prot · GQ09113 · 2003-05-28 00:00:00 — Jag ska börja med att yrka bifall tillden moderata reservationen nr 2 men säga att vi na-turligtvis står bakom även alla övriga reservationer.För övrigt har vi moderater som princip att bara yrkabifall till den första reservationen i varje betänkandeäven om alla reservationer är lika viktiga. Det är engod princip som fler borde följa.Reservation 2 har i bara två meningar lyckats redaut vad som är själva essensen i debatten om gymna-sieskolan , 2003, när det bara är några veckorkvar tills terminen slutar. "En nödvändigåtgärd för att stärka gymnasiet är att reda ut proble-men i . Brister i gör att ele-ver inte får med sig de baskunskaper som behövs föratt klara gymnasiet. ", när skolgårdarna snart ligger öde - inte för attKommunal strejkar och skolorna är låsta utan av mernaturliga orsaker - är det kanske också läge att dis-kutera vad som egentligen har hänt i gymnasieskolanunder det gångna året. Då utvecklas framför våraögon två scenarier.Det ena är den positiva bilden. Den visar alla deelever som började gymnasiet och som harfått nya upplevelser och som har gått i skolan och fåttkunskaper och insikter. Den visar också alla de somredan sedan tidigare befinner sig på gymnasiet ochsom trivs där. Den bilden innehåller också alla delärare och den personal som efter att ha kämpat sigigenom årets svårigheter med otrivsel, ekonomiskabekymmer och mycket sneda proportioner mellan måloch medel slutligen nu når terminsslutet. Många avdem går säkert på sommarlov med en känsla av att hagjort en bra och viktig insats. Bilden innehåller själv-klart också som alltid dem som i ett glädjerus lämnarskolan med studentmössan på svaj. Det är den gladabilden.Den andra bilden är emellertid mörkare och si-nister. Den visar av förlorademöjligheter, då vi har sett nya rekordnivåer avokunskap och en allmän socialdemokratisk förvirringom vad som egentligen gäller i skolan.I höstas fick vi på nytt bevis för hur elever slussasöver från till gymnasiet utan att kunnaläsa, skriva och räkna tillfredsställande. De lämnar enobligatorisk grundskola utan obligatoriska färdighe-ter.Jag säger inte i detta anförande att den här bildenär sann för alla elever - långt därifrån. Men den ut-veckling som vi nu ser bottnar i en generell försäm-ring av situationen på landets grundskolor, något somsedan spiller över på många av landets gymnasier.I min hemstad underkänns nu ochmer av alla elever som kommer över från grundsko-lan i de första proven i svenska som äger rum påhösten på den nya nivån. Och märk väl, detta rör sigom elever som redan har ett Godkänt i bagaget. For-mellt är de godkända. Men reellt är de inte godkända.På motsvarande sätt ökar antalet elever som lämnargymnasiet utan slutbetyg.Detta är en situation som inte utgör någon svart-målning - långt därifrån. Bilden är sann för i principalla landets större kommuner och kommunerna totalt.Drygt 10 % av landets grundskoleelever är intebehöriga till gymnasiet. Detta måste vändas i någotbättre om ska kunna bli ett land där landetsunga känner framtidstro och framtidshopp. Mycket avproblemen med våld, mobbning och vandalismspringer nämligen fram ur ointresset för bildning ochutbildning som finns bland dessa elever.Herr talman! Jag och tror att mångaav de problem som finns i gymnasieskolanberor på en i grunden stor osäkerhet om vad dennanivå i utbildningssystemet egentligen ska syssla med.Staten har egentligen inte bestämt sig för om gymna-siet ska vara en reparationsverkstad åt grundskolaneller om visionen ska vara att elevernas kunskaperständigt ska ackumuleras och nå högre nivåer. har rett ut frågan, även omman har skrapat på ytan.Man kan faktiskt gå så långt som att säga att dethela påminner om som frågarkatten i trädet om vilken väg hon ska gå. Vart vill dukomma? Det spelar inte så stor roll,säger . Då spelar det inte heller så stor roll vil-ken väg du tar, svarar katten.Det finns i mitt tycke väldigt klara paralleller tilldagens debatt om gymnasieskolan. Vet man inte vartman vill komma spelar det inte heller någon roll vil-ken väg man väljer.Men vi moderater tycker inte att vare sig mål ellermedel på färden är oväsentliga - tvärtom. Ett sätt attlösa den problematik som finns i systemet voreatt göra det lättare för den enskilde eleven att ta sigfram i sin egen takt, oavsett om detta innebär att manlär sig saker och ting långsammare eller snabbare.Därför vill vi se mer differentierade kurser och skapaindividualiserade studieplaner där även elevernaåläggs ett tydligt ansvar för sina studier. Samhälletskostnader för alla de elever som går direkt in ikomvux från gymnasieskolan skulle också kunnaminskas om vi gav möjlighet för eleverna att succes-sivt tentera upp och tentera av sina ämnen underterminstid.Diskussionerna om hastigheten i inlärningen harockså bäring på gymnasieskolornas samarbete meduniversitet och högskolor och den diskussion sommåste föras om detta. Vi skulle önska att vi fick enutveckling till stånd där gymnasiets kurser kundeinflueras och påverkas av högskolorna. Om vi menarallvar i diskussionen med att bryta upp den socialasnedrekryteringen till högre utbildning måste detta blien prioriterad fråga. Men här duckar utskottsmajori-teten i hela betänkandet, och man kan fråga sig var-för.Avslutningsvis finns det all anledning att funderaigenom vilka villkor som ska gälla för de elever sominte känner sig studiemotiverade att direkt eftergrundskolan gå in för fortsatta studier, i synnerhet omdessa enbart syftar till högskoleutbildning.Det borde egentligen inte vara så svårt att begripaden problematik som låg studiemotivation i kombi-nation med redan gjorda misslyckanden på lägrenivåer i utbildningssystemet innebär. Och för dessaelever vill vi moderater se en alternativ utbildningmed mer praktisk inlärning, fler moment som harmed praktik att göra, en lärlingsutbildning, för atthitta ett namn på det. Vi ser fram mot den dag då ettkonkretiserat förslag kan läggas på bordet här i kam-maren, klubbas igenom och sedan förverkligas ute påfältet. Låt oss hoppas att detta inte ligger alltför långtbort i tiden. Jag vill särskilt vädja till vännerna i Mil-jöpartiet som bär ett särskilt ansvar för denna fråga.Vi behöver sammanfattningsvis så många alterna-tiv som bara är möjliga i arbetet med att bygga engymnasieskola där alla kan få växa efter egen förmå-ga. Det är vårt hopp och vår tro att vi med vår politikär på väg fram mot detta.Anf. 163 AXEL DARVIK (fp):Herr talman! Gymnasieskolan har ett oerhört vik-tigt uppdrag. Det är antagligen ett av de allra vikti-gaste uppdragen som finns i vårt samhälle. Därförtycker jag att det är viktigt att man ser hur väl skolanlyckas med sitt uppdrag. De rapporter som vi får inoch som når oss är allt annat än positiva. Därför tyck-er jag att det finns anledning att göra en kort analysav problemen.Regeringen har sagt sig vilja skapa världens bästaskola. Men det ser ut som om dessa ambitioner slutari ett total fiasko. av eleverna når inte upp tillmålen för gymnasieskolan. En tredjedel har inte full-ständiga betyg i gymnasieskolan. Fyra åri en treårig gymnasieskola innebär att man har haft ettår extra på sig för att gå om eller ta en paus i plug-gandet för att hämta motivation.Om man ser till förutsättningarna är vidinternationella jämförelser det land som lägger denstörsta andelen av sin BNP på skolan. Ändå når viupp till endast medelmåttiga resultat. Vi har oerhörtambitiösa och duktiga lärare i våra skolor. Men lärar-bristen sätter sina tydliga spår.Vi liberaler ser att skolan är oerhört viktig och ärinte heller främmande för att lägga mer resurser påden än vad vi gör . Men resursfrågan kan intevara den primära anledningen till att gymnasieskolaninte lyckas med sitt uppdrag. Slutsatsen måste vara attdet är politiken som det är fel på. Det är inte hellersvårt att se det när man hör vilka förslag som reger-ingen har lagt fram. Man sänker kunskapskraven,man tar bort kraven på förkunskaper vid antagning tillgymnasieskolan, man avskaffade speciallärarutbild-ningen, man minskar antalet program på gymnasiet,som gav eleverna möjlighet till valfrihet, från 17till 8.I dag är det en dogm som härskar om att det är ti-den i skolan som ska vara avgörande för hur längesom man ska vara kvar där i stället för vad man kan.Det viktiga måste ändå vara att man fokuserar påkunskaperna och inte eller timmarman är i skolan.De som drabbas av den socialdemokratiska skol-politiken är naturligtvis också dem som skulle behövaskolans hjälp och stöd allra mest. Det är de svagaeleverna som tar stryk i den utslagningsskola somSocialdemokraterna har skapat.Vi liberaler vill i stället skapa en riktig valfrihet igymnasieskolan med tre möjliga utgångar - en yrkes-examen och en kanske ännu mer praktiskt orienteradlärlingsutbildning med en lärlingsexamen på slutet,och för dem som vill läsa vidare på högskolan och hardetta som ett mål ska det naturligtvis finnas ocksåteoretiska program som leder fram till en gymnasie-examen.Dessutom vill vi värna om att skalägga grunden att stå på när man sedan går vidare tillgymnasieskolan. Det är inte gymnasieskolans uppgift.Och det är naturligtvis inte heller bra för eleverna attdet är gymnasieskolan som är den instans i utbild-ningsväsendet som ska reparera eventuella missadekunskaper.Grundskolan måste lägga grunden. Därför skaockså förkunskapskraven stå kvar. Det är inte att varasnäll att ta bort de här kraven. Snarare är det ett teck-en på hjärtlöshet. Man sopar problemen under mattan,skjuter dem framför sig. Problemen växer och blir alltstörre.De problem som finns och som regeringen harskapat riskerar att få vår kunskapsskola att krackelerai sina grundvalar. Vad man gör är i stället att man likten struts sticker huvudet i sanden.Jag kan nämna en annan fågel, ugglan - som välär den fågel som symboliserar kunskap. Skillnadenmellan strutsen, som symboliserar socialdemokratin,och ugglan är ganska intressant. Strutsen och ugglanär väl de fåglar som skiljer sig mest från varandra. Påsamma sätt kommer sossarnas mörkande av proble-men i skolan aldrig att leda till att kunskapsnivån höjsför vare sig eleverna eller skolan.Anf. 164 ():Herr talman! Tänk så det är när vi får upptäckanågot nytt, när något faller på plats och aha-upplevelsen infinner sig! Den lusten att upptäcka ochlära går det inte att tvinga fram, utan den kommer närvi upptäcker något riktigt intressant, när någon lockaross att spränga vår vardags trånga gränser och under-söka det spännande och outforskade - när vi får provavåra vingar på nya fält.I dag är det många ungdomar som inte känner nå-gon lust när de går till gymnasieskolan. Många ärrädda för hån och glåpord, och många är osäkra ochrädda för att de inte ska lära sig, för att bli stämplade.Andra bryr sig inte. De känner inte att gymnasiesko-lan är något för dem. De känner inte att de hör hem-ma där men tvingas dit eftersom de inte har någotalternativ.Nästan alla unga går gymnasiet, som i hög gradhar blivit en fortsättning på . Men varförmåste alla tvingas in i samma fack, tvingas lära sigsamma saker på samma sätt och ? Var-för tas inte varje ung människa på allvar och upp-muntras att utvecklas på sina egna villkor, efter sinaegna förutsättningar?Många unga faller mellan stolarna vid övergångenfrån till gymnasiet. Samarbetet mellanskolformerna fungerar inte. Vi kristdemokrater vill hamer och tydligare samarbete mellan ochgymnasiet så att ingen elev behöver falla. Majoriteteni utskottet däremot, under ledning av de i skolpoliti-ken som vanligt så passiva socialdemokraterna, bryrsig inte ens om att kommentera detta förslag i dagensbetänkande utan avstyrker det reflexmässigt, till sy-nes utan en tanke på att göra något för att stödja deungdomar som det handlar om. Det är nonchalant,inte minst mot de ungdomar som skulle ha allt attvinna på att vuxenvärlden tog sitt ansvar och faktisktlärde sig att samarbeta och se varje ung människa.Ett annat exempel på att allt inte står rätt till ärkravet på att alla gymnasieelever ska uppnå allmänhögskolebehörighet. Detta är inget annat än en chimär- en politisk luftpastej som kokats ihop på lösa ingre-dienser.I dag är det formellt så att alla ska nå den så kall-ade behörigheten. Alla elever tvingas in i samma fackmen utan att de egentligen vinner särskilt mycket pådet. De flesta högskoleutbildningar kräver särskildbehörighet för antagning. Allmän behörighet räckerinte långt utan blir bara ett slag i luften. Det är etttypiskt exempel på hur det går politisk prestige i enuddlös sak. Priset betalas av ungdomarna.Herr talman! Vi kristdemokrater vill se en flexibelgymnasieskola där varje elev blir sedd och bekräftadpå sina villkor. De som så önskar ska bli behöriga förde högre utbildningar som de strävar efter, och desom vill lära sig ett yrke ska få göra det.Vi vill ha en ordentlig yrkesutbildning - ett lär-lingsprogram med nationell kvalitet och lokal ut-formning i nära samarbete med näringslivet - därtonåringen lär sig ett yrke på plats i näringslivet ochmed förstärkning av skolans undervisning i kärnäm-nena. Det handlar om de tonåringar som vill lära sigett yrke och om de företag som ropar efter arbetskrafti bygg-, bil-, industri- eller hotellbranschen och varstillväxt och utveckling - grunden för vår välfärd -hotas om de inte får kvalificerad arbetskraft.Dagens stelbenta regering, som inte vill ha lär-lingsutbildning, hindrar tillväxt och förvägrar mångaungdomar vad de drömmer om. Det är en gammal-dags politik som inte heller förmått att göra något åtden sociala och könsmässiga snedrekryteringen till deolika programmen.Vi kristdemokrater vill i stället att den flexiblagymnasieskolan följs av den flexibla vuxenutbild-ningen, där alla har rätt att lära nytt och att lära omhela livet.Sedan ska gymnasiet självfallet följas av en exa-men. är det enda landet i somsaknar gymnasieexamen. Det är dags att råda bot pådet.Vi vill också ha mer fokus på kunskap och före-slår därför till exempel fler nationella prov för attgarantera likvärdigheten i kunskapsutvecklingen.Herr talman! Värdegrunden, etiken och värde-ringarna, är den grund som ett samhälle står på - detpaket av värderingar som håller alla, eller åtminstoneflertalet, samman oavsett politiska och livsåskåd-ningsmässiga synpunkter. Värdegrunden är formule-rad på ett utmärkt sätt i läroplanen för gymnasiet. Detstår tydligt och klart om respekten för varje männi-skas värde och egenart och om jämställdhet mellankönen. Där finns en tydlig hänvisning till den godatradition där dessa värden i vårt land förvaltas, inomjudisk-kristen etik.När värdegrunden praktiseras blir det självklartmed nolltolerans mot mobbning och andra kränk-ningar. Det är därför som vi kristdemokrater vill attvarje skola i sin kvalitetsredovisning ska redovisa hurarbetet med värdegrundsfrågorna bedrivs. Det avstyr-ker utskottsmajoriteten.Skolans värdegrund behöver också gestaltas ochha ett hem. Religionsämnet är ett naturligt hem förvärdegrunden, för även när värdegrunden genomsyrarhela skolan behövs ett hem - precis som svenskan harett eget ämne trots att språket talas i alla ämnen. Reli-gionsämnet ska sätta fokus på livsfrågor och mötetmed olika livsåskådningar - mötet med de gemen-samma frågorna och den religion som utgör grundenför vårt lands etik, kristendomen - parallellt medandra livsåskådningar.Till vår glädje föreslår nu attockså ett annat ämne, nämligen historieämnet, ska blikärnämne. Det är ett gammalt kristdemokratiskt kravatt historisk insikt och färdighet ska genomsyra sko-lan. förslag att så ska bli hälsarvi med tillfredsställelse.Herr talman! Vi kristdemokrater vill se en nygymnasieskola präglad av goda värderingar, kunskapoch flexibilitet och där var och en blir sedd och därvar och en får lust att lära - till skillnad från och fjär-ran från ett stelbent systemtänkande.Avslutningsvis ber jag att få yrka bifall till reser-vation nr 16. Givetvis står jag bakom alla kristdemo-kratiska reservationer i betänkandet men för tidsvinnande yrkar jag bifall endast till nämnda reserva-tion.Anf. 165 ():Herr talman! Den skola som vi har skullevara en skola för alla. Den skapades med ett uttalatjämlikhetsmål. Skolans struktur skulle vara en garantiför att nå det målet. Genom en gemensam skola villeman skapa en demokratisk institution som kundeutjämna skillnader när det gäller elevernas bak-grundsförutsättningar. Skolan skulle ge basen förgemenskap, och den skulle utgöra ett kitt i samhället.Därför var det så viktigt att barn från alla socialaklasser, barn av olika kön och med olika etniskt ur-sprung, gick i samma skola. Skolan skulle vara enmötesplats, en plats för goda möten.I dag kan vi se att en förändring gradvis har ägtrum. Skolsegregationen blir allt tydligare. Främstberor det på två saker. Dels har boendestrukturenskapat en klass- och etnicitetstrukturerad skola, delshar skolan genom alltfler val- och profileringsmöjlig-heter skapat en intern segregering. är denabsolut viktigaste faktorn för en elevs skolframgångföräldrarnas utbildning och socioekonomiska posi-tion. Den sociala sorteringen i skolan har inte mins-kat, tvärtom tycks den ha ökat.Forskaren skriver i sin undersök-ning att 1998 sökte av alla läkarbarn, avalla universitetslärarbarn, av alla civilingenjörs-barn till gymnasieskolans naturvetenskapliga pro-gram, medan av barn till okvalificeradearbetare gjorde det, av pojkarna av avflickorna från de högsta samhällsskikten valde detindividuella programmet som detta programär det vanligaste bland svenska pojkar från lägrearbetarklass och pojkar med invandrarbakgrund. Denforskningen publicerade 2001. Deprogram som har flest arbetarklassbarn är bygg-,livsmedel- och industriprogrammen.Än kan vi se att den rådande samhällsord-ningen reproduceras och med den de olika samhälls-klasserna.Vi hälsar därför för-slag om en ny struktur för gymnasieskolan, som in-nebär färre och bredare ingångar med senare succes-siva val av specialisering, välkommet. Förslaget ligg-er helt i linje med Vänsterns utbildningspolitiskaprogram, där vi säger att samtliga ingångarna börkunna leda både till högskolestudier och till anställ-ning inom ett yrkesområde efter det att man avslutatgymnasieskolan. Att skolan har blivit alltmer individ-centrerad, att det är upp till individen att välja och taför sig slår också snett, menar bland annat FranciscoContreras i sin rapport . Det är de barn somär uppväxta med de "rätta" kulturella och socialakoderna och som har stöd hemifrån som vet hur deska välja för att göra "bra" val.Vi har också sett hur systemet för val av gymna-sieskola i lett till en kraftiguppdelning av eleverna beroende på social tillhörig-het. För att undvika en sådan uppdelning och motver-ka att vissa skolor dräneras på motiverade elever ärdet Vänsterns uppfattning att den så kallade närhets-principen bör gälla vid urval och skolplacering inomen kommun och att den principen bör gälla även deenskilda skolorna.Jag yrkar bifall till reservation 1.När det gäller betygen i gymnasieskolan diskute-rades två alternativ, nämligen att behålla kursbetygeneller att införa ämnesbetyg. En förändring är nödvän-dig eftersom det enligt vår mening finns stora bristermed nuvarande betygssystem. Systemet motverkarbåde en holistisk kunskapssyn och en progression ilärandet. Det mäter inte elevernas kunskapsutveck-ling, det skapar problem när det gäller lärarsamver-kan, och det utgör ett hinder för ämnesövergripandearbete och en progressiv utveckling av arbetsformeroch arbetssätt. För både elever och lärare utgör demånga kursbetygen en stressfaktor. Dessutom stimu-lerar det nuvarande systemet eleverna till att görataktiska val som lett till en omfattande kunskapskom-plettering på komvux, vilket är slöseri med tid ochresurser både för den enskilde och för samhället.I formandet av en ny struktur för gymnasieskolanmåste vi komma till rätta med fragmentiseringen ochtrivialiseringen till förmån för en undervisning somger eleverna sammanhangsförståelse, förmåga attkommunicera och lösa problem samt social och etiskkompetens. Eleverna måste ges möjlighet att se ochuppleva ett djup och en kontinuitet i undervisningen,något som underlättas om man sätter betyg på betyd-ligt större enheter än och frångår principen omkursbetyg till förmån för ett mer renodlat ämnesbe-tygssystem. Eftersom både betygen och högskolepro-vet har betydande brister, bör man starta ut-vecklingen och utprövningen av nya urvalsmetoderoch urvalsprocesser till högre utbildning. Jag läste att har beslutat att undersökamöjligheten att utveckla inträdesprov som kan använ-das i antagningen till grundutbildningen med anled-ning av de nya reglerna om reell kompetens och al-ternativa urvalsmetoder som fattade beslutom sedan.När man lyssnar på märker man attsaknaden efter den gamla studentexamen fortfarandefinns kvar. Det påminner mycket om min egen skoltidmed läroverken, yrkesskolorna och så vidare ochlärlingsutbildning.För är det övergripande målet föralla förändringar av gymnasieskolan att de ska med-verka till ökad jämlikhet och social mobilitet. Allaförsök att gå tillbaka till en ännu mer segregeradskola än vad vi har kommer vi bestämt att taavstånd ifrån.När det gäller kärnämnenas ställning och omfatt-ning är vi glada över att det tycks råda en politisksamsyn om att göra historia till ett kärnämne, någotsom föreslagit i ett antal tidigare mo-tioner. I kursplanearbetet, som kommer attbehöva genomföra efter det att vi har tagit beslut omen ny struktur för gymnasieskolan, skulle vi gärna seatt man tittade på möjligheterna att föra sammanhistoria, samhällskunskap och religionskunskap tillett stort gemensamt kärnämne om 200 poäng. Vi serstora fördelar med en sådan integration, som enligtvår mening skulle underlätta tematiska studier och ettproblembaserat lärande och som dessutom ligger helti linje med den nya lärarutbildningens intentioner.Vad vi däremot är mycket bekymrade över är natur-kunskapens ställning. Det rådande allmänbildnings-idealet måste i större utsträckning än nu omfatta ävennaturvetenskap och teknik om de stora livsavgörandefrågorna vad gäller miljön, klimatförändringarna,gentekniken och energiförsörjningen ska vara gripba-ra för en demokratisk debatt och demokratiskt fattadebeslut. Kärnämnet naturkunskap omfattar endast50 poäng, vilket motsvarar en studietid på ca 14 da-gar. Det menar vi är alldeles för lite. Naturkunskapenär till sin natur ett integrationsämne med ämnesmo-ment från både kemi, fysik, biologi och geografi,vilket borde beaktas när man tar ställning till ämnetsomfattning. Vi vill förstärka kärnämnet naturkunskapi ett första steg med 50 poäng. Om vi ska kunna in-tressera fler ungdomar för naturvetenskap och teknikär det viktigt att alla elever som slutar gymnasiet haren bättre grund än att bygga vidare på. På så sättskulle också en bättre balans uppnås mellan naturve-tenskap, humaniora och samhällsvetenskap i gymna-sieskolan. Om detta finns ett särskilt yttrande i betän-kandet från Vänsterpartiet.Centerpartiet har en motion om permanentning avförsöksverksamheten med lokala styrelser med elev-respektive föräldramajoriteter. Vi delar i princip denuppfattningen, men vi har föredragit att vänta påresultatet av utredningen. Likaså skulle vi gärna se enlagfäst skyldighet för kommunerna att tillhandahållaavgiftsfri skolluncher även för gymnasieskolans ele-ver, något som föreslås i en s-motion och som även vitidigare har motionerat om.Med det säger jag: Tack, herr talman, och önskartalmannen och mina kvarvarande kamrater från ut-bildningsutskottet och andra en trevlig helg.Anf. 166 AXEL DARVIK (fp) replik:Herr talman! Jag ska börja med att yrka bifall tillFolkpartiets reservation 4.Britt-Marie Danestig och Vänstern är positiva reducering av antalet program från dagens 17 till 8nya sektorer. Då blir jag ganska bekymrad.