prot · GQ09111 · 2003-05-26 00:00:00 — Tack så mycket för svaret, socialmi-nistern!Min interpellation kom till när jag studerade skill-naden mellan de möjligheter som andra personer medsjukdomar har och de äldres vård- och omsorgsbehov.Jag tar mig friheten att läsa upp en del av min in-terpellation för att återigen belysa skillnaden, efter-som det inte direkt har framgått här. Jag framhåller attjag inte vill ställa två sjuka grupper mot varandra,utan det handlar bara om att belysa skillnaden.Det är nämligen så att "riktlinjerför hjärtsjukvård, som presenterades vid enläkarkonferens, ska ge alla patienter likvärdig vårdoavsett var i landet de befinner sig. De olika hjärt-sjukdomarna ska rangordnas och prioriteras enligt enpoängskala. Behandlingsåtgärderna baseras på veten-skapliga studier.Men när det gäller äldreomsorg så sker behovsbe-dömningarna i varje kommun, mer grundat på tradi-tion och utbildning men också utifrån kommunernasekonomiska situation. Dessutom grundar sig intebehovsbedömningarna på vetenskapliga studier ochalltför liten forskning görs för att rätt värdera behovetav olika insatser. "I det senare exemplet grundar sig alltså de insatsersom äldre får utifrån sina behov mer på vad manbrukar göra än på vetenskap och samsyn. Bostadsor-ten är också, vad socialministern än säger om det,avgörande för vilken vård man får. Förmånga sjukdomar, till exempel inom hjärtsjukvård,finns det nationella riktlinjer. Man ska känna var än i landet man befinner sig. Men de äldreska vara tacksamma, de får stanna innanför kommun-gränsen och det är inte alls säkert att de vet vad defår. De garanteras ingen speciell vård.Det är ett lotteri vilken äldrevård man får. Det sä-ger landets äldrevårdsexperter. ,docent i geriatrik, undrar hur långt kommunernassjälvstyrelse egentligen ska få sträcka sig. Jag frågardetsamma.Gun-Britt Rydegård, som nog både socialminis-tern och jag känner till, har doktorerat på just regio-nala ojämlikheter i äldreomsorgen. Det hon harkommit fram till utmanar tanken på om det är envälfärdsstat vi har. Snarare ska vi prata om ovälfärds-kommuner. I en artikel i i november2000 gjorde hon en jämförelse mellan landets allakommuner. Hon har följt dem . Där kan viläsa om olika poängsystem för varenda kommun.Det är . Den informationen borde soci-alministern ha tagit till sig. Han borde ha sett hurojämlik vården i landet är. Det handlar om en diskri-minering av äldres vård- och omsorgsbehov jämförtmed många andra gruppers. Vetskapen om skillna-derna i landet är stor, men ändå gör socialministerningenting åt detta, menar jag, utan skyller fortfarandepå självstyrelse. Det ska vara en kommu-nal angelägenhet, säger socialministern. Jag säger:Det ska vara en rättighet för äldre att få jämlik vårdöver hela landet.Jag förstår inte vad det är som gör att en hjärtsjukkan känna sig trygg och bli likvärdigt bedömd i helalandet medan en äldre multisjuk och lätt dement per-son är hänvisad till politiska bedömningar, kommun-arrest och en ojämlik vård. Det är inte schyst, social-ministern!Anf. 105 Socialminister ():Fru talman! Vi talar om två olika problemställ-ningar. Oavsett vilken ålder man har är det rimligt attvi har nationella riktlinjer för medicinska behandling-ar. Det finns ett problem som alldeles upp-märksammades i en stor rapport från SBU, nämligenatt det fortfarande finns kunskapsluckor när det gällermultisjuka och många av de sjukdomar som i huvud-sak drabbar äldre.När det däremot gäller den medicinska behand-lingen, val av terapi, val av läkemedel, val av insat-ser, vilka diagnosgränser man ska sätta och så vidareär det rimligt att också äldrevården, det vill sägasjukvården för äldre, ska präglas av nationella rikt-linjer.Jag uppfattade dock inte interpellationsfrågan pådet sättet utan mer ifall man också ska ha nationellariktlinjer när det gäller omsorgen, alltså inte bara förden medicinska vården utan också för övrig omsorg.Man kan konstatera att där är det inte lika lätt attfastställa nationella riktlinjer helt enkelt för att be-sluten om omsorgen ska utgå från varje människasalldeles unika sociala situation. Det som kan varaenkelt att tillgodose för en människa kan visa sig varamycket svårt att tillgodose för en annan eftersom densociala situationen - familjesituation, familjeband,relation till anhöriga - kan se väldigt olika ut.Jag hoppas naturligtvis att man ska hitta vägen tillnågon form av nationella riktlinjer också när det gäll-er omsorgen, så att vi slipper stora skillnader beroen-de på var man bor. Att däremot göra den enkla kopp-lingen mellan riktlinjer för medicinsk behandling ochriktlinjer för omsorg är att göra frågeställningen liteför enkel.Tanken med den utredning som vi hoppas ganskamycket av - i alla fall som grund för en diskussion -nämligen Äldreberedningen, vilket känner till, är att påbörja ett arbete som skakunna ge svar på några viktiga frågor. En del handlarom den långsiktiga finansieringen av äldreomsorgen.Alla vi politiker har ett ansvar att ge besked om denlångsiktiga politiken. En annan del handlar om att viockså ska veta vad samhället har för skyldighetergentemot medborgarna. Och en tredje, för den enskil-de kanske viktigaste, handlar om att veta vad man kanförvänta sig av vård och omsorg den dag man behö-ver samhällets stöd.Allt detta måste vi förtydliga för att vi ska få entillit till äldreomsorgen. Med Äldreberedningensdiskussioner som grund hoppas jag alltså att man skakunna redovisa för riksdag en överenskom-melse mellan de ansvariga landstingen, kommunernaoch staten om hur vi ska klara av dessa uppgifter. Idet ligger också ambitionen att ha begripliga riktlinjerför bedömning av omsorgen. Det är emellertid ett merkomplicerat arbete än att fastställa riktlinjerna för demedicinska behandlingarna.Anf. 106 (m):Fru talman! Det hastar, socialministern! Vi haringen tid att förlora. Det handlar om nationella rikt-linjer, och det handlar om att ge även multisjuka äldreen möjlighet till jämlik vård. Men det handlar ocksåom det fria vårdvalet, precis som när det gäller dehjärtsjukas nationella riktlinjer.Jag fortsätter att läsa från det tal som socialmi-nistern höll för just för att belysaskillnaden. Där säger socialministern att "från års-skiftet har samtliga landsting anslutit sig till rekommendation om fritt vårdval.Alla patienter har rätt att välja var i landet de skafå vård. Detta är verkligen ett genombrott för en nysjukvårdssyn." När kommer också de äldremultisjuka att få denna självklara valfrihet?Socialministern säger vidare när det gäller det friavårdvalet: "Men det fria vårdvalet innebär också atten patient som sökt vård i hemlandstinget och fåttbesked om behandling kan välja". Jag tänker då pådem som inte får den vård som de enligt bistånd harfått rätt till.Hjärtsjuka eller andra grupper kan nu välja vårdvar de vill någonstans i . "En viktig uppgiftför varje landsting är nu att informera både vårdgiva-re och befolkning om valmöjligheterna." När bliräldre informerade om valmöjligheterna som de sommultisjuka med olika sjukdomar och problem kanvälja i hela landet?Dessutom säger socialministern att många trodde"att ett fritt vårdval för patienterna var oförenligt medprinciperna för en allmän och gemensamt finansieradvård. Men detta steg vill vi visa att idén om allemans-rätten tvärtom förutsätter en stark ställning för pati-enten".När får även de äldre multisjuka med diabetes,liggsår och så vidare lika självklar rätt att bli bedöm-da utifrån nationella riktlinjer som garanterar att defår rätt mediciner på sina äldreboenden? När får derätt att välja vilken vård och omsorg de vill ha i lan-det? Jag menar att vi inte ska diskriminera. Vi hadeen diskussion om diskriminering av äldre för en litenstund sedan i början av en interpellationsdebatt. Jagmenar att detta är diskriminering av äldre, socialmi-nistern.Är jag tillräckligt klar och kan sköta mig självmen har en sjukdom har jag möjlighet att bli bedömdlika i hela landet. Då kan jag fritt söka vård var jagvill i hela . Men är jag gammal, multisjuk ochdement är jag hänvisad till kommunpolitikerna ochtraditioner: Så här brukar vi vårda. Dessutom kanskekommunens ekonomi är så dålig att man inte ens kanbygga särskilda boenden och anställa personal. Det ärinte rimligt.När kommer socialministerns tal på Vårdförbun-dets stämma att också inkludera äldre multisjuka?Anf. 107 Socialminister ():Fru talman! Jag vet inte om har tänkt igenom vad hon faktiskt säger.Bestämmelserna om medicinsk behandling ska natur-ligtvis gälla alla oavsett vilken ålder man har. Det skavara gemensamma riktlinjer. Man ska ha rätt att väljavårdgivare.Vad vi talar om är ett helt annat problem. Detgäller äldre människors möjligheter att välja ett boen-de som är anpassat efter de egna förutsättningarna.Antingen får man bo kvar hemma och får stöd ochhjälp för att klara detta eller så får man ett fungerandesärskilt boende där man får medicinskt stöd.De flesta väljer naturligtvis detta en gång. Livethåller på att rinna i väg. Man förstår att det nu är dagsatt välja ett boende som gör att man kan få den bästamöjliga livskvaliteten . Det handlar dåinte om att shoppa runt och söka efter vård på det enaeller andra stället. Det handlar om att hitta vägen tillatt kommunen som är ansvarig för äldreomsorgentillsammans med den som är ansvarig för sjukvårdenerbjuder högsta möjliga medicinska kvalitet i vården.Hela tanken som jag vet att leker med, att man via en peng på något sättska kunna välja var man vill bo och attflytta från den ena kommunen till den andra för attsöka sig den bästa vården, kan gälla för en liten gruppmänniskor, som jag tycker ska ha möjlighet att välja.Men för de allra flesta är det viktigt att vi säger:Kommunen har en skyldighet att se till att jag får entrygg äldreomsorg. Landstingen har en skyldighet attse till att jag får en bra medicinsk behandling.Nu prövar vi dessutom frågan hur ansvarsfördel-ningen ska vara mellan kommun och landsting ochom jag ska kunna kräva av kommunen att kunna fådetta. Det är ingen lösning att säga att jag får pengen.Lösningen måste vara att kommuner och landstinghar en skyldighet att erbjuda detta. Det är kanske ettval man gör. Jag kan inte shoppa omkring. Jag haringa möjligheter att välja det ena och det andra närjag väl är i behov av omfattande vård och behandling.När jag är multisjuk ska jag veta att jag får det ab-solut bästa. Då är pengsystem eller något liknandeinte någon lösning. Sjukvården kan inte diskuteras påexakt samma sätt som vi diskuterar framtidens äldre-omsorg. Det ärbara det att hon inte låtsas om att det är så problema-tiskt.Anf. 108 (m):Fru talman! När socialministern och jag går tilltandläkaren går vi inte kommunalrådet och frågarvem vi ska vända oss till. Då shoppar vi runt till dentandläkare som vi tycker är bäst. När vi ska gå tillsjukgymnasten går vi till den som är bäst på whip-lash-skador, och vi bryr oss inte om var pengarnakommer med i systemet.Jag vill att äldre ska ha samma möjlighet. Manshoppar inte runt om man är dement, äldre och sjuk.Man väljer en vård. Man väljer kanske att söka sig tillett hem som ligger utanför kommunen där de har ettspråk som man förstår. Det kanske finns ett hem fördövblinda. Det kanske finns ett hem för antroposofer-na. Det kanske finns ett hem som HSB eller PRO harordnat. Det kallas inte för att shoppa runt, socialmi-nistern. Det är politisk retorik. Det går inte hem.Har vi ett fritt vårdval här i landet efter den 1 ja-nuari för alla som är sjuka men som klarar att ta sigrunt i landet själva vill jag att äldre också ska ha det.Annars kallar jag det för diskriminering.Sedan säger socialministern att det endast är i un-gefär 30 kommuner som man inte har kunnat tillgo-dose behoven enligt utvärdering avom kommunerna kan erbjuda vård och omsorg. Detär 30 kommuner! Tänk om det varit tio landsting sominte kunnat erbjuda sotning av kärl, eller vad somhelst. Då hade det blivit ramaskri i detta land. Meninte när det är 30 kommuner som åsidosätter äldresmöjlighet att få vård och behandling.Jag kanske har något i baktankarna, socialminis-tern. Jag vill att äldre multisjuka ska ha samma rättig-het som alla andra. Jag vill att de ska kunna få göraett fritt vårdval som alla andra. Jag hoppas att vårdga-rantin ska kunna gälla också dem . Åter-igen: Det finns inga fula baktankar, socialministern.Det handlar om att ge även de äldre en möjlighet.Anf. 109 Socialminister ():Fru talman! Jag ber verkligen om ursäkt i fall hon tolkade det som att jagskulle misstänka fula baktankar. Det var inte det jagmenade. Det är så lätt att resonera om ett fritt vårdvalockså för äldre multisjuka. Jag bad reflektera över vad det är för verklighet vidiskuterar.För de allra flesta handlar det om möjligheten attvälja boende som fungerar av ens liv.Då är det inte möjligt om man är missnöjd med detena snabbt välja något annat eller flytta runt.Jag måste veta att jag kan kräva det absolut bästa.Det ska finnas instrument för mig att kräva förbätt-ringar och anmäla ifall det inte är så att man kan gemig en trygg omvårdnad eller trygg vård. Man ska setill att jag som vårdtagare, medborgare, vet hur jagska försäkra mig om att få det bästa.I den situationen i livet tror jag inte att lösningenär att man säger: Du kan via en peng eller ett annatsystem välja någonting annat. På just den punktentänker fel. Det gör honinte för att det finns några onda baktankar, utan heltenkelt för att situationen inte ser ut så för äldre män-niskor.Sedan är det alldeles självklart att vi ska se till attmänniskor har möjlighet att flytta från en kommun annan för att anhöriga bor i en annan kommuneller för att de av olika skäl väljer någonting annat.Det ska också vara möjligt att välja olika vårdformeroch bostadsformer.Vill man bo i ett särskilt kooperativt äldreboendeska man naturligtvis ha möjlighet till det. Det tyckerjag också ska ingå i den skyldighet samhället hargentemot medborgarna. Vad jag vänder mig emot ärtanken att ett system med en fri peng skulle lösa pro-blemen. Det tror jag inte att det gör.Överläggningen var härmed avslutad.19 § Svar på interpellation 2002/03:399 omanhörigvårdenAnf. 110 Socialminister ():Fru talman! har frågat statsrå-det dels om hon avser att vidta åtgärderför att inrätta ett nationellt resurscenter för anhörig-stöd, dels vilka konkreta åtgärder hon avser att föreslåför att förbättra för de personer som vårdar anhöriga.Interpellationen har överlämnats till mig eftersom jagansvarar för dessa frågor.Anhörigas roll och betydelse som vårdgivare tilläldre och personer med funktionshinder är väl doku-menterad och känd. Belastningen på anhörigvårdareär mycket hög, och det är därför avstörsta vikt att det finns fungerande stödformer fördenna grupp.Frågan om stöd för anhöriga och närstående harbehandlats av som i ett tillkännagivande tillregeringen uttalat att det vore önskvärt om det i soci-altjänstlagen infördes en särskilt reglerad skyldighetför socialnämnden att stödja dem som vårdar närstå-ende samt att en analys av de ekonomiska konsekven-serna av en sådan lagändring bör göras. Olika alter-nativa lagregleringar i avsikt att ytterligare stödjaanhöriga ska också redovisas.Regeringen har inom ramen för den nationellahandlingsplanen för äldrepolitiken åren 1999-2001utgivit stimulansbidrag till kommunerna för att ut-veckla stödformer till anhörigvårdare, det så kalladeAnhörig 300. uppföljning av sats-ningen visar att den varit mycket framgångsrik närdet gäller att synliggöra de anhörigas situation och attden skapat ett klimat där anhörigas insatser värdesättsoch respekteras.Kommunerna har genom Anhörig 300 utvecklaten mängd stödformer för anhörigvårdare. En sådanstödform är anhörigkonsulent eller anhörigstödjaresom inrättats i många kommuner. En anhörigkonsu-lent kan bland annat ge råd och stöd i olika situatio-ner. I många kommuner finns nu också anhörigcen-traler eller träffpunkter med verksamhet för anhörig-vårdare. Där har anhörigvårdare möjlighet att träffaandra i liknande situation och delta i olika aktivitetersom exempelvis anhörigcirklar där bland annat kun-skap ges om samhällets hjälp och service samt omolika sjukdomstillstånd.Socialstyrelsen har fortsatt att följa upp utveck-lingen av anhörigstödet och kommer före sommarenatt lämna en rapport om den fortsatta utvecklingensamt en samlad bedömning av effekterna av satsning-en.Genom den nationella handlingsplanen för ut-veckling av hälso- och sjukvården åren 2002-2004har regeringen angivit att en bred och långsiktig ut-veckling av anhörigstödet även fortsättningsvis skaprioriteras. Regeringen, har slutit ett utvecklings-avtal om att stöd till anhöriga ska utgå under dekommande åren. har ett fortsatt upp-drag att följa upp utvecklingen av kommunernas stödtill anhöriga under de år som handlingsplanen genom-förs.Förutom dessa särskilda satsningar behandlaräven den av regeringen tillsatta demensarbetsgruppenbland annat anhörigvårdarnas situation.Stödet till anhöriga regleras genom socialtjänstla-gen och är en frivillig uppgift för kommunerna. InomSocialdepartementet pågår en analys av bland annatde ekonomiska konsekvenserna av en särskilt regle-rad skyldighet för socialnämnden att stödja dem somvårdar närstående i enlighet med tillkän-nagivande. Resultatet av arbetet kommer att redovisasför riksdagen.Anf. 111 ():Fru talman! Först vill jag tacka försvaret. möttes vi i en interpella-tionsdebatt här i kammaren angående anhörigvård,och min känsla var då att tog minafarhågor på fullt allvar när det gällde kommunernasvilja att avsätta medel även efter det att stimulansbi-draget Anhörig 300 hade upphört, och det tackar jagför. Jag har känt mig ganska ensam när jag har börjatmed det här just för att frågan varit så lågt prioriterad.Vi vet att anhörigas insatser i vården ökar. Kom-mun-Aktuellt hade ju ett stort reportage omsituationen. Precis som socialministern säger harstimulansbidraget haft en oerhört stor betydelse närdet gäller att synliggöra de anhöriga, och då i synner-het anhöriga till demenssjuka. Förra gången jag hadeinterpellationsdebatt med socialministern var det justför att jag efter kontakt med de olika kommunernavar orolig över att man avsåg att låta mindre medel gåtill anhörigstöd. Även är det de kontakterjag har med kommunerna som gör att jag oroas. Manser ingen samordning. Man vet inte vart man skavända sig. Man vet inte vad som händer i kommunenintill.När det gäller de här samordnarna som ingick iAnhörig 300 kan jag ta ett exempel. Om jag ville hareda på hur det är i till exempel min del av världen, iBohuslän, kunde jag ringa en samordnare på och få reda på hur de olikakommunerna arbetade med anhörigvården. Likasåkunde jag ringa till för att få reda hur manarbetade i fyrstadskommunerna. Denna möjlighetfinns inte . Och alla kommuner, ,har inte anhörigkonsulenter.Av mina kontakter har jag också fått reda på attdet har pågått en stor undersökning om demensvår-den. Den är stor och landsomfattande, och därmed ärdet ett unikt material som kommer att presenteras. Jagtror att förväntningarna kommer att bli stora på deförslag som kommer fram från den här demensar-betsgruppen både när det gäller behovet av geriatri-ker, vård och bemötande, och också när det gäller deanhörigas situation. Den kommer att synliggöras ännumer.Socialministern väljer att inte besvara min frågaom ett nationellt kunskapscenter. Vid debatten för ettår sedan framkom det att socialministern tyckte attfrågan om ett nationellt kunskapscenter borde disku-teras i den arbetsgrupp som man avsåg att tillsätta.Det är också ett av direktiven. Det var en avvägningmellan att som strategi stärka anhörigorganisationer-nas ställning i samhället, ge dem resurser för att skapakompetens, eller att se det som en samhällelig uppgiftatt skapa kunskapscenter. ansåg ocksåatt man borde diskutera den avvägningen med andraanhörigorganisationer. Min fråga till socialministernär: Vad har hänt och vad är hans inställning till ettsådant kunskapscenter?Anf. 112 Socialminister ():Fru talman! Först vill jag bara säga något om An-hörig 300. Tanken med hela den satsningen, på300 , var att starta verk-samheter som de flesta kommuner inte hade prövat påoch att sedan försöka få kommunerna att ta över des-sa verksamheter. Vi kan konstatera att det på fleraområden faktiskt har lyckats. Just när det gäller anhö-rigkonsulenter fanns det , alltså innan Anhö-rig 300 startades, bara anhörigkonsulent i avkommunerna. som projektet drevsfanns det i av kommunerna. Det fanns inte ialla, precis som säger, men detfanns ändå i av kommunerna. Det finns nu i av kommunerna. Så ärdet också med många andra verksamheter. De harsatts i gång, och i de flesta kommuner har man behål-lit verksamheten. Det var själva avsikten. Med denslutliga utvärderingen av Anhörig 300 som grund skavi diskutera med Kommunsverige hur man kan gåvidare.Svaret på fråga om ett kun-skapscenter, eller ett nationellt resurscenter, är att detfaktiskt är som egentligen hartagit över detta. Deras verksamhet på central nivå kanuppfattas som ett sådant nationellt center. Ifall deträcker, ifall det är ett tillräckligt stöd för kommuner-nas verksamhet, kan jag inte bedöma. Men det äringen tvekan om att det där görs väldigt mycket avdet som var avsikten med ett nationellt resurscenter.Vi kommer, som känner till, attpåbörja ett arbete för att utveckla en mer långsiktighandlingsplan när det gäller äldreomsorgen och äld-revården. Här spelar naturligtvis stödet till de anhöri-ga en central roll. Vi kommer tillsammans medKommunförbundet att ta upp många av de frågor somhar varit föremål för diskussion, exempelvis regel-bundna hembesök till äldre. Det kan spela en väldigtstor roll när det gäller att förebygga för framtida vårdoch omsorg. Vi vill också pröva möjligheten att kun-na erbjuda hemtjänst utan biståndsbedömning. Detkan också vara viktigt som stöd till anhöriga. Vikommer framför allt att diskutera demensarbetsgrup-pens förslag för att se till att vi får en fungerandedemensvård.Jag vill se de här idéerna som, många av dem,kommer från det arbete som har skett i Äldrebered-ningen, som en grund för att långsiktigt få en mycketbättre äldreomsorg men framför allt också för att fåett mycket bättre stöd för de anhöriga. Det är ett ar-bete som kommer att inledas , men somriktigt tar fart när vi har Äldreberedningens och de-mensarbetsgruppens förslag. Vi hoppas kunna redovi-sa ett sådant här program såatt vi kan ha en grund för ett beslut i riksdag.Anf. 113 ():Fru talman! löften gläder mig. Attvara anhörigvårdare kan ibland låta som något nega-tivt, som något man tar på sig och känner sig tvingadtill. Vi vet dock att anhörigvård också kan vara någotmycket positivt. Den som blir vårdad får en individu-ell hjälp. Det finns en stor kunskap hos anhörigvårda-re som måste ingå som en del i hela sjukvården.När det gäller detta med ett centrum ser jag framemot de förslag som kommer. Vi vet att problemenkvarstår när det gäller att dokumentera, redovisa ochbedöma erfarenheterna av Anhörig 300-projektet. Vivet också att det behövs ett mer strukturellt arbetemed anhörigfrågorna som tar hänsyn till hälso- ochsjukvårdsfrågorna, familjepolitiken och det deladeansvaret mellan kommun och landsting.Vi vet också att det kommer att bli tuffare priori-teringar framöver. Då kan man fråga sig vad somhänder med anhörigvårdarna.Jag vill tacka socialministern för att han har tagitmig på riktigt allvar. Det kändes motigt när jag börja-de med de här frågorna för fyra . Jagkänner dock att jag har baxat frågan framåt och sermycket fram emot de förslag som kommertill denna kammare.Överläggningen var härmed avslutad.20 § Svar på interpellationerna 2002/03:349,350 och 351 om fastighetsskattenAnf. 114 Finansminister ():Fru talman! och frågat mig vilka åtgärder jag avser att vidta för attförhindra att höga taxeringsvärden får den konse-kvensen att människor tvingas sälja sina fastigheterpå grund av att man inte klarar av att betala fastig-hetsskatten.Stefan har frågat mig vad jag avser attgöra för att fastighetsägare ska slippa betala fastig-hetsskatt efter ett värde som ligger övermarknadsvärdet.