prot · GR0946 · 2003-12-10 00:00:00 — Det innebär en åderlåtning av glesbygden och de små orterna, de små städerna, att ungdomarna försvinner till de stora städerna i ganska stor utsträckning. Säkert skulle många gärna komma tillbaka om möjligheten fanns. Men det finns många hinder för att de ska kunna komma tillbaka. Ett reellt hinder är att det kan vara väldigt svårt att få tag i bostäder i glesbygden. De är upptagna som sommarstugor för folk som har flyttat. I den rena glesbygden är det faktiskt väldigt svårt att hitta bostäder, konstigt nog. Sedan är det också väldigt viktigt, om man ska kunna välja att flytta tillbaka som ung familj till exempel, att det finns en bra service, att den inte redan har hunnit försvinna. Det måste finnas en bra service. Skola, vård och omsorg måste fungera. Kollektivtrafiken måste fungera. Här är det väldigt viktigt att statliga myndigheter faktiskt samarbetar framöver, så att man inte agerar på egen hand och resultatet blir ytterligare försämringar och åderlåtning. Man skulle säkert kunna göra mycket genom att planera tillsammans så att service finns kvar. Det gäller både statliga myndigheter och bolag. Något annat som måste finnas är roliga och intressanta jobb, någonting som man vill flytta tillbaka till. Då kommer vi in på företagspolitiken. Den är väldigt viktig om vi ska ha ett levande land. När det gäller företagspolitiken är det många saker som påverkar. Det är till exempel kommunikationer, vägar och järnvägar. Framkomligheten för gods på järnväg är mycket central. Därför är det viktigt att vi ser över järnvägsstrukturen och ser till att flaskhalsar och problem åtgärdas. När det gäller vägar är det väldigt viktigt att även det regionala vägnätet ses över, att tjälsäkring och upprustning av vägar fungerar. Kommunikationer är en viktig bit för företagen och för befolkningen. En annan viktig sak är att man måste kunna få tag i rätt typ av arbetskraft. Dels handlar det om att de som flyttar tillbaka måste ha rätt företag att hitta tillbaka till, dels handlar det om att företagen måste kunna hitta rätt arbetskraft för att kunna finnas i glesbygden. Det är det som är svårt när det inte är så väldigt många att välja på, när det är ett relativt glest byggt landskap. Det finns alltså för få företag inom service- och tjänstesektorn till exempel. Och verkstadsproduktionen har ju en tendens att flytta dit där arbetskraften är billigare. Men det är väldigt viktigt att det finns en bra miljö för företagen där det finns utbildad arbetskraft. Därför är det väldigt viktigt med den satsning som vi har gjort på högskolorna. För att de som bor på dessa platser ska kunna utbilda sig till de jobb som faktiskt finns eller skulle kunna finnas är utbyggnaden av nätuniversiteten också en väldigt viktig satsning. Vi vill fortsätta på det spåret, att högskoleutbildning och collegeutbildning ska byggas ut. Något annat som är väldigt viktigt för företagen överlag och naturligtvis extra mycket för företagen i glesbygden är möjligheten att få tag i kapital. Det gäller till exempel möjligheten att låna som är mycket besvärligare i glesbygd än på annat håll eftersom fastigheterna i många fall inte har något värde. Det gör att bankerna inte har säkerhet för att kunna låna ut. Det här problemet har gjort sitt bästa för att förstärka genom att driva igenom en ny förmånsrätt som kommer att försvåra ytterligare för företagen att få låna pengar. Det kommer att behövas kompensatoriska åtgärder för att företagen ändå ska kunna utvecklas i glesbygd. Det kommer att behövas att staten engagerar sig i att det finns lånemöjligheter för små företag i glesbygd. Riskkapital är också ett svårt område. Men en mycket positiv sak som händer nu är uppväxten av kreditgarantiföreningar runtom i landet. Det här är en väldigt sund inriktning, när företagen faktiskt ställer upp för varandra och ger krediter så att andra får låna. Det finns goda skäl för att staten ska stimulera och stötta möjligheten för detta att utvecklas. Ett problem som någon nämnde var mediekoncentrationen. Jag håller med om att det inte är bra när medierna alltmer koncentreras till stora orter och när stora delar av landet blir alldeles för dåligt speglade. Ett annat problem är ju att de som först flyttar från glesbygden är kvinnor. Jämställdhetsproblemen måste verkligen tas på allvar i alla sammanhang när det gäller regionalpolitiska insatser. Glesbygdspolitiken är inte bara fråga om företag och utbildning. En viktig del är faktiskt den traditionella företagsamheten, nämligen jordbruk och skogsbruk. Där händer en hel del positiva saker. Jag vill peka på något jag tycker är roligt, nämligen Resurscentrum för småskalig livsmedelsförädling, Eldrimner, som har börjat sin verksamhet. Det är en oerhört intressant och rolig verksamhet som ska få leva kvar och utvecklas. Det får gärna bli fler sådana centrum. En spännande utveckling med lokal livsmedelsförädling kan också bidra till att turister får fler roliga och intressanta ställen att besöka. Turismen måste vi också stötta i hela landet, men den kan ha särskilt god påverkan i glesbygden. Jag vill gärna poängtera att för att turismen ska utvecklas är det viktigt att vi inte på ett trångt sätt bara utnyttjar våra resurser som finns i glesbygden. Vi måste tänka på att de ska finnas kvar och vara spännande och intressanta för dem som bor där och även för dem som kommer på besök. Det måste få finnas till exempel gammelskog kvar för den typ av turist som är intresserad av att besöka spännande och lärorika platser inte bara för befolkningen och för biologisk mångfald, som är det allra viktigaste, men även för utvecklingen av turismen. Till exempel kan man tänka på vildlaxens möjligheter att överleva. Vildlaxen ska få finnas kvar i uppväxtälvarna. Man borde se över detta noggrant och arbeta för detta. 53 () replik: Jag blev glad när tog upp Eldrimner och det lokala Resurscentrum för småskalig livsmedelsförädling. Resurscentrumet lever just nu på hoppet. Man vet inte om det finns några resurser . Jag hade en diskussion med jordbruksministern för någon vecka sedan. Hon sade att det pågick en beredning i . Man kan hoppas att den utfaller väl. Är beredd att använda sina kontakter för att påverka i den riktningen att det verkligen finns resurser så att resurscentrumet inte måste läggas ned ? De projektpengar som finns tar slut . 54 () replik: Eftersom jag tycker att detta är både viktigt, spännande och intressant kommer jag naturligtvis att arbeta för att centrumet får överleva. 55 () replik: Det är ett akut läge. Det är därför jag understryker detta i debatten. 56 (): Det är inte helt lätt att som siste talare, dessutom inte ledamot i näringsutskottet, komma in i debatten och försöka tillföra något nytt men jag ska försöka. Jag kommer längst norrifrån av dagens debattörer, men jag tycker om stockholmare ändå. Jag ska alltså försöka föra en debatt om hur vi kan skapa en hållbar tillväxt regionalt. Jag kommer att välja att göra detta utifrån behovet av det tråkiga ordet strukturomvandling. Jag väljer också att koncentrera mig på min egen hemregion i synnerhet inland. Det är en region som i den senaste debatten mycket olyckligt hamnade i fokus om närande och tärande. Jag menar, som alla andra, att hela landet faktiskt behöver hela landet. Det är utifrån det som diskussionen borde föras. Skogslänens invånarantal har minskat kraftigt. Den viktigaste orsaken är svårigheten att få ett arbete. Särskilt oroväckande är att nettoutflyttningen till stor del består av kvinnor och unga välutbildade människor. Förutom befolkningsminskningen är det problem också med neddragningar i offentlig sektor, ensidig näringsstruktur och låg utbildningsnivå. Alla förlorar på folkomflyttningen, inte bara utflyttningskommunerna. är det ekonomiskt, miljömässigt och socialt ohållbart att inte nyttja hela landets resurser. Storstäderna brottas med trafikproblem, sjukvårdskris och bostadsbrist, som segregation, kriminalitet och social utslagning ökar. Om vi ska kunna nå den stolta ambitionen om att hela ska leva måste vi föra en politik för regional utveckling som bygger på en helhetssyn på regionens egna förutsättningar. Det ska vara en politik som har en stark lokal förankring och förmår att mobilisera regionens egna utvecklingskrafter för samhällsservice och utveckling. Om tillväxtprogrammen ska nå framgång behövs en demokratisk förankring där den lokala initiativkraften tas till vara. Ska tillväxtavtalen få en legitimitet måste till exempel både det kvinnliga och det manliga perspektivet komma med. Det är dessutom nödvändigt att styra olika former av stöd på ett sådant sätt att kvinnor och män får ta del av dem i lika stor utsträckning. En framgångsrik politik för regional utveckling förutsätter alltså förutom resurser också ett brett lokalt engagemang. En regionalpolitik värd namnet måste bygga på solidaritet och rättvisa. För , och då kanske framför allt inlandet, har naturtillgångarna spelat en avgörande roll. Jag är övertygad om att det kommer att vara så. Förutom skogen, vattenkraften och malmen kommer den unika miljön att spela en allt större roll för bland annat besöksnäringen. Vi ser hur man utifrån naturtillgångar som kyla, snö och gleshet med ett nytt tänkande kan utveckla nya verksamheter som biltestning. I det sammanhanget får man konstatera att utvecklingen inom det området har skett genom en ganska lyckad kombination av företagsamma människor och riktade offentliga insatser. Teknikutvecklingen innebär i sig att färre människor allt effektivare utvinner alltmer av våra naturtillgångar. Jag menar att det är viktigt att bejaka teknikutvecklingen. Alternativet vore, om man vill raljera, att förbjuda både skördare och motorsåg i skogen och återgå till timmersvans. Det skulle skapa mer sysselsättning men är naturligtvis helt orealistiskt. och ska utvecklas utifrån begrepp som hög teknik, välutbildad arbetskraft, delaktighet och miljöhänsyn. Begreppet vidareförädling har, så länge jag minns, lyfts fram som viktigt för tillväxt. När den rena råvaruutvinningen sysselsätter allt färre blir jobben inom vidareförädling allt viktigare. Tanken att vidareförädling ska ske så nära råvaran som möjligt är också riktig. Vi kan naturligtvis inte nöja oss med att låta , speciellt inlandet, reduceras till att vara en råvaruleverantör. Men om vi vill skapa tillväxt och fler arbetstillfällen räcker det inte med den gamla typen av vidareförädling. Vi måste förmå att skapa tillväxt och utveckling inom verksamheter som utbildning, tjänste- och miljöteknikföretagande. Därför ska vi utveckla vår syn på vidareförädling av naturtillgångar. Vi har goda förutsättningar att utifrån våra naturresurser utveckla begreppet vidareförädling. Ska detta kunna ske krävs bland annat att vi själva har förmågan att se och ta till vara de möjligheter som bjuds. Vi måste inse att arbete, tillväxt och utveckling kan skapas på andra sätt än genom traditionell vidareförädling. Detta är en viktig del i den strukturomvandling som sker med rasande fart. Det är en förändring som dels ska mötas med investeringar i moderna kommunikationer, dels också mötas av en i vissa stycken annan strukturomvandling. En sådan omvandling innebär att vi måste komma bort från synen på vad som är riktigt arbete och vad som inte är ett riktigt arbete. Det finns ibland ett synsätt där sysselsättningen inom andra områden än direkt industriproduktion värderas lägre. Detta synsätt finns kanske mest uttalat i inland, som jag kommer ifrån. Synen på utbildning, synen på tjänstesektorn, synen på forskning, synen på besöksnäring och synen på miljöteknikföretagande måste alltså utvecklas. I det sammanhanget har naturligtvis utbildningsväsendet ett avgörande ansvar. Ska vi lyckas med att till fullo ta till vara alla våra regioners unika förutsättningar måste vi alltså vidareförädla på ett nytt sätt. De förändringar som sker i allt snabbare takt måste mötas med ett nytt och utvecklat tänkande. Bland annat innebär det för mig att en insats som transportstödet måste utvecklas. Lyckas man skapa nya produkter genom kunskaps- och tjänsteföretagande bör vi försöka utveckla transportstödet. Jag noterar att det finns två socialdemokratiska motioner som i stort sett överensstämmer med syn från , och också har berört frågan. Jag vet att det finns en hel del problem runt detta, men jag tycker att det kan tjäna som ett exempel på hur vi konkret kan utveckla politiken. , herr talman: En permanent geografiskt handikappad region vad är det? Jo, det är ett sätt som en del väljer att beskriva en i mitt tycke väldigt rik del av på. Syftet med beskrivningen är att tydliggöra att det behövs fortsatta insatser från inom mål 1-området. Jag tycker att det är bedrövligt att vi väljer att beskriva en region som en permanent geografiskt handikappad region. Borde det inte i stället vara så att vi lyfte fram den stora betydelse som våra naturtillgångar i vid mening har för en uthållig tillväxt i vår del av världen? Som ett exempel, , kan nämnas att de två nordliga länen i princip utgör viktigaste malm- och mineralproducent. Jag yrkar bifall till förslaget i näringsutskottets betänkande. Föredrogs näringsutskottets betänkande 2003/04:NU2 Utgiftsområde 19 Regional utveckling (prop. 2003/04:1 delvis) Överläggningen var härmed avslutad. (Beslut fattades under 10 §.) 8 § Försvar samt beredskap mot sårbarhet 57 (): Det vi nu ska diskutera är den del av budgeten som handlar om försvar och vår beredskap mot sårbarhet. Den omfattar totalt . Inom denna del av statens budget ligger två olika områden som är centrala för oss medborgare och för vår grundläggande säkerhet. Det första området är totalförsvaret. kommer politikområdet totalförsvar att ha ett anslag på . Dessa pengar går både till det militära och det civila försvaret. Totalförsvarets uppgift är att bidra till att bevara vårt lands fred och självständighet. Vi ska kunna möta militära hot som direkt berör som vi internationellt ska bidra till fred och säkerhet i vår omvärld. Vi i lever inte isolerat från det som händer runtomkring oss. Som en del av det internationella samfundet måste vi ta vår del av ansvaret för att bidra till en trygg och säker värld. Därför är våra internationella insatser allt viktigare. I anslaget till försvaret beräknar vi att kommer att gå till fredsbefrämjande truppinsatser. Det andra området inom den budget som vi nu ska diskutera är skydd och beredskap mot olyckor och svåra påfrestningar. kommer detta politikområde att ha ett anslag på . Svåra påfrestningar och olyckor kan ju även inträffa i fred. Det handlar om översvämningar, smittsamma djursjukdomar, allvarliga störningar i elförsörjningen och liknande. Det kan både handla om olyckor som vi människor orsakar och om naturolyckor. Detta är med andra ord ett brett område som bland annat omfattar räddningstjänst, transport av farligt gods samt skydd mot olyckor med kemikalier och brandfarliga och explosiva varor. Som jag sade inledningsvis handlar denna del av budgeten om vår grundläggande säkerhet. Om vi inte kan värna om freden och om vår självständighet, om vi inte kan bidra till fred och säkerhet i vår omvärld, om vi inte kan skydda oss mot svåra påfrestningar och olyckor, då skulle vara ett betydligt mer otryggt land att leva i. Därför har det historiskt sett rått en stor samsyn i vårt land kring dessa områden. Även om vi haft politiska konflikter om detaljer har det svenska samhället i stort sett varit överens om huvudinriktningen. Jag hoppas att debatten kammaren kan bli lika positiv och konstruktiv som utskottets arbete kring budgeten har varit. 58 (): Tack, , för de vänliga orden i avslutningen. Jag ska försöka göra mitt bästa för er, för ministern och för er uppe på åhörarläktaren. Det förra betänkande som behandlades i kammaren gällde ju regionalpolitiken. Men jag vill nog påstå att det vi har framför oss är den verkliga regionalpolitiken, i varje fall när man hör signalerna från olika håll runtom i landet. Jag börjar i alla fall med att yrka bifall till reservation 2 i betänkandet, som gäller uppdelningen av anslagen 6:1 och 6:2. Jag tror inte att budgetdebatten om försvaret 2003 låter som någon kioskvältare av det större formatet. Alla går som väntat och ser på det stora avgörande som kommer , försvarsbeslutet . Det blir sannolikt det stora dragplåstret, i varje fall inom försvarspolitiken. Jag säger sannolikt med tanke på de rykten som når ens öra om att allt inte står rätt till med nödvändiga förberedelser och underlag som håller måttet. Är det något som man som försvarspolitiker önskar sig är det att historien från det förra försvarsbeslutet inte upprepar sig. Man önskar att den proposition som når bord är ett underlag som man kan betrakta som genomarbetat och som ger förutsättningar för balans där det vi vill åstadkomma med olika förmågor svarar väl mot de resurser som vi politiker ställer till förfogande för uppgiften. Hellre ett material som håller måttet i det avseendet, vad gäller realism och genomförbarhet, men som kanske dröjer en aning än ett material som levereras men som i övrigt inte står pall för verkligheten. Jag uppmanar verkligen ministern att lyssna till vad jag just har sagt: Det gäller att leverera ett material som håller måttet, som har en kvalitet, som vi kan stå på , och inte att jäkta fram något som kommer att bli ett hopkok som resulterar i ett elände ute i förbanden med mera. Spåren från det förra försvarsbeslutet förskräcker. Det var ett orealistiskt beslut som innehöll för många uppgifter och hade för stor kostym i förhållande till tilldelade resurser. Taktiken att använda sig av försvarsanslaget som budgetregulator var viktigare än att fråga sig vilka uppgifter vi vill att försvaret ska lösa och sedan skapa förutsättningar för att göra detta möjligt. Balans mellan förmåga och tilldelade resurser måste vara vägledande vare sig regeringen väljer att gå till mötes, som ligger på minus , eller att närma sig oss moderater, som ligger på plus . Om regeringen väljer nedrustningspartierna som samarbetspartner måste ju fler förband läggas ned och mindre resurser gå till forskning och utveckling. De utvärderingar som har gjorts av förra beslutet visar ju på betydande brister i genomförandet. Dessa har till stor del sin grund i för mycket och för lite, det vill säga nya uppgifter, omställning och minskade anslag. Ekvationen går inte ihop. På grund av ett dåligt beslutsunderlag, och därmed ett orealistiskt försvarsbeslut, det förra beslutet, har Försvarsmakten hamnat i en förtroendekris. Regeringen och dess samarbetspartner har försatt Försvarsmakten i denna förtroendekris. Ansvaret vilar på regeringen. Resultatet ser vi . Förmågan att försvara är begränsad eller kan, som utredaren påpekar, inte anses godtagbar. Vidare har man på eget bevåg utbildat färre värnpliktiga än vad riksdagsbeslutet innebär. För vårt lands bästa, för långsiktigheten, för hållbarheten i beslutet, för arbetsron för tusentals anställda med familjer och för framtiden borde tiden vara mogen för Socialdemokraterna att söka kontakt med oss moderater hellre än med vänsterpartierna. Som ny i försvarspolitiken, en riktig rookie skulle jag vilja beteckna mig, tycker jag att det är anmärkningsvärt att regeringspartiet inte söker uppgörelser där det största oppositionspartiet, , finns med. Jag skulle vilja fråga försvarsministern vad regeringens strategi är när det gäller att söka breda, långsiktiga och uthålliga lösningar på försvarspolitiken. Försvarsmakten har också att utreda fyra olika anslagsnivåer och fylla dessa nivåer med förmågor som svarar mot var och en av dem. Av dessa nivåer är en oförändrad, en minus 3 miljarder, en minus 6 miljarder och en plus 3 miljarder. Det jag hört är att man ska utreda och rejält finräkna på den oförändrade nivån samt på minus 3- och minus 6-nivån. Men just vår nivå, den på plus 3, har man tänkt lämna därhän. Det är anmärkningsvärt att man tillsammans med finräknar på ett minus 6-alternativ, men lämnar vårt alternativ, plus 3, utanför. Därför vill jag fråga ministern om det rykte som påstår detta endast är en fabel eller om det finns någon sanning i det. Det har nämligen ryktats om att man inte kommer att finräkna på plus 3-alternativet. Jag skulle vilja säga att det för oss parlamentariker är utomordentligt viktigt, när det gäller den fortsatta behandlingen av försvarsunderlaget, att få alla fyra alternativen grundligt redovisade. På så sätt kan vi gaffla in det som ska bli organisation i nästa försvarsbeslut. Är ryktet sant eller inte? Jag förväntar mig att ministern svarar på detta. Låt mig göra några reflexioner kring vilka omvärldsfaktorer och andra förutsättningar som styrt den moderata säkerhets- och försvarspolitiken dit där den nu befinner sig. Den yttre säkerheten försvarsförmågan och den inre säkerheten polismakten är områden där staten ska stå stark. Jag lämnar brotten, medborgargardena och polisbristen därhän, eftersom jag tror att vi har fullt upp med den andra säkerheten, nämligen rikets säkerhet. Visst är förmågan till försvar och förmågan till insatser konjunkturanpassade. Om ryssen inte väntar runt hörnet kan vi dra ned på resurserna. Sådan är min sinnebild, och sådan är säkert också de flesta andras. Men vi moderater är lite fegare än ni andra. Vi vågar inte släppa ifrån oss lika mycket försvarsförmåga som ni. Ni tar en större risk än vi. Dagens verklighet är dock en paradox avseende avspänningen. Sannolikheten är större än tidigare för att en svensk flicka eller pojke, som är utbildad till att sättas in vid en insats, kommer att hamna i ett skarpt läge där det gäller liv eller död. Det innebär att vårt försvar står inför nya och annorlunda utmaningar än vad som gällde i går. Jag kan med lätthet påstå att det är mer sannolikt att ett hot blir verklighet än vad som var fallet under det stora hotets tid, alltså under kalla kriget-perioden. Detta innebär att vi i inte kan ta time-out från att utveckla vapensystem och utbilda värnpliktiga från att helt enkelt ha ett försvar som svarar mot kraven på säkerhet för svenskt vidkommande. Verkligheten tar nämligen inte time-out. Det ställs krav på oss att beskriva hotbilden och därefter formulera de förmågor vi vill ha för att på bästa sätt förena slagkraft och flexibilitet, förmåga till försvar av egna territorier och förmåga till gemensamma insatser med andra länder. Därför måste utbildningen av värnpliktiga, liksom materiel, hålla högsta klass. Våra pojkar och flickor förtjänar det bästa när de tjänar sitt land och riskerar sina liv. Vi kan inte slå oss till ro och tro att allt vedervärdigt tagit slut, att det inte finns några soldater mer och att det inte finns några gevär. Det är svårare att beskriva hotbilden än i går, men vi måste ändå göra det. Det är viktigt för freden och säkerheten. När det gäller värnplikten är det nu inne att ropa på plikt för alla och envar, flickor såväl som pojkar. På ett sätt lever vi i den bästa av världar av frihet och plikt. Flickorna har friheten och pojkarna plikten. Om det är något som är akut så är det väl just de gemensamma internationella insatserna. Hur förfogar man med det system vi har över kompetensen, och hur kan vi föra den vidare efter värnplikten? Det är den frågan som i första hand måste besvaras. Den andra frågan är för min del sekundär. Och man måste också en gång för alla fråga sig: Vilken uppgift är det vi ska lösa, och vilken bemanning måste vi ha för att kunna lösa den uppgiften? Det är den viktiga frågan när det gäller bemanningen av försvaret. 59 (): Tidpunkten för årets försvarspolitiska debatt är väl vald. Just nu tonar preludiet inför nästa års försvarsbeslut fram. pekar på att balans i statsfinanserna 2004 kommer att kräva besparingar eller intäktsförstärkningar på . Och mellan EU:s medlemmar avgörs just den svenska alliansfrihetens vara eller inte vara.