eftersom det får var och en av oss att rejält tänka till. Ett undersökningsresultat var exempelvis att de flesta föräldrar, både mammor och pappor, är nöjda med hur de delar på föräldraledigheten trots att de inte delar lika. bör man fråga sig vad som menas med nöjda och i förhållande till vad. Om man, som jag gör, mycket gärna ser en utveckling mot att föräldrar delar lika på ledigheten och därmed på ansvaret för omsorgen om barn och hem, blir man först nedstämd av de siffror som rapporten visar nedstämd därför att det skulle ha varit glädjande om en större andel pappor och mammor tydligt hade uttalat att de ville dela mer lika. Först blir jag alltså lite nedstämd men kommer tankar som snarare gör mig ivrig att gå vidare och skapa fler förutsättningar för både män och kvinnor att dela mer lika men också att bättre kombinera förvärvsarbete och fritid med ansvar för hem och barn. Jag väljer att stanna upp vid det . Låt oss tänka att vi fortfarande saknar några grundläggande förutsättningar innan föräldrarna frivilligt och med glädje kommer att vilja dela lika. Vad är det då som fattas? Vilka ytterligare förutsättningar behövs det? Ja, det behövs fler incitament för att pappor i större utsträckning ska lockas av föräldraledigheten, och det behövs fler incitament av olika slag för att kvinnor ska känna en mening med att lämna över efter halva föräldraledigheten och gå ut i förvärvsarbete igen. Det behövs också fler aktiva åtgärder från arbetsmarknadens parter och framför allt från arbetsgivarna för att göra det mer attraktivt för kvinnor att tidigare än som är fallet gå tillbaka till arbetet efter barnledigheten. Arbetsgivarna måste tänka om och se föräldrar, även presumtiva föräldrar, som en tillgång inte som en belastning. presenterade en rapportbilaga till departementets långtidsutredning. Där konstaterades följande: Arbetsgivarna sorterar bort dem med störst frånvarorisk och det är kvinnor eftersom de föder barn och tar ut mest av föräldraledigheten. Är det så , , då är det oacceptabelt. Så här får det inte vara! Som individer har vi självklart ett eget ansvar. Därför behövs det vid sidan av samhällets konkreta insatser en diskussion om värderingar. För att vi ska få en förändring i riktning mot ett mera lika uttag i föräldraledigheten mellan pappor och mammor behövs det inte bara ekonomiska incitament utan också en diskussion som omvandlar våra värderingar och normer i praktisk handling. Jo, detta handlar lika mycket om barnens bästa. Kvinnor måste ge avkall på att ensamma göra anspråk på barnens första tid. Kvinnor måste dela med sig mer av barnledigheten till männen. Det är inte en självklarhet för mamman att få uppleva tillkomsten av det första blåmärket, de första stapplande stegen eller det första pratet. På samma sätt är det inte en självklarhet för pappan att vara den förvärvsarbetande, med större möjligheter att göra karriär och kamma hem flest pensionspoäng. Vi kan kalla både föräldraledigheten och förvärvsarbetet för förmåner lika gärna som vi talar om ansvar och plikt, för det handlar om båda delarna två lika viktiga delar där inte den ena eller den andra ska förbehållas bara det ena könet. Konkreta åtgärder för att motivera mer lika uttag av försäkringen tillsammans med påverkan av attityder tror jag kommer att leda till en ökad jämställdhet i vårt land. Låt oss titta på förutsättningarna och på vilka konkreta åtgärder som ska vidtas för att förändra det snedfördelade uttaget av föräldraledigheten. Och låt oss först därefter, när möjligheterna är uttömda och prövade, aktualisera frågan om ett införande av en individuell föräldraförsäkring där det lagstiftas om lika uttag. Lika viktigt är alltså att vi har ett barnperspektiv i dessa frågor. Det handlar lika mycket om barnen som om föräldrarna. Barn behöver mycket tid med båda föräldrarna. Speciellt små barn behöver omsorg och känslomässig kontakt. Det handlar om barnens rätt att ha tillgång till båda föräldrarna. Ett barnvänligt samhälle måste därför ge båda föräldrarna goda möjligheter att tillåtas vara föräldrar och att yrkesarbeta. Jag tillåter mig att backa lite grann och se vad som redan gjorts på barn- och familjepolitikens område. Där kan vi se att vi har lagt en mycket god grund att nu bygga vidare på. Trots brister tillhör de länder i världen som sammantaget har nått längst avseende jämställdheten och en väl utbyggd barn- och familjepolitik. Jag vill understryka att vi har gjort mycket inom detta utgiftsområde . har vi infört maxtaxa i barnomsorgen och i skolbarnsomsorgen. Vi har höjt barnbidraget i två omgångar. Vi har höjt grundnivån för föräldrapenningen. höjer vi grundnivån ytterligare, från till . Två pappa- och mammamånader har införts i föräldraförsäkringen. utreds också barntillägg för studerande med barn. är en höjning av inkomsttaket i föräldraförsäkringen aviserad av oss, att införas när vår ekonomi så tillåter. De senaste årens förstärkningar för barnfamiljer har klart ökat tryggheten för gruppen som helhet. Trygga människor vågar vågar forma sin framtid och vågar skaffa sig barn och familj. Det är därför glädjande att, som vi kunde konstatera, barnafödandet har stigit avsevärt, att den tidigare negativa trenden äntligen har vänt. Den kursändring i familjepolitiken som förordats från borgerligt håll blir därför missvisande. Det finns inget stöd för den sortens förslag. Men fortfarande finns det ett stort stöd hos allmänheten för en generell välfärdspolitik som sätter trygghet och rättvisa före stora skattesänkningar. Detta har, visar den socialdemokratiska barn- och familjepolitiken, hög legitimitet bland befolkning. För oss socialdemokrater är den generella välfärdsmodellen grundläggande för rättvisa, trygghet och jämlikhet. Jag yrkar bifall till utskottets förslag i betänkandet och avslag på reservationerna. 121 () replik: Utifrån anförandet uppfattar jag att du, , inte förespråkar kvotering. Jag skulle ändå vilja fråga hur du ställer dig till de förslag som har diskuterats i medierna och som det även finns reservationer om här . 122 () replik: I mitt anförande sade jag just att jag inte tycker att kvotering hör till de första sakerna att ta till. I stället vill jag att man ser över alla de aspekter som jag nämnde om. Framför allt tycker jag att det, som jag försökte poängtera i mitt anförande, är oerhört viktigt hur det är med arbetsgivarna och, framför allt, hur arbetslivet ser ut. Jag tror att det finns oerhört mycket att göra på det området innan vi gör någonting annat. 123 () replik: Jag tackar för svaret. Jag tycker att det känns väldigt bra. Du talade väldigt mycket om incitament och olika konkreta förslag. Från vår sida har vi till exempel pekat på mödra- och barnavårdscentraler som en viktig del att jobba just med attityder och utvärderingar hos blivande och nyblivna mammor och pappor. Jag vill bara höra om det är något förslag som också ni arbetar med eller om ni har några andra konkreta förslag om ni använder i arbetet. 124 () replik: Vi har redan många platser ute i landet där det finns den möjlighet som du talar om, . Bland annat hemma där jag bor i finns till exempel möjlighet till precis det du talar om. Jag tror säkert att det är någonting som kommer att växa alltmer. Det finns oerhört mycket att göra innan vi lagstiftar. 125 Statsrådet (): Alla barn har rätt till trygga och jämlika uppväxtvillkor. Det är grunden för den socialdemokratiska politiken såsom vi utformar vår barn- och familjepolitik. Föräldraförsäkring, bra förskola, barnbidrag till alla barn är hörnstenar som ger föräldrarna oerhört goda förutsättningar att ordna vardagen utifrån barnens behov. I debatten och också här poängteras just vikten av att kunna ordna tillvaron på det sätt som man behöver kunna göra utifrån den verklighet som var och en lever i. Det är också viktigt för oss socialdemokrater att värna om de mest utsatta barnen. Det är då också viktigt att de familjepolitiska stöden utformas på ett sådant sätt att de också når alla. Den generella välfärdspolitiken är naturligtvis grunden för detta och ger de absolut bästa förutsättningarna för att ge, som jag brukar säga ibland, mest åt dem som behöver det allra bäst. håller den ihop hela samhället och gör att vi får en stor legitimitet och en gemensam uppställning kring den gemensamma välfärden. I kombination med de behovsprövade stöden som vi har som riktar sig till dem som behöver dem allra bäst ger det goda förutsättningar för alla familjer. Familjepolitikens syfte är att göra det möjlighet för både män och kvinnor att kombinera arbete med familj. Det är också här vi ser att skiljelinjen går i debatten oss emellan. Ytterst handlar det om vi ska ha en bra barnomsorg och en bra omsorg för alla våra barn eller om vi ska ge det vi har kallat, och som kanske kallas lite olika i den debatt vi har, vårdnadsbidrag till de familjer som har råd. Det handlar också om valet mellan att konservera gamla förlegade familjemönster eller att stödja barns rätt till båda sina föräldrar. Det handlar dessutom om att skapa förutsättningar för att både män och kvinnor ska kunna vara fria, självständiga individer med en stabil förankring på arbetsmarknaden och en möjlighet till egen försörjning. Det är när kvinnor tvingas att välja mellan att antingen skaffa sig barn eller att utbilda sig och arbeta som hon väljer det . Det ser vi i många länder. och är exempel på länder där man har befolkningskris och där födelsetalen är utomordentligt låga. I kan vi kombinera arbete med familj. Det tycker jag att vi ska slå vakt om och också vara väldigt stolta över. Jag tror att den konservativa familjepolitiken helt har spelat ut sin roll. Den moderna familjen vill kunna göra valen tillsammans och kunna kombinera arbete och familj. Jag var i i går och deltog i en familjepolitisk konferens. Även i har man mycket låga födelsetal. Man ligger nere på 1,3 barn per kvinna. Där diskuterar man just nu hur man ska kunna utveckla barnomsorgen för att kunna göra det möjligt för kvinnor att förvärvsarbeta i den utsträckning de vill. erbjuds det enbart halvdagsomsorg i barnomsorgen och så också i skolan. Det leder till att kvinnor måste rusa hem och laga mat till barnen när har gått. Det här håller man på att göra upp med i just , och man förbereder en stor reform. Diskussionen om vårdnadsbidrag är ingen ny diskussion. Den har funnits tidigare. Jag har stött på den så länge jag har varit politiskt aktiv. Det börjar bli ganska länge . Den tar sig lite nya utformningar i den allmänna debatten men handlar egentligen om samma sak. Det handlar om att omfördela pengar så att föräldrarna kan vara hemma. De ska omfördelas på ett sådant sätt att man tar resurser från den förskola vi har för att kunna ge ett vårdnadsbidrag direkt till enskilda föräldrar. Det ger ingen ökad valfrihet annat än till dem som har förfärligt gott om pengar. Det ger ingen valfrihet för låg- och medelinkomsttagare. Det ger absolut ingen valfrihet för den ensamstående föräldern. Det är ett förslag som vi socialdemokrater säger nej till. Vi har gjort det varenda gång det har dykt upp i debatten. Det ger varken jämlikhet, jämställdhet eller rättvisa. Det ger framför allt inte våra barn möjligheter till en trygg och god uppväxt. Jag tycker att alla barn ska ha rätt till att både ha roligt och kunna utvecklas tillsammans med sina kompisar. För barnens skull ska det också finnas tillgång till bar förskolor med en pedagogisk verksamhet som ger alla barn lärande, lek och trygghet. Tillsammans ger de olika delarna i familjepolitiken de allra bästa förutsättningarna att för våra barn skapa så goda förutsättningar som det bara är möjligt till bra uppväxtvillkor. Det skulle vara intressant att höra om det är någon av förespråkarna för barnomsorgskonto eller vad man nu vill kalla det hela för som här kan förklara för den ensamstående mamman att just hennes dagis måste läggas ned för att kommunen ska kunna ge pengar till höginkomsttagare som har råd att låta den ena föräldern vara hemma. Avslutningsvis några ord om föräldrapenningen. Den är unik. Det är flera som har sagt det förut. Det finns inte ett land som betalar föräldrar så mycket och så länge för att vara hemma med sina barn. Den är individuell. Dagarna är delade mellan föräldrarna förutom de två mamma- och pappamånaderna. Frågan som läggs på bordet är: Ska vi förbjuda föräldrarna att överlåta dagar till varandra? Jag tycker inte det. Jag tycker att vi ska utreda frågan. Jag har också föreslagit det, och det är en del i den överenskommelse som Socialdemokraterna har tillsammans med och . Jag anser att papporna bör ta ett större ansvar. Det är alldeles för litet . Men de ska ta ett större ansvar inte bara för sina barn utan också för skötseln av hemmet. Vi vet att inte heller den är särskilt jämlikt fördelad. Men jag tror inte att vägen går genom att rakt av dela föräldrapenningdagarna, därför att livet inte är perfekt. Att utgå från att familjen ser ut på ett sätt tycker jag är en felaktig utgångspunkt för det resonemanget. Det är oerhört mycket som spelar in när det gäller hur föräldrarna väljer att fördela dagarna mellan varandra. Men mycket handlar naturligtvis om den traditionella könsmaktsordningen och om brister på arbetsmarknaden, och där tycker jag att arbetsmarknadens parter måste ta ett mycket större ansvar än vad de gör . Det måste vara de som går främst för att skapa ett barntillåtet arbetsliv. Vi kan gå in och stötta med lagstiftning, men det är framför allt arbetsmarknadens parter som måste gå in och ta ett mycket större ansvar. Vi ska utreda frågan. Vi ska titta på hur vi kan skapa allra bästa förutsättningar och stimulanser för att öka ett mer jämlikt uttag av föräldraförsäkringen. Vi ska också titta på om vi kan öka flexibiliteten. Men vi måste slå vakt om den föräldraförsäkring vi har och se den som den oerhörda tillgång den är. Med den tillsammans med förskolan och barnbidraget tycker jag att vi skapar de allra bästa förutsättningarna för barnfamiljerna i vårt land. 126 () replik: Jag tycker att det är positivt att få besked om var statsrådet står i frågan kring kvotering av föräldrapenningdagarna. Jag ser också fram emot att det ska komma många bra delar som kan leda till ett mer jämställt föräldraansvar. Från vår sida har vi som ett förslag att regeringen ska bjuda in arbetsmarknadens parter för att initiera den här debatten. Jag skulle vilja höra om statsrådet är beredd att bjuda in dem för att få i gång det här viktiga samtalet. 127 Statsrådet () replik: Målsättningen är naturligtvis att vi ska få ett mer jämställt föräldraskap än vad vi har . Det som vi diskuterar är vägen dit. Jag tycker att den väg som vi har valt genom att reservera de tillkommande månaderna till mammor och pappor har varit en bra väg att gå, men den är inte tillräcklig. Vi ska utreda förutsättningarna att öka jämställdheten i föräldraskapet och se om vi kan hitta andra vägar. Det kanske finns några som vi inte har tänkt på tidigare. Jag är öppen för detta, och det bör utredningen titta på. Det finns säkert många goda idéer kring detta. Som jag sade också inledningsvis är det väldigt viktigt att arbetsmarknadens parter tar ett gemensamt ansvar för att skapa ett barntillåtet arbetsliv. Det är ju förfärligt att man , 2003, blir diskriminerad för att man utnyttjar sin rätt att kunna förena föräldraskap med arbete. De måste ta ett mycket större ansvar. Det finns fackliga organisationer som arbetar mycket, mycket seriöst och verkningsfullt för detta. Tyvärr har jag inte sett liknande engagemang från arbetsgivarnas parter. Jag är förvånad över det eftersom det naturligtvis borde vara en tillgång för varje arbetsgivare att kunna ha medarbetare anställda som just har tagit det ansvaret. Och jag är inte främmande för att föra den diskussionen med parterna direkt. 128 () replik: Det tycker jag låter bra, men jag tror också att det skulle vara bra att få dem att sätta sig vid förhandlingsbordet och diskutera de här frågorna. De olika förslagen som man ska arbeta med handlar om det förebyggande, självklart, inom barnavård och mödravård, där man trots allt möter unga, förväntansfulla människor som står inför ett stort och viktigt skede i sitt liv. Men jag tror att just arbetsmarknaden har lika stor betydelse, om inte större, för om det blir kvinnan eller mannen som tar det huvudsakliga ansvaret. Jag hoppas att man kommer att jobba med alla de här delarna. Frågan om föräldraskapet och frågan om arbetslivet är lika viktiga i det arbete som ni ska göra framöver. 129 Statsrådet () replik: Det krävs naturligtvis en rad olika insatser, och det görs också på många håll. Precis som sade är det ett led i många av de föräldrautbildningar som genomförs såväl innan man fått barnet som efteråt. Vi vet att det ger mycket goda effekter att ha föräldrautbildning för båda föräldrarna men kanske också särskilda pappagrupper. Det finns många kommuner och landsting som ordnar sådana. Också information till föräldrar spelar stor roll. Vi ser i de uppföljningar vi gör att det påverkar ganska mycket när det gäller uttaget av föräldrapenningdagar. Man måste alltså jobba på många olika håll. Dessutom måste vi ha en levande debatt. Jag tycker att bara det faktum att vi har frågan på bordet och att den diskuteras på det sätt som sker, till exempel med anledning av den rapport som då presenterade, gör att medvetenheten, insikten och vikten av att båda föräldrarna tar ett stort ansvar för sina barn får en helt annan betydelse. Vi får jobba på många olika plan för att nå framgång. 130 () replik: Det är ganska häpnadsväckande att höra det ansvariga statsrådet beskriva barnomsorgskontot som en omfördelning från de svagaste till de starkaste samma statsråd som står bakom maxtaxereformen, som verkligen är ett exempel på en omfördelning från de svaga till de starka. Statsrådet säger att det finns familjemönster som är gamla och förlegade. Jag skulle gärna vilja ha ett exempel på ett sådant familjemönster som är gammalt och förlegat. För tydlighetens skull vore det bra att få det exemplifierat. Sedan undrar jag om det finns någon här i kammaren som i den här debatten inte har insett att det handlar om att kombinera arbete och familj. Det är ju den verklighet som våra familjer lever i självklart är det så. Det gäller att skapa förutsättningar för detta. Regeringen måste ha något slags utgångspunkt för sin familjepolitik. Då undrar jag: Vem lyssnar regeringen på när man ska forma familjepolitiken? Det kan knappast vara på väljarna, inte ens de egna väljarna. Som jag sade tidigare är två tredjedelar av de socialdemokratiska väljarna kritiska till den här ensidiga familjepolitiken och inte minst de som är i den aktuella åldern. Jag är faktiskt frestad att läsa innantill ur en debattartikel , där socialdemokratiska debattörer skriver så här: En liten elit med vänsterakademiker tycks ha drivit igenom socialdemokraternas familjepolitik. Men en majoritet av väljarna vill ha en annan barnomsorg än den som socialdemokraterna erbjuder och subventionerar med allmänna medel. Vi skräms av den kallsinniga syn partiledningen har på barnens uppväxt. Vi i det här fallet är två framträdande socialdemokratiska debattörer. Min fråga är: Vilken är regeringens utgångspunkt när man formar sin familjepolitik? 131 Statsrådet () replik: Den socialdemokratiska familjepolitiken bygger på barnens bästa. Det är det som är själva utgångspunkten för den socialdemokratiska familjepolitiken. Det är en politik som har fått ett mycket starkt stöd i de senaste riksdagsvalen. 132 () replik: Det starka stödet för den här familjepolitiken i riksdagsvalen är väl inte alldeles enkelt att avläsa. Man har ju trots allt gått till val på ett antal frågor, inte bara familjepolitiken. Faktum kvarstår att en majoritet av de som är berörda, alltså föräldrarna själva, säger att de inte är nöjda. Det talar sitt mycket tydliga språk. förstår jag inte vilken utgångspunkt regeringen har. Man har ju tydligen inte stöd ens av sina egna väljare och ännu mindre av majoriteten av befolkningen. Sedan undrar jag också vilken vikt regeringen fäster vid de viljeyttringar som kommer till uttryck i folkomröstningar ute i kommunerna och som ju ger samma budskap, att den här familjepolitiken inte är rättvis. Vilken vikt fäster regeringen vid dessa viljeyttringar? Det fattades ett riksdagsbeslut i den här kammaren då en majoritet av kammaren riktade samma kritik mot regeringen för en ensidig och orättvis familjepolitik. Bryr sig regeringen om vad en riksdagsmajoritet tycker? Kommer det på något sätt att avspegla sig i regeringens politik? 133 Statsrådet () replik: Den socialdemokratiska familjepolitiken har ett mycket starkt stöd. Den består av tre delar. Den består av föräldraförsäkringen, barnbidragen och förskolan. Sammantaget skapar detta de allra bästa förutsättningarna för barnfamiljer att kunna utforma sitt liv på det absolut bästa sättet. Den ger en stor valfrihet eftersom den ger en mycket stor flexibilitet.