prot · GQ0958 · 2003-02-14 00:00:00 — vill att man ska göra en översynså fort som möjligt.Men det akuta måste lösas . De familjer där detfinns barn som har varit utsatta för traumatiska upp-levelser och mår dåligt måste få stanna av humanitäraskäl. Det är inte bara för att det handlar om barn.Självklart kan man inte få asyl bara för att man är ettbarn. Men det är viktigt om barnen mår dåligt och omman ska se till deras bästa.Herr talman! måste visa att vi lever upptill och att vi följer det som står iportalparagrafen om barnens bästa.Tänker statsrådet göra sitt yttersta för att medver-ka till att lösa dagens akuta problem?Anf. 33 Statsrådet ():Herr talman! Att säga att någonting bara är ett målreagerar jag emot, . Att uppställamålsättningar kan vara det verkligt viktiga som vigör. gäller i alla länder, utom iSomalia och i . Det är inte bara ettmål att vi har fått en konvention som ser till barnensbästa.Om ett barn har asylskäl får det uppehållstillstånd.Vad vi talar om är när våra myndigheter harkonstaterat att så inte är fallet. Då ska enligt portalpa-ragrafen de humanitära skälen och barnens situationvägas in med större tyngd. Detta är alldeles klart, ochdet har vi klarlagt i en debatt för sedan. Jagförstår inte varför vi behöver använda tid för det sominte är något problem, vare sig i sak eller intellektuelltsett. Som ni själva nämner har vi ju så många andrasvåra problem att diskutera.För alla tre talarna vill jag understryka - och detgäller inte minst som talade om huvud-frågan - att huvudfrågan för mig inte är att tala omvar gränsdragningen går. Den går olika i varje enskiltfall, och det är detta som är utlänningslagens grund-pelare. Varje person ska ha rätt till en individuellprövning.Det gäller att skapa förutsättningar för att lösadetta problem. Jag vill än en gång understryka att detinte finns någon fråga i utlänningspolitiken som jaganser vara viktigare. Det som har hänt beror inte allspå att vår flyktingpolitik skulle ha misslyckats, utanvad som har hänt är att vi har haft en 50-procentigökning av antalet asylansökningar. Under den tidenhar det gjorts mycket medvetna satsningarför att ta till vara barnens intressen, trots att vårt asyl-system är överansträngt och sviktarunder denna stora ökning. Det är det som är proble-met.Det råder inga tvivel om att vi tar detta på störstaallvar. Det är möjligt att vi kan ta det på något litestörre allvar, men det finns ingen fråga som underdessa svåra omständigheter för asylmottagningen harprioriterats högre av regeringen.Sedan jag träffade er senast har vi inspirerats, ickeminst av den debatt som och jaghade, till att fastställa regleringsbrevet om att ensam-kommande barn inte ska behöva vänta mer än tremånader på besked. Vi har haft en stor konferens medvåra grannländer om ensamkommande barn, och denhar lett till en handlingsplan där har varitinitiativtagare. Min talartid medger icke för mig attberätta om all den inspiration som jag harförsökt att förverkliga.Viviann , jag instämmer i hela den verklig-hetsbeskrivning som görs. Jag välkomnar tonläget idiskussionen och inte minst utomor-dentliga analys av de kritcirkelproblem som vi stårinför. Men förr eller senare måste vi ställa oss frågan:Hur ska vi kunna vidta de åtgärder som ger oss hand-lingsutrymme för att ta itu med de problem som ni påett så utomordentligt sätt har beskrivit?80 % av de som söker asyl har inte några asylskäl.En ännu större andel saknar dokument, vilket gör dethart när omöjligt för våra myndigheter att snabbtutreda dessa fall. Det är då som frågan ställs: Hur skavi göra för att skapa utrymme för att lösa de utomor-dentligt allvarliga problem som ni på ett så lysandesätt har beskrivit?Anf. 34 ():Herr talman! Jag anser fortfarande att svenskasylpolitik har ett stort problem. Jag är väl medvetenom att ökningen av antalet asylsökande medför ettansträngt läge.Statsrådet sade att av de asylsökande saknarasylskäl. Men är det som har sådanaskäl.Det finns de som har alla skäl i världen och somäven uppfyller de krav som här har räknats upp. Mentrots detta har de inte beviljats uppehållstillstånd.Det som gör att jag har väldigt svårt att tro påsvensk flyktingpolitik är när statslösa familjer - sominte kan återvända till sina hemländer och som intehar fått uppehållstillstånd i andra länder - kommer tillSverige och vistats här med små barn,barn som aldrig har haft ett hem ochbarn som är allvarligt sjuka, trots allt detta blir utvi-sade. Det stämmer inte med min bild av vårt väl-färdsland.Vi pratar om att vi ska ha en generös flyktingpoli-tik och att vi dessutom ska uppfylla kraven när bar-nen har det svårt. Men jag har i svaret fått läsa att detinte alltid är så att barnets bästa ska vägas in, utan detska vägas mot andra intressen. Vilka andra intressendet är vet jag inte , men jag kan få förstå att detockså är ekonomin som styr här. Jag tycker att det ärväldigt tråkigt att barnen drabbas av detta. Det är ettmycket stort problem att alla dessa barn som mår såfruktansvärt dåligt innan familjerna harfått sina asylansökningar behandlade inte heller gestillräcklig vård som de behöver för att kunna bearbetasina upplevelser.Jag har kunnat läsa att flera organisationer harkritiserat regeringen för att utredningarna i asylären-den har saknat ett barnperspektiv, men jag kan också isvaret läsa att regeringen verkar vara medveten omdet. Det finns en del skrivningar om att det pågårutbildning av personal som ska handlägga ärendena.Men jag vill återkomma till att det står i portalpa-ragrafen att barnets bästa ska vägas in i alla led avasylprocessen: vid mottagandet, i utredningar ochinför eventuella avvisningar. När en familj befinnersig här som mår mycket dåligt, inte har något land attåka till och som dessutom har barn som är allvarligtsjuka, anser jag att det finns väldigt starka humanitäraskäl och att även den familjen med sina barn bordeomfattas av det som finns inskrivet i barnkonventio-nen. Här har vi en jättestor uppgift att verkligen för-söka att göra någonting åt. Det är fullständigt oac-ceptabelt som vi har det . Jag är också mycketbesviken över att gången är så långsam, för åren rin-ner i väg för de här barnen och deras hälsa blir barasämre och sämre.Jag återkommer med det som jag inte hann med imitt slutinlägg.Anf. 35 ():Fru talman! Migrationsministern demonstreradejust nu hur man som politiker eller som ansvarigminister kan agera för att slippa fullständigt svara påfrågor. Hade jag ställt frågan om hur vi ska agera förett enskilt barn som mår mycket dåligt i dagens sy-stem, då hade migrationsministern kunnat svara: Nej,jag kommenterar inte enskilda fall. Hade jag ställtfrågan vad vi ska göra med det ankarbarn som i dagsitter på och väntar på sina föräldrar, hadeJan O svarat: Jag kan inte kommentera detenskilda fallet. I stället valde jag att ställa frågan: Vargår gränsen för barnets bästa kontra samhällets behovav att reglera invandringen? Då svarade : Den bedömningen är olika i varje enskilt fall.Det är riktigt. Men det innebär ju att migrationsmi-nistern aldrig kommer att behöva svara på de svårafrågorna, för skulle jag fråga honom om det enskildafallet skulle han säga: Jag kan inte kommentera detenskilda fallet. Det innebär att alla de människor somär upprörda över svensk flyktingpolitik aldrigfår något svar av den ansvarige ministern.Migrationsministern och har olikaverklighetsbild. Migrationsministern säger att flyk-tingpolitiken inte har misslyckats. Vi har mycketlånga handläggningstider. Vi har människor som mårpsykiskt mycket dåligt på grund av de långa hand-läggningstiderna. Vi skickar tillbaks människor somborde få stanna i . Och flyktingpolitiken hardå inte misslyckats. I stället säger man som ett stän-digt återkommande svar att det har kommit så mångaoch att det är det som är problemet. Mottagningssy-stemet klarar inte av det. Det är sant. Men varförbiföll man då inte extra till asylut-redningar, som föreslog under budgetde-batten ? Och varför kommer man ständigttillbaka till detta när vi faktiskt klaradeatt ta emot ett större antal människor som kom tillSverige?Fru talman! Det händer en del, och en del som ärbra, från regeringens sida. Tyvärr är jag övertygad omatt det kommer att krävas en mycket kraftfull opposi-tionspolitik även fortsättningsvis för att något skahända, för det är först när debatten kommer upp idenna kammare och det blir riktigt jobbigt som dethänder något från sida.Anf. 36 ():Fru talman! Jag tycker att det är bra att man hartagit tag i detta med ensamkommande barn. Det är ettlitet steg i rätt riktning. Men fulla barnpsykiatriskakliniker måste man väl i alla fall säga är ett misslyck-ande av svensk flyktingpolitik.Man har inte lyssnat till barnens skäl, mångagånger kanske just på grund av att de inte visar deskäl de har när de kommer hit och för att de asylsö-kande placeras ute på flyktingförlägg-ningar utan kontakt med personalöver huvud taget. Det är bara personal som kommerdit för att kolla om det finns värme eller om vattnetfungerar.Det är bra att man ser över utlänningslagen ochdetta med rättssäker process och att man förkortarhandläggningstiderna, men det måste göras snabbt.Men det hjälper ju inte de asylsökande som finns här , de som mår så dåligt och inte riktigt vet vart deska ta vägen. De hotar den svenska vården därför inte kan ta hand om alla som mår så dåligt ochsom inte har fått hjälp med att bearbeta sina trauman.Jag hoppas att statsrådet tar tag i de här frågornaoch verkligen gör någonting för dem som finns här . Visst, det kommer många , men de som mårdåligt måste man ta hand om på ett eller annatsätt.Anf. 37 Statsrådet ():Fru talman! Jag besvarade en interpellation avUlla . Hon kunde inte självdelta i debatten. Interpellationen gällde Bangladeshoch 16 personer. Jag slog upp lite om ,och det vanns att det fanns en halv miljon flyktingartill i utöver de 16 som vi diskuterade.I går beviljade regeringen tillburmesiska flyktingar i . Det finns över 30miljoner displaced persons i världen, 4 miljoner avdem i på minerade fält.Svensk flyktingpolitik börjar faktiskt inte enbart idetta som vi nu diskuterar, och där vi i grund ochbotten gör ungefär samma bedömning, utan den bör-jar i att vi har ett ansvar utefter hela kedjan. Det an-svaret försöker vi ta.Jag måste få något svar i denna kam-mare på hur vi ska göra i sin helhet, därför att mångaav de problem som vi har kan vi inte lösa med densvenska utlänningslagens tillämpning här hemma,utan de måste lösas inom ramen för bistånd, interna-tionellt samarbete, FN, konfliktlösning och annat.Och vi gör många sådana ting. Men om vi bara stirrarpå detta innebär det, för att återge Bertolt ,förtigandet av så många andra oförrätter. Förlåt omjag accelerar lite här, men måste vi ocksåfå se det här i sitt helhetsperspektiv.Amnesty säger: Det må vara att för Euro-pas bästa flyktingpolitik, men det räcker inte. Och dethåller jag med om. Men säg inte att det under åtta årssocialdemokratiskt styre har blivit sämre när Amnes-tys ordförande har sagt detta i i som-ras.De barn som har asylskäl, , destannar. Påståendet att de barn som har asylskäl intefår stanna är djupt allvarligt. Jag kan inte bortse frånrisken för misstag. Jag har tagit till mig de krav påkvalitetssäkring som ska finnas, och de måste finnas.Men, , vad det handlar om när detgäller att våga fatta hårda beslut är att kunna se hur viska kunna skapa en sådan politik att vi råder bot pådokumentlösheten, för annars kommer vi aldrig attkomma åt handläggningstiderna. Om vi inte gör nå-gonting åt dem kommer vi bara att öppna för nya,intressanta, intellektuella övningar i talar-stol, men barnen kommer inte att få någon hjälp. Omvi inte klarar att göra något åt den oerhört tunga ord-ningen som vi har, att en ny ansökan alltid ska be-handlas med förtur, kommer barnen att få vänta, ochvi kommer inte att få det rättssäkra system som vi allavill ha.Om vi har så många asylsökande och ett så ned-tyngt mottagningssystem som vi har kommer viinte att klara NIPU-reformen. Det här sitter och jag tillsammans med ett antal andra le-dande personer i och diskuterar. Där är vitill dels helt till dels inte helt överens om hur vi skahandskas med det.Vi måste också ta i själva frågan om att vårt asyl-system är nedtyngt. Det innebär antagligen ocksåganska tuffa beslut för barnens skull och för rättssä-kerhetens skull. Det gäller också det som vi har glömti dag, men som jag hoppas att ni ska interpellera migom, nämligen gamla mamma, anhöriginvandringen.Det måste vi också lösa.Det handlar då också om att våga fatta beslut. Jaglovar er att jag när jag får lite mer tid, frutalman, ska ta er på en vandring ut i för att sedet kommunala sambandet i flyktingfrågor och låta erhöra vad era partivänner lägger fram för förslag tillmig om svensk flyktingpolitik.Vi är i stora drag överens. Men ska vi klara dettamåste vi också våga fatta ganska tuffa beslut som göratt vi får utrymme att lösa barnens problem.Anf. 38 ():Fru talman! Jag förstår och hör vad statsrådet sä-ger. Jag är medveten om att dagens flyktingpolitikockså har skapat problem ute i kommunerna. Detligger en stor risk i att det spretar åt olika håll och inte är sams om tagen.Hittills kan jag konstatera att det har funnits avgrund mellan ord och handling. Statsrådetanger i sitt svar att det håller på ske bland annat ut-bildning. Man försöker att komma till rätta också meddet ökade behovet.Det jag vill återknyta till är att barnperspektivet,som jag och även andra tolkar det i handling, intekommer i första hand utan verkar eftersatt. Att resur-serna inom främst barnpsykiatrin är otillräckliga ärockså helt klart.Jag är fullständigt övertygad om att det kommeratt finnas skäl att återkomma i den här frågan. Det ären stor och viktig fråga där det måste föras samtalmellan de politiska partierna. Man bör vara ense omtagen och få breda lösningar.Jag får tacka för det svar jag har fått av statsrådet.Jag är inte nöjd. Jag tycker att svaret föder fler frågor.Av den anledningen kan jag också känna att debattenom de asylsökande kommer att fortsätta. Det gällerframför allt barnens situation i . Jag anser attdet är vår mest angelägna uppgift att ta itu med så attbarnen behandlas bättre än vad vi har kunnatse.Anf. 39 Statsrådet ():Fru talman! Förlåt utbrottet i mitt förra inlägg,. Framför allt bortsåg jag ifrån detfaktum att de övriga debattörerna inte hade mer talar-tid och kunde bemöta mig. Men jag har en känsla avatt vi ses igen.Jag vill inte polemisera, men det är två saker sombekymrar mig. Vi har i grunden samma hållning tilldetta. Jag delar helt beskrivning avkritcirkelsituationen när det gäller ankarbarnen. Jag äroerhört tacksam för att vi numera kan nämna sådanaproblem vid sitt rätta namn, väldigt tydligt och be-skrivande. Det har ibland funnits en ovilja att riktigtta i de problem vi har. Jag erkänner villigt att jag intehar någon enkel och klar lösning på det problemet.För mig är det just ett kritcirkelproblem. Vad vi ängör kan det bli fel.De människor jag möter ute i kommunerna säger:Skicka inte hit några fler. Vi kan få en oerhörd spän-ning. De säger: Om det är så många som inte harasylskäl kan vi inte hålla på att göra i ordning fördem. Och så ska de ju åka sedan, eftersom de inte harasylskäl. Då får vi en oerhörd spänning mellan vad visäger här i talarstol och vad våra egnapartivänner säger runtomkring i landet. Anne-MarieEkström har också partivänner. Jag ska vid någottillfälle ha en citatstund med vad jag har fått höra.Vi måste se till att vi klarar den stora asyltill-strömningen. Det är tre saker som är viktigare än alltannat för det. Det krävs då ganska tuffa åtgärder. Detförsta är barnen. Där är vi helt överens. Det andra ärde gamla som måste komma hit och återförenas. Dettredje är det rättssäkra systemet. Alla de tre har detgemensamt att vi också måste handskas med åtgärdermot den alltför tunga arbetsbörda för våra myndig-heter som vi har . Annars klarar vi det inte.Jag hoppas att den enhällighet som vi har kringbarnen, även om var lite besviken påmig , också översätts när vi kommer till att skapaförutsättningarna. Jag är tacksam för att vi kan fort-sätta att diskutera detta. Med det vill jag tacka fördebatten.Överläggningen var härmed avslutad.6 § Svar på interpellation 2002/03:135 omstärkt föräldraskapAnf. 40 Statsrådet ():Fru talman! har frågat migvilka åtgärder jag avser att vidta för att stödja föräld-rautbildning och föräldrastöd och vilka åtgärder jagavser att vidta för att stödja öppen förskola.Det finns i vårt land en bred enighet om att föräld-rarna är avgörande för hur barnen mår och utvecklasoch att det är viktigt att föräldrarna får stöd i sin för-äldraroll. Vi har byggt upp ett omfattande system föratt ge det stödet.Mödra- och barnavårdscentraler är basen i arbetetmed att ge föräldrar stöd. Centralerna har resurser såatt de kan ge stöd till föräldrarna individuellt, vilketär särskilt viktigt för de föräldrar som har ett särskiltbehov av stöd. På mödravårdscentraler och barna-vårdscentraler bedrivs i regel också föräldrautbild-ning i grupp med syfte att föra över kunskaper ombarnet till föräldrarna.Föräldraverksamheter finns också inom förskolaoch skola, ofta inriktade på samarbetet mellan hemoch institution. och frivilligorga-nisationer bedriver också föräldrautbildning i olikaformer.Den öppna förskolan är ett komplement till andraformer av förskoleverksamhet. Den utnyttjas blandannat av föräldrar som är föräldralediga. Den öppnaförskolan är också en bas för olika former av föräld-rastöd. Det är statsrådet som ansva-rar för den öppna förskolan.Föräldrautbildning, föräldrastöd och öppna för-skolor är verksamheter som bedrivs på lokal nivåframför allt av kommuner och landsting. Jag anser attdet är viktigt att föräldrarnas behov av stöd och kun-skaper tillgodoses och att verksamheterna har till-räckliga resurser och bra kvalitet. Staten har de se-naste åren skjutit till betydande resurser till kommu-ner och landsting med hänvisning till främst behoveninom vård, skola och omsorg. Satsningar för att för-bättra stödet till och kunskaperna hos föräldrar ärenligt min mening en del av inriktningen på dessasatsningar.Frågor om föräldrastöd och föräldrautbildning be-handlades av Utredningen om föräldrautbildning ibetänkandet Stöd i föräldraskapet som avlämnades år1997. Betänkandet innehöll inte några konkreta för-slag till lagändringar, statsbidrag eller annat somkräver riksdagsbeslut.Föräldrastöd kan ges i många olika former, ochdet måste anpassas till föräldrarnas behov och öns-kemål. Föräldrastödet måste alltså ges lokalt. Reger-ingen vill gärna stödja det lokala utvecklingsarbetetoch har därför givit i upp-drag att vidareutveckla arbetet med föräldrautbild-ning. Arbetet inom institutet är inriktat på att ta framkunskaper om vilka metoder som är verksamma närdet gäller att föra över kunskaper och när det gälleratt nå de föräldrar som är mest i behov av stöd. Iuppdraget pekas också på att vissa områden behöverförstärkas, exempelvis när det gäller föräldrautbild-ning till föräldrar med annan etnisk bakgrund änsvensk och föräldrar med tonårsbarn.I uppdraget ligger också att fånga upp det positivaoch nyskapande arbete som sker på fältet och spridadet till andra som är verksamma inom området. Upp-draget ska redovisas , och vi får då tillfälle attdiskutera hur vi ska gå vidare med föräldrastödsfrå-gorna.Anf. 41 ():Fru talman! Jag vill börja med att tacka för svaret.Alla barn och ungdomar förtjänar en bra start i livetmed goda uppväxtmiljöer som är fria från droger,mycket värme och kärlek. Samhällets uppgift måstevara att ge förutsättningar för föräldrar att ta sitt an-svar, att erbjuda föräldrastöd och stärka föräldraska-pet. Engagerade och medvetna föräldrar är helt avgö-rande för våra barns uppväxt. Jag tycker att det be-hövs något av en folkrörelse för föräldraskapet. Dethandlar också om att motverka krafter som vill redu-cera föräldraansvaret.Vuxnas förmåga att ta sitt föräldraansvar varierarnaturligtvis beroende på sociala, ekonomiska ochpersonliga förutsättningar, och familjebildningar serolika ut. Jag menar att utgångspunkten måste vara attföräldraansvaret är omistligt. Lika viktigt är det attdet finns någonstans dit föräldrar kan vända sig ochfå stöd när problem uppstår. Ett bra föräldrastöd ärmycket viktigt. Barn till ensamstående föräldrar be-finner sig i en särskilt utsatt situation.Jag menar att det behövs mer tid för föräldraskap.Barnfamiljernas ekonomi måste förbättras rejält. I ettbarnvänligt samhälle går det att kombinera yrkeslivmed mer tid med barnen och reella möjligheter attvälja har över 100 fa-miljecentraler anslutna . Det finns flera godaexempel på hur man arbetar lokalt för att stärka ochstödja föräldraskapet genom att bygga nätverk, skapamötesplatser och samverka mellan myndigheter,näringsliv, föreningsliv och föräldrar. För mig somdalmas är familjecentrum i någotav ett föredöme, men det finns många fler.Trots ekonomiska begränsningar växer nya initia-tiv fram för att ge föräldrarna, och därmed barnen,ökad trygghet. Det ser, och ska se, olika ut utifrånlokala önskemål och behov. Jag tycker att det är enviktig uppgift för den nationella nivån att med ettunderifrånperspektiv lyfta fram familjecentraler,öppna förskolor och föräldragrupper. Det gäller attsprida de goda exemplen och ge stöd på annat sätt.Jag har ingenting att invända mot det svar somfamiljeministern har gett mig på interpellationen. Jagtar särskilt fasta på att det står att "Regeringen villgärna stödja det lokala utvecklingsarbetet" samtidigtsom man hänvisar till Statens folkhälsoinstitut.Jag accepterar också att den öppna förskolan inteligger på ministerns bord, även om den i sig är väldigtviktig i det här sammanhanget.Jag har ytterligare några kommentarer. Det finnsett önskemål från omett mer samlat nationellt grepp. Man vill ha en kon-taktperson, en resurs, att vända sig till och diskuterafrågorna med på departementsnivå. Det finns önske-mål om ekonomiskt stöd. När det gäller Folkhälsoin-stitutets regeringsuppdrag finns det också synpunkterpå att man enbart koncentrerar sig på barn över 18månader. Det tycker man är fel. Man skulle även viljainbegripa yngre barn.Fru talman! Låt mig slutligen nämna det nordiskasamarbetet. Familjeministern har ju en unik möjlighetatt ta upp det nordiska samarbetet i sin roll som nor-disk minister. Hur ser ministern på det?Anf. 42 ():Fru talman! Det verkar som om vi i mångt ochmycket är överens om vikten av att skapa nya mötes-platser i ett samhälle som ständigt utvecklas. Vi ärsäkert också överens om att vi som politiker har enskyldighet att underlätta föräldraskapet både ekono-miskt och socialt. Statsministern gick ju till och medut och pläderade för ett ökat föräldraskap, det villsäga att vi ska skaffa fler barn. Vi vet också att för-äldraförsäkringen skulle höjas, men det var ju förevalet.Problemet är att det varken är skollagen ellersocialtjänstlagen som reglerar öppna förskolor ellerfamiljecentraler som jag väljer att kalla dem. I denuppgraderade formen kallar vi dem alltså för familje-centraler. Man får inga statsbidrag, vilket innebär attdet är upp till kommunen att bestämma om man skaha öppna förskolor eller familjecentraler. Vi ser ocksåi våra egna kommuner att det är det första som ryker idessa tider. Det är det första man skär ned på.I dag bygger familjecentraler på eldsjälar och ide-ellt arbete. Synen från många partier, även de borger-liga, är väl snarare att familjecentraler är ett litet my-sigt ställe där nyblivna mammor träffas och kokarkaffe och tovar vantar med de lite större barnen. Detär lite grädde på moset i föräldraskapet.Men som de flesta av de nordiska länderna vet ärfamiljecentraler så mycket mer. I är familje-centraler en statlig angelägenhet med ett eget exi-stensberättigande. De ligger direkt under socialmi-nistern och den psykiska hälsan. Man utvecklar ochsatsar på familjecentraler. Man ser dem som ett vik-tigt led i ett förebyggande hälsoarbete.Ett samhälle förändras ju ständigt. Det blir aldrigfärdigt. Det vet i allihop, speciellt vi politiker.