prot · GR094 · 2003-09-18 00:00:00 — 1 § Ändring i kammarens sammanträdesplan vice talmannen meddelade att statsministerns frågestund skulle flyttas till . Talmannen meddelade vidare att vanlig frågestund skulle äga rum . 2 § Meddelande om statsministerns frågestund vice talmannen meddelade att ett meddelande om statsministerns frågestund delats ut till kammarens ledamöter. 3 § Information från regeringen 1 Näringsminister (): Jag har kommit hit för att informera om de pågående förhandlingarna i , , och om det ministermöte som ägde rum och helgen i . Själv kom jag inte fram till . Jag vände hem vid budet om död som jag fick när jag mellanlandade i . Men jag följde den svenska delegationens arbete från per telefon. Jag hade hoppats på att få komma hit och redogöra för många konkreta framsteg vid och möjligheten för en öppnare och mer rättvis handel och för hur ministermötet kommer att ge en viktig injektion åt fattigdomsbekämpning och internationellt samarbete och hur världens regeringar slöt upp bakom de högt uppsatta målen för en modernisering av handelssystemet mål som slogs fast när vi lanserade WTO-rundan i . Men så blev det nu inte. I stället bröt ministermöte ihop . WTO:s medlemsländer förmådde inte komma överens om en deklaration och ett ramverk för de fortsatta förhandlingarna. Ministermötet slutade i sammanbrott och splittring och, bör man lägga till, i förvåning, för på bordet låg ett kompromissförslag som i mina ögon var både ambitiöst och realistiskt. Det adresserade jordbruksstöden i rika länder. Det innebar förutsättningar för öppningar för handel med industrivaror och en utvidgning av handelssystemet till att omfatta nya frågor. I jordbruksfrågan hade en ny grupp av lyckats sätta press på oss rika länder. Gruppen som består av 22 länder däribland , , och hade med kraft drivit på för begränsningar för olika former av jordbruksstöd, och de var framgångsrika. Enligt utkastet till ministerdeklaration skulle och EU ha fått acceptera tuffare neddragningar i interna stöd och i exportbidrag . Också för handeln med industrivaror fanns det förutsättningar för en hög ambitionsnivå. Utkastet till ramverk kunde ha lett till betydande tullsänkningar. Låga tullar, som bara leder till krångel, föreslogs avvecklas av i-länderna. Inom vissa sektorer skulle till och med alla tullar kunna avskaffas. Samtliga rika länder uppmanades också erbjuda de minst utvecklade länderna tull- och kvotfri tillgång till sina marknader. skulle fattiga länder kunna behålla höga tullar på vissa begränsade områden. Mest kontroversiellt vid ministermötet var dock utvidgningen av handelssystemet. EU och en rad andra länder har länge drivit att förhandlingar ska inledas om fyra nya frågor: förenklade handelsprocedurer, insyn i offentlig upphandling det som brukar kallas för transparens konkurrenspolitik och investeringar. Många med och i spetsen har dock lika konsekvent motsatt sig förhandlingar på samtliga dessa områden. Polariseringen var stark redan före ministermötet. På ministermötet föreslogs därför en kompromiss. Den gick ut på att man skulle inleda förhandlingar på två områden: förenklade handelsprocedurer och insyn i offentlig upphandling. EU erbjöd sig att släppa både den kontroversiella frågan om investeringar och den förhållandevis komplicerade konkurrenspolitiken. Jag anser att det var en lösning som samtliga WTO-länder borde ha kunnat acceptera, även . Fattiga människor behöver mer än några andra regler mot korruption och onödig byråkrati i handeln. Men kompromissen visade sig vara alltför svårsmält för flera u-landsgrupperingar. När Afrikagruppen förkastade kompromissförslaget valde mötets ordförande att avblåsa ministermötet utan ytterligare förhandlingsansträngningar vare sig på detta eller på andra områden. Sammanbrottet var ett faktum. Det var alltså ett faktum utan att man hade gått till botten eller så långt att man fick klart för sig exakt vilka länder som kunde gå hur långt. Flera faktorer samverkade till att skapa denna djupt beklagliga situation. Först och främst handlade det om bristande kompromissvilja. Det gäller både och EU. Från svensk sida har vi länge arbetat för att EU skulle inta en mer öppen och kompromissvillig ansats till de nya frågorna. Tyvärr har vi inte varit framgångsrika. Först i sista sekund gav slutligen med sig. Det visade sig vara . U-landsgrupperingar som hade enats i motståndet mot EU splittrades inför EU:s plötsliga flexibilitet. De klarade inte av att frigöra sig från sin hårdföra retorik och sina inkörda positioner. Att ordföranden för ministermötet gav kort tidsrymd för länder att ta ställning till kompromissförslaget underlättade heller inte saken. Men misslyckandet i är också en fråga om bristande förtroende förtroendet för det existerande handelssystemet och förtroendet mellan WTO:s medlemsländer. Den pågående handelsrundan i WTO kallas för utvecklingsrunda. Den ska sätta utvecklingsländernas intressen i centrum. Men har det tyvärr mest handlat om vackra ord. Även det självklara beslutet om att alla fattiga länder ska ha tillgång till nödvändiga mediciner kunde bara nås efter mycket hårda förhandlingar. Inför ministermötet väcktes en annan grundläggande förtroendefråga. Fyra av världens fattigaste länder pekade på hur den rika världens jordbrukspolitik underminerade deras enda reella exportmöjlighet, bomullen. Länderna krävde inget annat än att de skulle behandlas enligt de regler som gäller i handelssystemet i övrigt. De ville få möjlighet att konkurrera på rättvisa villkor, utan tullmurar och utan dumpade världsmarknadspriser. Från svensk sida är detta en självklar rättighet. Inför ministermötet arbetade vi därför hårt för att förmå EU att gå med på de fyra ländernas önskemål. Vi gav också ekonomiskt stöd till länderna så att de mer effektivt skulle kunna driva sina intressen inför mötet. Det här gjorde vi . Men vid ministermötet motsatte sig en lösning. I stället föreslogs ökat bistånd. Svaret på ett rättmätigt krav på en likabehandling på handelsområdet reducerades på så sätt till en biståndsfråga. Bomullsavsnittets utkast till ministerdeklaration var otillräckligt. Många uppfattade det som direkt förolämpande. Det lilla förtroende som trots allt fanns mellan WTO:s medlemsländer förbrukades snabbt. Det minskade drastiskt många vilja att gå med på att förhandla om nya frågor i handelssystemet. Av den kompromiss som såg så lovande ut blev ingenting. Därmed gick vi också miste om ett gyllene tillfälle att ta ett viktigt kliv framåt i förhandlingarna om en öppnare och mer rättvis handel. Det gäller inte minst jordbruksområdet. är det viktigt att komma ihåg att ministermötet endast utgjorde en halvtidsöversyn av den pågående WTO-rundan. Dessa förhandlingar kommer att fortsätta, men det kan ta tid innan de tar fart igen, och risken för ytterligare förseningar är överhängande. Än allvarligare är risken för att ambitionsnivån i WTO-rundan nu sänks. Utkastet till kompromiss vid mötet hade för höga ambitioner i de fortsatta förhandlingarna. kan många länder försöka att backa ifrån tidigare löften. Nödvändiga reformer riskerar att utebli. Stora och starka länder kan också utnyttja sammanbrottet som förevändning för att prioritera bilaterala och regionala förhandlingar framför breda förhandlingar i WTO. Men jordbruksstöden kan aldrig minskas genom sådana avtal. För detta krävs framsteg inom ramen för WTO. är de självklara förlorarna om dessa farhågor besannas. Fattiga och små länder skulle drabbas värst. För dem finns inga andra alternativ än att förlita sig på internationellt samarbete och globala regelverk. Få fattiga och små länder är attraktiva för stora och starka länder att inleda bilaterala förhandlingar med. Det kommer inte att löna sig, för det är ingen vinnarstrategi för dem. Sammanbrottet vid ministermötet i gör att vi nu står inför med betydande utmaningar. För svensk del gäller det både som WTO-medlem och som medlem i EU. Inom EU måste vi motverka alla eventuella tendenser till minskad reformvilja på jordbruksområdet. Vi måste uppmuntra EU att öka och inte minska sin aktivitet och flexiblitet i WTO-rundan. I måste vi försöka överbrygga den klyfta som finns mellan rika och fattiga länder. Nytt förtroende behöver byggas. Vi behöver finna en mer konstruktiv samtalston. En snabb lösning på bomullsfrågan är därför fortfarande av hög prioritet. Men också de nya frågorna kräver ökad dialog. Vi måste finna en väg att inleda förhandlingar på sådana viktiga områden som förenklade handelsprocedurer, som särskilda behov och intressen tas till vara. Ingenting av detta kommer att bli lätt. Det hade det inte varit ens med ett positivt resultat vid ministermötet. är utmaningen desto större. Dessa förhandlingar är vår generations största och kanske enda möjlighet att skapa öppnare och mer rättvisa spelregler för världshandel . 2 (): Låt mig först tacka näringsministern för redogörelsen. Ett gyllene tillfälle har gått förlorat, sade näringsministern. Jag delar den uppfattningen. Protektionism är ett av de stora bekymren i världen, en av de stora orsakerna till massfattigdom. gäller det att se framåt. Oavsett skuldfrågan det har gått som det har gått är det viktigt att EU ser till att ta en drivande position för att få i gång det här igen och att inom EU driver just detta. Det finns anledning att ånyo försöka få EU att ta initiativ också till unilaterala tullsänkningar och sänkningar av subsidier som förvrider världshandeln och försvårar import från andra länder. Traditionellt har haft en ledande roll. Det är angeläget att också EU nu försöker axla denna roll. Ska förtroendet återskapas krävs just någon form av unilateral åtgärd för EU för att visa detta förtroende. Låt mig också lägga till att de stora förlorarna på höga tullar är också sinsemellan. Det är höga tullsatser mellan som skapar mycket fattigdom i , i och faktiskt i delar av . Ur egen synpunkt sker detta inte bara i perspektivet av i-ländernas tillkortakommanden, vårt för höga skydd, utan också de sinsemellan måste avveckla sina tullar. Det naturliga är ju att handla med sina grannar. 3 Näringsminister (): Låt mig returnera med att tacka för inlägget. Jag kan konstatera att jag håller med om allting som har sagt. Jag tycker också att det är viktigt nu att vi från svensk sida driver på i EU och att EU driver på i de internationella förhandlingarna för att vi nu ska kunna samla ihop bitarna av de framsteg som hade gjorts i och se om det finns några möjligheter att få fart på det här snabbt igen, att inte missa den möjligheten. Det måste vi värdera mycket noggrant. Vi kommer i handelsministerkretsen i EU att träffas för att föra en diskussion om vad läget nu är och vad vi kan göra. Jag kan försäkra att där kommer att agera i just den anda som önskar. Att vi skulle gå före med ensidiga tullsänkningar och marknadsöppningar tycker jag också är en bra idé, inte minst av det skälet att det gynnar konsumenter i och i övriga EU. Vi har tidigare drivit detta till exempel när det gäller barnkläder och andra textilier, varor med gynnsamma inverkningar på miljön, miljövårdsinvesteringsprodukter och annat. Jag konstaterar att kulturen är förhärskande att man sänker ingenting och öppnar ingenting utan att byta med någonting. Vi står ofta alldeles ensamma i detta krav. Jag fortsätter gärna att föreslå det, men jag vill inte inge någon optimism om att detta kommer att leda till att det snabbt blir EU:s politik. 4 (): Tack för det. Brådska är viktigt. Det finns en sak som handelsministern kan använda som stöd för detta. Konventet om EU:s framtid satte som målsättning för EU:s externa agerande att avveckla tullar och andra handelshinder. Det finns alltså ett betydande stöd åtminstone bland parlamentariker i de 28 länder som utgjorde detta framidskonvent för detta synsätt. Sedan stämmer det, som säger, att många vill se det som ett spel, man ger inte ifrån sig något förrän man själv har fått något, vilket ju är en grundläggande felsyn. 5 (): De stora förlorarna är naturligtvis i det här sammanhanget. Men det finns också andra faror som jag ska återkomma till. Det första är det som handelsministern gick ganska lätt förbi, att frågan är om man inte överlastar WTO när man för in nya frågor, som Singaporefrågorna, innan man har löst för , motparten, centrala frågor som man har fuskat med . Det gäller tekofrågorna, det gäller jordbruksfrågorna framför allt men även andra frågor. Frågan är om man ändå inte hade bäddat för ett misslyckande då uppträdde med större fasthet, som utifrån andra utgångspunkter då och då förordats. Men när de faktiskt gjorde det bröt det samman därför att de tog på allvar de utfästelser som EU och hade gjort för länge sedan men inte hade uppfyllt. Frågan är vad näringsministern kommer att göra inom EU för att säkerställa att man inte överlastar hela WTO-systemet med nya frågor bara för att det ska gynna i-länderna. Det leder mig över till den andra reflexionen. EU har varit väldigt duktigt på, tyvärr, att ingå en mängd bilaterala handelsavtal som i sig, när de blir så många som de är, undergräver det globala handelssystemet. Vad kommer handelsministern att göra inom EU för att motverka att ytterligare avtal av den här karaktären sluts? Det gäller till exempel ett avtal med som vi nu har på bord, men det finns massor av avtal med Medelhavsländer och före detta kolonier. Mot den här bakgrunden är min allmänna fråga: Vilka initiativ tänker näringsministern ta inom EU med tanke på det här debaclet? 6 Näringsminister (): Frågan om vi överlastar WTO med nya frågor bara för att gynna i-länderna vill jag besvara med ett nej. Jag instämmer inte i den synen. Jag håller med om att det kan vara ett problem för många länder att ta på sig nya uppgifter. Men det översätter jag inte till att vi ska paralyseras och låta bli att gripa oss an frågor som har blivit viktiga, men som inte var på dagordningen när den förra förhandlingen inleddes . Vi ska i stället medge flexibilitet i tillämpningen som respekterar små länders och fattiga länders svagare förmåga att lika snabbt omsätta sådana här avtal i praktiken. Vilka initiativ föreslår för att gå dessa länder till mötes? Så uppfattade jag en delfråga. Vi har i EU drivit på för att EU ska ha en flexibel attityd i sina förhandlingar, att man inte ska framstå som en som kräver allt eller inget och som i ultimativa ordalag ställer krav i alla dessa fyra nya frågor utan kompromiss och utan prut. I någon mening har vi varit framgångsrika. EU prutade väldigt radikalt, men också väldigt plötsligt och väldigt sent. Det fanns inte någon beredskap hos andra sidan att översätta eftergiften från EU till en ny förhandlingsposition. Det lämnades inget svar på det. Men jag vill påstå att de två nya frågor som återstår i EU:s krav transparens vid offentlig upphandling och minskad byråkrati kring handeln absolut inte är frågor som är till för att gynna i-länder. Jag vill tvärtom påstå att den byråkrati som omger handeln är ett större problem, en större kostnad och en större börda för fattiga människor i fattiga länder än vad de är för till exempel . 7 (): Jag upprepar min fråga om dessa myriader av bilaterala avtal och EU, men den kan näringsministern kanske svara på i nästa inlägg. Det finns två knäckfrågor här. Den ena är att EU är inflexibelt och har svårt att förhandla. Först ska man komma överens inom gruppen, och sedan är man ofta låst i sin attityd när man så att säga kommer till tredje part. Det andra området gäller jordbruksfrågorna. Där är min fråga: Tror näringsministern att debaclet i kommer att påverka diskussionen inom EU beträffande den framtida jordbrukspolitiken? 8 Näringsminister (): Den sista frågan försökte jag att beröra i mitt inledningsanförande. Det gäller att se till att reformviljan inte mattas utan i stället stärks. Men det finns ju en oro för att om WTO-förhandlingarna faller ihop så försvagas det yttre trycket på oss att reformera jordbrukspolitiken och då minskar den interna reformviljan och reformförmågan. Det yttre trycket behövs för att man ska få fart på reformerna. Vad det blir av detta är för tidigt att säga. Men vi är mycket uppmärksamma på utvecklingen. Och jag kan försäkra att vi för vår del kommer att göra vad vi kan för att förhindra att detta ogynnsamma scenario blir verklighet. Jag hann inte med frågan om de bilaterala handelsavtalen i mitt första inlägg. nämnde avtalen med och Mercusur. Det är två avtal som vi inledde förhandlingar om under det svenska ordförandeskapet och som jag därför gärna vill försvara. Jag tycker att det är bra om vi får bättre handelsförutsättningar med den regionen. Det skapar välstånd och bättre utveckling och tryggar demokratin på ett sätt som jag gärna vill medverka till. Jag tror inte att det är skadligt för världshandeln. 9 (): I regeringsförklaringen som föredrogs av statsministern sägs det så här: Samverkan med viktiga utvecklingsländer som , och kommer att intensifieras. Jag antar att en del i den slutsatsen är det som har skett i . Hur ska det samarbetet intensifieras och vad ska det leda till? Sedan säger näringsministern att det fanns två skäl till det fiasko som vi har sett i , dels bristande kompromissvilja såväl från EU som från fattiga länder, dels bristande förtroende för WTO-systemet. Eftersom många är inne på att är de stora förlorarna är det rimliga att ställa frågan: Vet de inte sitt eget bästa? Finns det en risk för att det finns en sorts von oben-attityd från oss och från den europeiska unionen gentemot fattiga länder som har sett att och EU inte har varit kompromissvilliga och velat ställa upp på deras krav? Man har ställt krav på att fattiga länder ska avreglera marknader och offentliga sektorer, och man har haft motvilja mot system som garanterar fattiga människor mediciner. Det gäller EU:s egen handelspolitik och jordbrukspolitik och senast motståndet mot att bomullsprodukter skulle kunna behandlas som andra varor och omfattas av tullfrihet. Jag menar att det finns ett ansvar också hos den europeiska unionen för bakgrunden till det misstroende som många fattiga länder känner inför . 10 Näringsminister (): Jag börjar med frågan om , och . Jag blev väldigt glad över att statsministern i regeringsförklaringen gjorde den här markeringen. Det är tre länder som är väldigt viktiga aktörer på det område som vi diskuterar här i kammaren. Statsministern syftade i och för sig på ett mycket brett samarbete med tre viktiga länder i syd. Men på detta område är dessa tre länder nyckelspelare som jag vill påstå att vi har goda och nära kontakter med som vi har försökt att utveckla. Jag var själv i och förde handelspolitiska samtal med min indiske kollega . Så sent som talade jag i telefon med min sydafrikanske kollega . Den svenska delegationen i hade informella och utförliga samtal med den brasilianska delegationen. Vi har goda traditioner från den tid som vi förhandlade i GATS av den här typen av diskussioner, och dem vill jag mycket gärna bygga vidare på. Jag kommer att bjuda in mina kolleger till besök hos oss här för att gå igenom hur vi kan fördjupa våra relationer ytterligare. Den andra frågan som ställde tycker jag är väldigt befogad. Kan det vara så att vi uppifrån oss har en von oben-attityd gentemot dem där nere i söder, att de har sett vår protektionism och därför inte tror på oss? Javisst, så är det. De har sett hur vi har släpat benen efter oss när det gäller att tillämpa läkemedelsbeslutet i , tekoavregleringar och mycket annat. Men de två frågor som stjälpte förhandlingarna i avbyråkratisering och förenkling av handelns krångel och transparens i offentliga upphandlingar för att minska risken för korruption är verkligen inte frågor som vi för fram på deras bekostnad. Det handlar ju inte om att vi vinner och de förlorar, utan det handlar om att det behövs gemensamma ansträngningar för effektivare regler. Reglerna är ju gemensamma när det gäller handeln. Så i det avseendet vill jag inte hålla med. 11 (): Jag välkomnar synsättet att man ska utöka samarbetet med , och . Det finns säkert också fler länder som kan vara aktuella för ett utökat samarbete i handelsfrågor, men dessa tre länder är, precis som näringsministern säger, centrala aktörer. När det gäller min fundering över ansvaret hos den europeiska unionen och hos menar jag att man, för att förstå det misstroende som finns, måste se hur handelssystemet och fungerar. Den misstro som finns bland många fattiga länder bygger egentligen på en högst realistisk syn på hur man har sett rika länder använda på just det sätt som näringsministern tog upp. De rika länderna byter favörer och vill alltid se till att de själva tjänar på det hela. De är inte alls främmande för att ha protektionistiska inslag i sin egen politik så länge som de inte får några favörer i utbyte. Det är någonting som vi måste göra upp med. 12 Näringsminister (): Jag håller med om det. Jag tycker precis som , och som jag själv var inne på , att det här är ett område som präglas av ett gammalt tänkande, att sådant här är saker som man bara byter, att här kan vi göra saker av egenintresse ensamma som dessutom kan vara bra för andra länder. Vi föreslår detta då och då, och de börjar tröttna på oss för att de tycker att vi är dumma och vi får aldrig stöd för det, så vi kanske inte har föreslagit det tillräckligt ofta, vad vet jag. Men det råder ingen oenighet mellan oss om detta. Vi känner en del av det dåliga samvetet i EU för att EU har varit så dåligt på att genomföra tekoavregleringen till exempel. Tonen här är kanske lite självkritisk om EU. Det är klart att vi ska granska vad EU gör, och vi ska värdera hur vi ska göra EU bättre. Men vi ska inte glömma att också är dåliga i det här avseendet. Vad gäller bomullen var det ju som var boven, inte EU. Den provokation som kanske psykologiskt fällde det här var att förhandlingsmannen, Supachai, lade sig för nära de amerikanska intressena i sitt kompromissbud. 13 (): Utvecklingsländerna har inför förstärkt sina förhandlingspositioner. Det kanske förvånar en del att de blev kraftfullare . Bland annat hade man rätt mycket NGO-folk med sig i sina grupper, och för EU och blev det helt plötsligt lite tuffare förhandlingar. Men har vi alltså fått tydliga signaler på vad de vill och i vilken riktning de vill se utvecklingen. Tror du, , att vi kanske kan se misslyckandet i , en ände med förskräckelse, som bättre än en förskräckelse utan ände, så att det blir ett uppvaknande på något sätt som gör att vi i fortsättningen respekterar åsikter? Att komma med en massa kompromisser i slutändan när mötet nästan var över var väl inte precis att ge dem en fair chans att kunna säga ja eller nej. 14 Näringsminister (): Vi vet nu i efterhand att eftergifterna kom . Men det är svårt att delta i det här förhandlingsspelet, och det är många som sitter vid spelbordet. Jag vill inte i efterhand vara efterklok och säga att vi skulle ha gjort annorlunda. Vi tyckte från vår sida att man skulle ha varit mer flexibel, men det är som sagt lätt att säga . Det kommer att bli mycket analys och mycket diskussion om detta. Jag föredrar att vända blicken framåt och, precis som föreslår, se om vi kan göra något positivt av det, om vi kan undvika att det blir en bestående katastrof och att saker inte kommer i gång igen. En positiv sak att bygga på är att de mer tongivande , ledda av gruppen av stora länder som , , och så vidare, visade sig vara ett ganska väl fungerande block som det gick att prata och förhandla med och att få i gång en förhandlingsdynamik med. har vi sett allianser av länder som har enats om att säga nej. Men när det har börjat röra sig i förhandlingen har det inte funnits kapacitet att spela spelet så att säga, utan man har enats om ett nej och när det inte längre gäller är det oerhört svårt att gå framåt. var det mer konstruktivt, mer erfaret, mer moget, och det pekar väldigt konstruktivt framåt. Jag föredrar att lägga tonvikten vid den delen av erfarenheten och säga att på det här kanske vi kan bygga en bättre utveckling, en effektivare förhandling med mer effektiva talesmän för u-landsintresset.