prot · GQ0997 · 2003-05-06 00:00:00 — De ska varainriktade på att ge kunskaper i engelska, matematikoch så vidare, men de ska också vara anpassade tillden yrkesutbildning man går. Det finns ingen anled-ning till att en person som helst av allt vill utbilda siginom vård- och omsorgsyrken ska läsa samma typ avämnen som de som vill utbilda sig inom mekanik ochreparation. Det är ett feltänk att man ska läsa sammatyp av ämnen som de som vill gå vidare på högskolanoch läsa till läkare eller civilingenjörer. Det är inteheller rimligt att de ska läsa samma typ av språkkur-ser som de som vill gå vidare och läsa humanistiskautbildningar på högskolan.Det är viktigt att man trycker på att yrkesutbild-ningar ska vara av hög kvalitet. Ämnena ska ocksåvara anpassade till de yrken man utbildar för, natur-ligtvis med höga krav och hög kvalitet.Anf. 18 Utbildningsminister ():Fru talman! Det var vänligt av Axel Darvik att sä-ga att också de här programmen ska ha kvalitet ochvara inriktade på att också ge eleverna kunskaper iengelska. Men man hör på ditt sätt att resonera att detär något helt annat än att ha höga kunskapskrav föralla elever. Det är inte så att ni vill ändra kurserna såatt de blir mer anpassade till det yrke eleverna skaarbeta i utan att sänka kunskapskraven. Det är någon-ting som vi arbetar starkt med runtomkring i landetskommuner, att se till att man i engelskämnet på ettbyggprogram kopplar engelskan till det yrke somman ska vara engagerad i under sitt yrkesliv, så får upp motivationen och engelskan får en ökadrelevans. Det är ett jättebra arbetssätt.Det vill göra är att sänka kunskapskra-ven: Man ska inte kunna så himla mycket engelska.Tanken är att det för del inte är så nogamed kärnämnena för dem som går på yrkesprogram-men, för de ska ju ut och jobba med händerna, somman ibland säger. Men alla vi som finns nära männi-skor i detta yrkesliv på olika sätt, om det är verkligaarbetare, företagare eller deras representanter, vet attde säger samma sak: Kraven på kunskaper ökar inäringslivet, i yrkeslivet. Alla kommer i ett framtidayrkesliv att ställas inför behovet av att lära på nyttoch lära om.Om man inte har höga ambitioner för grundkun-skaperna i gymnasiet kommer man att få mycket svårtatt hänga med i det yrkesliv som förändras mycketsnabbt. Hur många av dem som utbildar sig tillundersköterskor kommer inte att möta behovet avvidareutbildning , också på högskolenivå?Kommunalarbetarförbundet sluter avtal med univer-sitet för att kunna bidra till vidareutveckling av sinamedlemmar.Det är ett nytt yrkesliv som växer fram med ettstarkt behov av kompetensutveckling hela yrkeslivet.Det är det som gör att samtliga partier i den härkammaren säger ja till kärnämnen för alla elever igymnasieskolan och nej till att sänka kunskapskravenför dem som går på yrkesinriktade program - allautom Folkpartiet.Det är inte heller så att man läser på precis sammasätt om man ska bli läkare, byggnadsarbetare ellerforskare i teologi. Det handlar om hur djupt man gårin i ett ämne. Kärnämnena är de första kurserna. Omdu ska bli naturvetare läser du vidare i matematiken,allt djupare och alltmer avancerat. Det behöver mannaturligtvis inte göra om man ska bli byggnadsarbeta-re. Men man behöver goda grundkunskaper. Folkpar-tiet är det parti som driver sänkta kunskapskrav igymnasieskolan, i strid med näringslivet, med fackli-ga organisationer och samtliga partier i denna riks-dag. Jag tycker att det är i grunden mycket omodernt.Jag har lyft fram diskussionen om ämnesbetygensom en viktig fråga. Jag menar att den typ av betygs-system som vi har i gymnasieskolan orsakar enväldig stress. Det är korta kurser som betygsätts ochman vet att en kurs som betygsätts redan första åretkan ha betydelse för antagningen till högskolan . Det är klart att det skapar en mycketdålig inlärningsmiljö.Nu har kommit med sitt för-slag. Den lägger ihop till större, bredare block. Det ärett bra första steg mot ämnesbetyg, det vill säga manfår bort en del av de små kurserna och därmed en delav stressen.Vi kommer från regeringens sida att fortsätta tittaom det går att spänna bågen ytterligare i arbetet meddet nya gymnasieförslaget, för att se om det går attinföra ännu mer av ämnesbetyg i den struktur somGymnasiekommittén nu föreslår. Här bjuder jag in tillett samarbete och en diskussion med par-tier, men inte sänkta kunskapskrav.Anf. 19 AXEL DARVIK (fp):Fru talman! En viktig fråga som man måste ställasig i utbildningspolitiken, framför allt när det gällergymnasieskolan, är vem som ska bestämma vad manska lära sig. Är det utbildningsministern som skadiktera vad man ska lära sig eller är det faktiskt ele-verna själva som vet bäst vad de vill lära sig och skakunna få välja det? Som liberal tror jag naturligtvis påatt eleverna ska få välja.Vi har en grundskola som är obligatorisk där manockså sätter upp en grund för vad våra svenska med-borgare ska ha när de lämnar den obligatoriska delen.Efter det bör vi öppna upp för betydligt mer av valfri-het och flexibilitet så att man kan tillfredsställa beho-vet av olika yrkeskategorier i vårt samhälle.Med det socialdemokratiska systemet finns det stora brister. Vi vill till exempel införa en lär-lingsutbildning som är helt inriktad på att man skalära sig ett hantverk. Det finns stora behov isamhället av en sådan utbildning.Det handlar också om vem som egentligen svikerkunskapskraven. Med den politik som förs läm-nar de facto av eleverna gymnasieskolan . Det är oerhört många som hoppar av. Det är,tycker jag, att svika de ideal om bildning som vi bor-de stå för och som vi i står för. Vi vill ska ge rätt kunskaper för de yrken som finns,inget annat.När också utbildningsministern har insett att äm-nesbetyg är en mycket god idé och fört fram detskulle jag också vilja ha mer av de tankar som finnsbakom. Jag tror att det är mer än bara ett ord för ut-bildningsministern.Anf. 20 Utbildningsminister ():Fru talman! Jag ska inte vara elak mot Axel Dar-vik, men han säger att vi ska ge rätt kunskaper för deyrken som finns, inget annat. Det är det mest futtiga ibildningssyn som jag har stött på i en diskussion i denhär kammaren - rätt kunskaper för de yrken somfinns, inget annat. Det är klart att det ska vara enmassa annat! Det finns inte ett sådant samhällsliv så att man, när man är , kan få de handgreppsom krävs för de yrken som du ser framför dig, AxelDarvik, och sedan klara sig på detta. Det yrkeslivetfinns icke kvar. krävs det mycket mer än så. Jagmåste säga att det är en tråkig utveckling av Folkpar-tiets syn på gymnasieskolan.Axel Darvik säger att det är i manska få sina grundläggande kunskaper, och efter detska eleverna välja helt själva, och vet bäst själva. Jagskulle inte vilja säga så.Jag är inte alls säker på att en 15-åring är mogenatt säga att "jag behöver inte matematik, engelska,historia och religionskunskap, för jag har en annanidé om vad jag ska göra". Vid är man fortfaran-de ganska ung. Jag tror att det finns en poäng i attockså ha krav på 15-åringen. Man ska få välja, och viska ha en gymnasieskola där man har stort inflytande.Men vi ska från vuxenvärlden också ha vissa grund-läggande krav på vad vi förväntar oss att våra barnoch ungdomar ska kunna.Jag trodde att det låg i linje. Men vidden magiska 15-årsdagen försvinner alla krav, och dåär det eleverna själva som vet bäst, och ska mankraftigt sänka kunskapskraven för dem som inte villgå teoretiska program. Det är en gammal syn på ar-betsmarknad och samhälle, och det tyder på att ni intehar sett vad som har hänt i vårt samhälle de senaste20-30 åren.Överläggningen var härmed avslutad.6 § Svar på interpellation 2002/03:303 om be-sparingar i högskolanAnf. 21 Utbildningsminister ():Fru talman! har frågat mig vil-ka åtgärder jag avser att vidta för att undanröja oroninför besparingar inom högskole- och forskningssek-torn samt vilka åtgärder jag avser att vidta för attSverige ska utmärkas av hög utbildningsnivå ochframstående forskning.På den senare frågan vill jag svara att en hög ut-bildningsnivå och framstående forskning redan nu ärutmärkande för . Detta är inte bara min upp-fattning utan något som är lätt att finna belägg för ijämförande statistik. I har av befolk-ningen i åldern högre utbildning medanOECD-ländernas genomsnitt ligger på . Vadgäller andelen av befolkningen som genomgår fors-karutbildning ligger på andra plats efterSchweiz i världen. Satsningen per student inom denhögre utbildningen är högre i än förgenomsnittet av . satsar ock-så mer än per student i högre utbild-ning om man relaterar satsningen till BNP per capita. (Education at a Glance 2002. )Bara kostnaden för utbyggnaden av högskolan se-dan slutet av beräknas uppgå till över6 miljarder kronor, och satsningen på en förstärkningav forskning och forskarutbildning beräknas för peri-oden uppgå till omkring 1,5 miljarderkronor. Därutöver gör, som kännertill, regeringen en omfattande satsning på att höjakvaliteten i förskola, grundskola och gymnasieskola,bland annat genom att med i till-skott till kommunerna successivt öka antalet lärareoch andra specialister i grund- och gymnasieskolanmed omkring 15 000 personer.Bakgrunden till regeringens satsningar är överty-gelsen om att en välutbildad arbetskraft och en fram-gångsrik forskning är nödvändiga för att skakunna behålla sin tätposition och även i framtidenvara en ledande kunskaps- och forskningsnation.Som framgår av ekonomiska vårpropo-sition är utgiftsläget mycket ansträngt åren 2003 och2004. Inriktningen i vårpropositionen är att presenteraförslag till utgiftsbegränsande åtgärder så att utgift-staken . prioriterarregeringen vård, skola och omsorg. För att detta skabli möjligt måste utrymmet för statliga konsumtions-ökningar och bidrag till andra verksamheter begrän-sas. I vårpropositionen föreslår därför regeringenbesparingar och utgiftsbegränsningar om totalt ca 5respektive under 2003 och 2004.Den vikt som regeringen tillmäter högre utbildningoch forskning har inneburit att dessa verksamheterendast fått ta en liten del av de nödvändiga bespa-ringarna, särskilt i relation till den totala omsättning-en inom högre utbildning och forskning.Torsten tar till stora ord och talar omatt "alla verksamheter inom högskola och forskningär hotade" av den aviserade besparingen. Så är detnaturligtvis inte. oro bör ses motbakgrund av att summan av de anslagsförändringarsom motionerat om med anled-ning av regeringens budgetproposition för 2003skulle innebära en minskning av anslagen till högreutbildning och forskning med ett belopp som är merän dubbelt så stort som den besparing som avise-rats.Min strävan är att även skautmärkas av hög utbildningsnivå och framståendeforskning. På vilket sätt detta fortsättningsvis ska skekommer jag att presentera för i kommandepropositioner.Anf. 22 ():Fru talman! Jag vill börja med att tacka utbild-ningsministern för svaret. Det är alltid lika intressantatt diskutera med utbildningsministern.En av de faktorer som avgör ett lands välgång ärkunskapsnivån. Hög utbildningsnivå och framståendeforskning är nycklar för att göra välfärden möjlig. Detgör högskolan, forskningsutbildningen och tiden efterforskarexamen oerhört viktiga för hela samhället.De senaste åren har signalerna om att forskarut-bildningen är i kris blivit allt starkare: färre forskar-studerande i humaniora, samhällsvetenskap och me-dicin, färre forskarassistenter - den vanliga merite-ringsvägen för nya doktorer - på alla vetenskapsom-råden. Det innebär att möjligheterna för lovande fors-kare att spetsa sin kompetens och skicklighet blirsämre. Det är fara å färde.Sveriges möjligheter att hävda sig som kunskap-snation och långsiktigt som en välfärdsstat under-grävs. ligger därtill, enligt , på niondeplats när det gäller satsningar på forskningstillväxt.Det är inte bra.Därför, fru talman, ger det fullständigt fel - men åandra sidan för den socialdemokratiska regeringenganska typiska - signaler när regeringen i sin vårbud-get föreslår minskade resurser på 60 miljoner kronortill högskola och forskning. Det är en djupt olyckligsignal i när borde satsa på kunskap,högskoleutbildning och forskning. I vårbudgetenpreciseras inte heller var pengarna ska sparas. Vilkenverksamhet och vilken forskning som helst kan alltsåi dag känna sig hotad när regeringsmakten drar fram.Oron går som en löpeld genom högskoleväsendet.Vem är det som ska bli drabbad?Skillnaden mot det kristdemokratiska budgetalter-nativet är slående. I vårt alternativ, som presenteradesi går, gör vi än en gång, precis som i budgetarbetettidigare detta , satsningar på forskningen ochhögskolan.Vi avvisar regeringens slumpmässiga utgallringoch besparingar och lägger i stället 160 miljoner merän regeringen på forskning samt260 miljoner mer 2006. Det är sammanlagt580 miljoner mer än regeringen . Där-utöver satsar vi 20 miljoner ,sammanlagt 60 miljoner, på forskning kring palliativvård. Utöver det satsar vi 40 miljoner , totalt80 miljoner, för att höja kvaliteten och öka antaletdisputerade lärare.Vi tar också de allvarliga signalerna från studen-terna på allvar och satsar extra på högskolestuderandemed barn. De får i vårt förslag ett barntillägg på250 kr per barn och månad. Det ökar deras möjlighe-ter att försörja sig och slippa vara beroende av social-bidrag. För de lägre åldrarna hämtar vi hem varendakrona, och vi satsar 2 ½ miljard mer än i regeringsun-derlaget på skolan och välfärden i kommunsektorn.Fru talman! Sådana satsningar behövs. Utbild-ningsministern å sin sida ger inga klara besked här ikammaren utan väljer att passa. Han hänvisartill gamla pengar och försöker på så sätt krampaktigtkomma undan dagens diskussion. Jag är därför intenöjd med utbildningsministerns svar. Ministern bordekunna visa mer handlingskraft.Om nu regeringen vill spara borde regeringen åt-minstone vara rak nog att tydligt peka ut var det skasparas för att minska oron och rädslan.Min följdfråga till ministern blir därför vad mi-nistern tänker göra för att reda ut och minska den orosom finns efter regeringens vårbudget och istället lägga fram en politik som främjar Sverigesutveckling som kunskaps- och välfärdsnation.Anf. 23 Utbildningsminister ():Fru talman! Det är alltid ett nöje att få chansen attdiskutera utbildningsfrågor med mig börja med att säga att vi är inne i en peri-od där vi inom högskolan, forskningen och studen-tvärlden satsar i ökadeskattemedel - . Detta år är vi,som alla känner till, inne i ett litet stramare år, ochdärför håller vi igen på en del utgifter. Det innebär attvi kommer att hålla igen på ungefär 60 miljoner kro-nor inom denna sektor. Det är en sektor som totaltomsluter mycket stora belopp, så det handlar omungefär ett par promille av verksamheten.60 miljoner kronor är en liten del av de resursersom högskolan har till förfogande, som man nu inteutnyttjar på grund av att man inte fyller alla platser ihögskolan. Så jag är ganska övertygad om att dennalilla återhållsamhet i en mycket expansiv tid kommeratt vara hanterbar, om jag säger som så.Däremot är det lite lustigt när man talar medkristdemokraterna och tittar närmare på deras utbild-ningspolitik. Besparingarna är ju mycket större än såhär från ert håll. Ni minskar utbyggnaden. Ni drar nedgrundutbildningsanslaget. Ni minskar det särskildaanslaget för utgifter vid universitet och högskolormed sammantaget, som jag kan se, över 200 miljonerkronor. Det säger ni ingenting om.Detta innebär till exempel att de insatser som nugörs för att rekrytera studenter från studieovana mil-jöer får avslutas. Det ska inte vara någon sådan verk-samhet. Det innebär till exempel att nätuni-versitet får läggas ned. Jag hade i går förmånen att fådiskutera med ,vd för , som ett exempel på hur vi ligger itäten när det gäller att använda ny teknik.En rad sådana här exempel visar ju, Kristdemo-kraterna, att man är ett släpankare i utbildningspoliti-ken. Man ligger ständigt efter med resurserna. Mananpassar sig sakta efter övriga partier men har stän-digt lite mindre resurser.Forskarutbildningen i är en forskarutbild-ning som vi har anledning att vara mycket stolta överi ett internationellt sammanhang. Vi är starka i värl-den när det gäller forskarutbildning. Vi examinerarfler doktorer än något annat land, tillsammans medSchweiz. Våra doktorer är attraktiva i fråga om attutföra post doc-perioden vid världens mest fram-gångsrika amerikanska universitet.Vi lyckas rekrytera många av morgondagens storastjärnor inom forskningen från vår forskarutbildning.Den ska vi vara väldigt stolta över. Vi ser också enökning av antalet examinerade i forskarutbildningen,och vi ser en ökning av antalet antagna i forskarut-bildningen. Så också där har fåttnågonting om bakfoten.Det vi vill se är en forskarutbildning som bliralltmer professionaliserad, där man får den handled-ning som krävs, där man får det stöd som krävs. Där-för har regeringen en satsning på forskarskolor runt-om i landet, där varje student har en bra finansieringmen också en bra handledning. Därmed får de enhögkvalitativ forskarutbildning. Detta är exempelsom ska spridas över landet och visas som den vägsom forskarutbildningen bör gå. Men Kristdemokra-terna har mycket kvar att visa. Under hela den härdynamiska perioden med stora satsningar och enutbyggnad har ju varit ett släpan-kare. Det är utan tvekan så.Anf. 24 ():Fru talman! Jag noterar att utbildningsministernfortfarande inte har svarat på frågan. Det handlar omde här 60 miljonerna, som lite slumpartat dyker upp ivårbudgeten på en liten rad, som en besparing inomhögskola och forskning. Varifrån ska pengarna tas?Vad säger ministern till alla dem som är oroligaöver att de här besparingarna ska drabba just dem?Vad har ministern för svar egentligen?Jag noterar också, fru talman, att utbildningsmi-nistern inte med ett ord nämner de försämringar somde senaste årens politik har lett till när det gäller möj-ligheten för nyutexaminerade doktorer att meriterasig. Forskarassistenttjänsterna blir färre och färre påalla vetenskapsområden under den nuvarande rege-ringens politik.Utbildningsministern slår sig återigen för bröstetmed forskarskolorna. Dem har vi diskuterat förut. Detär en bra satsning, men fru talman, det är en liten delav vad som behövs.Utbildningsministerns svar går inte ihop. Han sä-ger att regeringen nu ser att man inte behöver allaplatser som man har satsat på, och därför kan manspara 60 miljoner. Gratulerar, utbildningsministern!Det är just detta som vi kristdemokrater har tyckt årin och år ut. I stället för att bara bygga ut och byggaut ska vi använda en del av pengarna för att se till attdet verkligen blir kvalitet, att det verkligen är så attresurserna följer med utbyggnaden, så att vi kan und-vika den rovdrift som har skett under de senaste årenpå högskolans personal till förfång för kvaliteten ochstudenternas möjligheter att lära sig på ett bra sätt.Sedan förvånar det mig, fru talman, att utbild-ningsministern avvisar de kristdemokratiska förslagenom att spara på byråkrati och administration också påutbildningsområdet. Det är ju det som vi föreslår. finns det centrala myndigheter som kommer tillför att man vill ha något slags uppvisningspolitik.Många av deras uppgifter borde i stället naturligtkunna skötas av respektive lärosäte. Vi vill föra utmöjligheterna i landet. Vi tror inte på uppvisning-smyndigheter centralt som regeringen kan visa uppför att visa sin slagkraftighet. Det krävs betydligt merför att nå resultat i verkligheten.Svaret från utbildningsministern känns faktisktganska naket. Det är en uppvisning i ord. Det är intehandling. Det är en passiv politik där man sparar hux,flux utan eftertanke och planering.Jag vill ge utbildningsministern en chans till att iriksdagen svara på frågan om var besparingenska göras. Vad ska göras för att minska oron, och vadtänker ministern göra för att se till att utbildning ochforskning verkligen blir en prioriterad sektor i denoffentliga verksamheten för vår framtids skull?Anf. 25 Utbildningsminister ():Fru talman! Någon sådan oro har jag inte upptäcktöver dessa 60 miljoner. Utbyggnaden kostar - jag är ganska stolt över att vi harlyckats få ihop skattemedel till den typen av satsning,inte minst på ungdomars utbildning. I nästa steg hål-ler vi inne med 60 av dessa 6 000 miljoner. Då trorjag att det från de flesta håll uppfattas som att det ärbra. De ser att regeringen värnar kvaliteten i utbild-ningen.Detta år ökar vi ersättningen per student i huma-niora och samhällsvetenskap för att få fler seminarier,fler föreläsningar, det som är så viktigt i relationenmellan student och lärare. Det går före att vi har någraytterligare platser för just 60 miljoner kronor.Vi gjorde likadant , vilket gör att vi änmer utmärker oss som dem i , tillsammans medUSA, som betalar högst ersättning per student i hög-skoleutbildning - det är vida över de centraleuropeis-ka universiteten. Det är också det som gör att vårauniversitet nu står sig så bra i en jämförelse.Ta de tyska universiteten, som är inne i svåra be-sparingsperioder! Där är det inte alls som i ,med nya skattemedel, utan det är mycket svåra bespa-ringsperioder. Ta de italienska, där ett antal rektorer,närmare bestämt alla, tror jag, sade upp sig i protestmot besparingsåtgärderna! Ta de franska, där man gördramatiska besparingar på det centrala vetenskapsrå-det!I går vi åt andra hållet. Vetenskapsrådetsresurser ökar under dessa år . Jag ser framemot att göra ännu mer och ännu större insatser, mendet är viktigt att se att vi är inne i en dynamisk period,till skillnad mot de svåra åren , underden stora budgetsaneringen.Men om vi av i utbyggnadhåller inne med 60, detta kärva år, så skapar det intealls någon oro. Man vet att regeringen står fast vid ska se till att satsa på kvaliteten, för det är detviktiga.Hur blir det då med som numed lite lätt högröd ton säger att 60 miljoner är enkatastrof? När jag tittar på era siffror ser jag att nisparar mer än 300 miljoner. Finns det någon verk-samhet kvar alls efter det att hargått fram med sin slåttermaskin över högskolan? Nisäger att ni sparar på byråkrati. Nätuniversitetet, möj-ligheten att studera på distans, ska bort. Är satsningarpå att ska kunna samverka medgymnasieskolor för att ungdomarna i gymnasiet skafå chansen att möta forskningen byråkrati? Allt det nidrar undan innebär ju en sämre verksamhet.Jag måste fråga : Hur kan detkomma sig att du lägger fram förslag om stora bespa-ringar på högskolan i tider när det snarare behövs attni ställer upp på den väg som regeringen har stakat utmed mer resurser till den högre utbildningen?Anf. 26 ():Fru talman! Utbildningsministern upplever ingenoro. Nej, det beror väl på var man befinner sig ochhur man använder sin hörsel. Sedan vårbudgeten komhar jag rört mig i högskolevärlden, och det finns enoro: När det plötsligt dyker upp en ospecificeradbesparing, var ska den tas? Vem ska drabbas? Det ärprecis den typen av signaler som undergräver Sveri-ges möjlighet att bygga upp en långsiktigt starkforskning.Kontrasten är å andra sidan ganska tydlig mellanregeringens passiva politik och de aktiva satsningarsom vill göra på högskola, univer-sitet och forskning. När vi satsar pengar på att höjakvaliteten, när vi satsar pengar på fler forskare, när visatsar pengar på att hjälpa de studenter som harsvårt att försörja sig, de studenter som har barn, dågör regeringen noll och intet. Denna kontrast är tyd-lig.Återigen: Det vore intressant att få veta - jag är ensmula ihärdig - var de här besparingarna ska ske. Vadtänker regeringen göra för att ställa om från dennapassivitet till en aktiv och framåtsyftande politik?Det är nästan så att jag ser det framför mig. Närjag hör utbildningsministern tala här låter det så aktivtoch framåtsyftande, men jag får en känsla av att hanär ganska ensam i regeringen om att tycka så här. Detverkar som om utbildningsministern är en ropanderöst i regeringsöknen. Vad ska man annars tro närman läser vårbudgeten där regeringen faktiskt föreslårospecificerade besparingar?