prot · GR0936 · 2003-11-26 00:00:00 — Och det blir inte bättre, utan det blir sämre. Det går bakåt, både när det gäller våldet och när det gäller lönerna. Det sker alltså någonting annat i verkligheten än det som sägs i verkligheten, både här i kammaren och i samhällsdebatten. Att det just finns under ytan gör det väldigt svårt. Det är så många som har polerat väldigt hårt på den här officiella bilden av som ett jämställt land. Den bilden poleras det också på här i kammaren. Det är också därför som det är nödvändigt att göra det som också sägs i skrivelsen och i betänkandet, nämligen att gå från jämställdhetspolitik till en mer feministisk politik. Det kanske är viktigt att förklara vad det innebär. Det är faktiskt att väldigt klart och tydligt säga att det handlar om strukturer. Det handlar inte om enskilda män som har en dålig kvinnosyn och som slår enskilda kvinnor, utan det handlar om en föreställning som gruppen män har om att kvinnor är mindre värda och att män har rätt att kontrollera deras liv. Den finns i rättssalarna, och inte bara bland de som är anklagade och som ställs till svars för att de har slagit, misshandlat eller våldtagit, utan den finns också väldigt väl representerad i huvudet på dem som har att sköta rättssäkerheten. Det syns mycket tydligt i de domar som avkunnas. Där har man en utgångspunkt som innebär att kvinnors kroppar ska vara tillgängliga för män och att mäns sexualitet är någonting okontrollerbart. Jag tror att det är bra att vi talar klarspråk om de här sakerna. I den här handlingsplanen och skrivelsen finns beskrivningen att vi i har en könsmaktsordning som underordnar och diskriminerar kvinnor och att den patriarkala könsmaktsordningen tar sig väldigt många uttryck och genomsyrar samhällets alla institutioner, nivåer och alla skeden i våra liv. Det står i den här skrivelsen. Om man inte tycker så ska man nog säga ifrån väldigt klart. För tycker man så och ser man verkligheten på det viset får det väldiga konsekvenser för hur vi också ser på det politiska arbetet. Då måste vi ju veta att politiska beslut och politiska reformer också landar i just den här maktstrukturen. Det kan få den konsekvensen att en välmenande politisk reform faktiskt i själva verket förstärker och reproducerar en maktordning som många säger sig inte vilja ha. Det bästa exemplet på det är väl just föräldraförsäkringen som vänder sig till ett familjebegrepp som är stadfäst i den patriarkala maktordningen med en klar föreställning om vem som ska göra vad i förhållande till barn och i familjen. Föräldraförsäkringen är inte nyckeln till jämställdhet, men den är en nyckel när vi talar om lönediskriminering. Det står alldeles klart efter den utmärkta hearing som arbetsmarknadsutskottet hade där representanterna för , , och JämO samtliga pekade på att föräldraförsäkringen är en nyckel. Där går nämligen den patriarkala maktordningen i dagern väldigt tydligt. Det sker i förhandlingarna vid köksbordet, i förhandlingarna mellan det obetalda och det betalda arbetet. Då är det viktigt att se att där finns inga jämbördiga förhandlingsparter. Där finns samma över- och underordning som finns på andra ställen i samhället, nämligen att männen är överordnade och kvinnorna är underordnade. Där träffas inga fria val, utan de val som träffas är utifrån den maktordning som råder. Och det blir också på det sättet att kvinnorna tar ut den absolut övervägande majoriteten av föräldraförsäkringen. Det har inte att göra med taken. JämO tog också upp det i den här utfrågningen. Det spelar ingen roll om vi tittar på de familjer där kvinnan och mannen har ungefär lika hög lön. Antingen de ligger ovanför eller under taket är mönstret likadant i alla fall. Det har inte med det att göra, utan det har att göra med en föreställning som vi bär inom oss själva och som omgivningen bär inom sig och som på olika sätt signaleras till oss. Vad är mamma, pappa, barn och vem gör vad? Det är den maktordningen som slår igenom. Det handlar inte om fria val. Därför är föräldraförsäkringen viktig som nyckel. Det är ju också så att en arbetsgivare som lever i samma maktordning naturligtvis hellre anställer någon som inte kommer att vara hemma med barn. Det är inget konstigt med det. Samma norm, samma mönster och samma maktordning som finns på arbetsmarknaden finns också vid köksbordet. Det är viktigt att se att detta handlar om politik. Därför måste vi vidga politiken till att också omfatta det som sker vid köksbordet. Dessutom sker detta inte i samband med att det kommer barn. Jag tycker att det var bra att tog upp det här utmärkta särtrycket i budgeten som vi äntligen har fått. Där finns det verkligen mycket att läsa. Det är dynamit, vill jag påstå. Där ser man svart på vitt hur kvinnor underordnas i samtliga situationer och livsskeden. Man ser det på inkomster. Man ser det på fördelningen av betalt och obetalt arbete. Kvinnors lägre löner och livsinkomster gör att bidragen också blir lägre i samtliga försäkringssystem. Kvinnor får inte den rehabilitering som de behöver och så vidare. Dessutom ser vi någonting annat som är mycket intressant som jag gärna vill påpeka om ni inte har sett det, nämligen att kvinnors inkomster inte börjar att sjunka när det kommer barn utan när man flyttar ihop. Det är då det börjar: Det är då det obetalda arbetet växer för kvinnor. I och med sammanboendet, om det nu är under äktenskapliga former eller inte: Det är där det börjar. Sedan fortsätter och förstärks det när barnen kommer, men det börjar före det, för vi har redan innan vi blir föräldrar klart för oss vem som ska göra vad och går in i detta och gör det som förväntas utifrån den patriarkala maktordningen. Så det är inte föräldraförsäkringen och inte föräldraskapet, utan det är maktordningen. Det inträder en form av så att säga vård av frisk man i hemmet när vi flyttar ihop. Jag tycker att det här är en väldigt bra varudeklaration som borde ut i en populärutgåva i varenda högstadie- och gymnasieskola: Detta bör ni veta! Tager du denna med vetskapen om att din lön sjunker, att dina ersättningsnivåer i socialförsäkringssystemen går ned och att du kommer att få en lägre pension? Var medveten om det! Det vore väl en bra upplysning, eller hur? Man kan ju välja att göra det här i alla fall jag har ingenting emot det men man ska veta vad man gör och man ska kunna ha en bra diskussion och förhandling innan man gör det man ska göra. Det här särtrycket är alltså guld värt, och det är bra att vi har fått det. Jag vet att det har varit mycket politisk kamp för att få det, och det visar sig ju att det lönar sig. Det visar sig också att genom de politiska verktygen har vi möjlighet att göra någonting åt det som alla säger har tagit så eller att det inte kommit dit vi vill att det ska komma. Varför händer ingenting? har flera frågat i debatten. Jo, därför att frågorna inte är tillräckligt belysta och för att konflikten inte är tillräckligt tydliggjord. Om vi använder språket rätt kommer den att bli det. Sluta fråga hur vi ska få in kvinnor i styrelserna fråga hur vi ska få ut männen! Då blir det en mycket intressantare diskussion. 179 () replik: Både och har tagit upp föräldraförsäkringen och kvoteringen av den. Vad jag tycker att ni båda två har glömt är detta att föräldraförsäkringen först och främst är till för barnen. Det är fråga om mer tid för barnen. Det är ju det föräldraförsäkringen går ut på. Vi i har precis genomfört en familjepolitisk lyssnar- och samtalskampanj runtom i , där vi har varit ute och pratat med folk på olika ställen. I samband med den kampanjen bad vi Demoscop ställa en fråga till ungefär 1 000 statistiskt utvalda personer om hur de såg på kvoterad föräldraledighet. Det visade sig att åtta av tio säger nej. Av anhängarna till eget parti är det så många som som säger nej till kvoterad föräldraledighet. Det är ganska märkligt, tycker jag, med tanke på vad man säger här. Om man tittar på alla är det alltså . Jag tycker att det viktigaste med föräldraförsäkringen är att föräldrarna ska bestämma själva, och det är tydligen det som svenska folket också anser. 180 () replik: Jag sade just i mitt anförande: Det finns inga fria val. Vi är alla delar i den könsmaktsordning som bland annat finns ypperligt beskriven i den här skrivelsen. Det innebär att det är de ramarna, den och det mönstret som påverkar oss, också när vi diskuterar vem som ska ta ut vad av föräldraförsäkringen. Föräldraförsäkringens utgångspunkt är barnets bästa. Barnets bästa hade jag en diskussion om med barn- och ungdomsministern i går, och vi var väldigt överens om hon har också skrivit det i ett interpellationssvar att barnets bästa är att ha tillgång till två föräldrar, om det finns, att ha tid med bägge föräldrarna och att ha två kompetenta, reellt existerande och fungerande föräldrar. Och barns bästa och barns behov är också att leva i en jämställd familj. Jämställdhet som uttryck för icke-diskriminering, som uttryck för respekt för varje människas lika värde och som uttryck för respekt för demokratin är också en viktig ingrediens i ett barns liv, inte minst viktiga för att ge barnen förmåga att i ett vuxenliv också kunna delta i och vara med och forma en jämställd vardag. 181 () replik: Barnens bästa absolut! Där är vi överens: Barnens bästa måste sättas i första rummet. Självklart är barnens bästa att ha tillgång till två föräldrar och att leva i en familjekonstellation absolut. Men man är också förälder hela livet. Enligt vad familjepsykologer säger har ett barn under sitt första år lättare att applicera till bara en person, vilket gör att det kanske är en av föräldrarna som bör vara hemma. I vår familj är det så att min man nu har huvudansvaret hemma medan jag har tagit det i början av barnens år. Man är förälder hela livet. Jag tror att det är viktigt att säga så och att man vet om att det är så. Jag tycker också att det i det här sammanhanget är viktigt att säga en annan sak. Vi i har sagt att vi vill ha ett förbud mot diskriminering av föräldralediga som införs i föräldraledighetslagen. Vi är de enda som har en reservation om detta. Jag undrar varför inte är med på den reservationen. 182 () replik: Jag tror att det skulle vara helt fel att sätta barns bästa i någon form av motsatsförhållande till jämställdhet. Om vi nu är överens om att jämställdhet är någonting som vi vill uppnå och om vi är överens om att diskriminering och underordning av halva befolkningen är en av vår tids största demokratibrister så ska vi väl förskona barn från att växa upp i sådana förhållanden, eftersom vi sätter demokratin och respekten för varje människas lika rätt och värde högt? Alltså ska vi leva demokrati så mycket som möjligt. Då måste vi alltså leva jämställdhet i praktiken. Det innebär att om vi då har en föräldraförsäkring som får till följd att kvinnor konsekvent diskrimineras och underordnas på arbetsmarknaden så kan vi inte ha en sådan försäkring, eftersom en underordning och diskriminering på arbetsmarknaden ju för med sig att kvinnor i nästa steg är de som är hemma mest i alla lägen när det gäller barn, tar mest ansvar för det obetalda arbetet, ser till relationer och så vidare. De här sakerna hänger ju ihop. Vi kan inte bryta loss och säga att det finns något särskilt som heter barns bästa som är frikopplat från demokratin. Det är ju en fullständig omöjlighet. Alltså måste vi se att dessa saker är intimt sammanbundna med varandra, och det är därför jag säger att föräldraförsäkringen och lönediskrimineringen sitter ihop. Förhandlingen på arbetsmarknaden och vid köksbordet hänger ihop. Vi måste våga se det. Vi kan inte bryta ut barnen ur detta, utan det finns där. Och barn mår väldigt bra av att leva i förhållanden som präglas av jämställdhet och en utsträckt demokrati. 183 () replik: Jag tror att vi är överens om mycket, framför allt när det gäller det du nämnde tidigare, , om våld mot kvinnor. Men sedan är det kanske vissa synsätt, åtgärder och metoder som vi inte alltid är överens om över partigränserna. Du har talat om föräldraförsäkring och patriarkala strukturer. Då undrar jag lite grann vart vill komma. Om vi ska avskaffa familjen därför att män och kvinnor är ojämställda så vet vi att även i homosexuella förhållanden utkristalliserar sig ju maktstrukturer. Lösningen är nog alltså inte att avskaffa relationer mellan kvinna och man, utan tyvärr måste vi kämpa inom systemet för att respektera och uppvärdera varandra. Jag tror inte på lösningen att avskaffa vare sig äktenskapet eller familjen. Jag sitter i en socialnämnd där vi jagar trygga familjer åt utsatta barn. Om jag gav dem svaret: Bara vi avskaffar familjen så blir det nog bra, lilla vän! hur skulle det se ut? Vi lever här, och vi ska stödja gemenskap och inte splittring. Jag anser att människan är en gemenskapsvarelse från vaggan till graven, och därför tror jag att det är oerhört viktigt att vi inte så att säga angriper fel sak. Vi ska ju stödja i stället för att uppluckra familjestrukturerna. 184 () replik: Jag vet inte vad har fått det ifrån, att jag på något sätt vill avskaffa familjen. Det skulle vara mig fjärran att säga åt människor: inte med varandra! Sätt er i var sitt hål i väggen och håll er isär. Det är inte min politik över huvud taget. Vad jag vill avskaffa är de patriarkala familjerna. Jag vill att vi ska kunna leva ihop på det sätt vi själva väljer, det vill säga kunna träffa just fria val när det gäller vem vi vill vara med, oavsett sexuell läggning, men också när det gäller hur vi vill forma vår gemenskap. Jag vill också att vi ska kunna träffa genuint fria val när det gäller fördelningen av det obetalda arbetet och föräldraskapet. Det är det jag är ute efter. Jag vill kunna se familjetyper som ser väldigt olika ut men som framför allt inte bygger på den patriarkala maktordningen, med mannen som familjeöverhuvud och överordnad och kvinnan i en underordnad position, med den strikta uppdelning som följer med den traditionella patriarkala familjebilden. Det är det som jag har vänt mig emot. Det gör jag bland annat av det skälet att jag ser hur mycket konflikter det ställer till med. Det är där vi har det största och värsta våldet. Och vilka förlorar på det, förutom kvinnor som blir slagna till döds? Jo, självklart barnen, som lever i , i konflikterna i det drama som utspelar sig. Det är vad jag vill. Jag trodde kanske att vi var överens om det. 185 () replik: Det blir väldigt svårt att förstå vad vill komma åt. Ingen har väl någonsin sagt att vi vill att männen ska vara överordnade i en relation. I går sade du i en interpellationsdebatt att du var emot idén att koppla föräldraförsäkringen till en familjetyp som många av oss inte vill ha. Då undrar jag bara: Vad är det för familjetyp du talar om? Hur många konstellationer av familjer finns det som du vill avskaffa, där du tror att du kan avskaffa maktstrukturer? De kommer att finnas ändå, oavsett om det är en relation mellan man och kvinna, mellan kvinna och kvinna eller man och man. Det kommer att finnas maktstrukturer som kan uppstå, som vi naturligtvis måste motverka. Ska ensamstående mödrar vara ? Eller vad är det som ska vara för i det samhälle som hon vill bygga? Jag måste få avsluta med att fråga om det obetalda arbetet som kvinnor gör. Så fort vi diskuterar hur man ska uppvärdera det arbetet är det inte bra. Det är antingen på fel plats, i hemmet, eller också är det fel på något annat sätt utifrån er synvinkel. Vi har sagt att vi höjer taken i föräldraförsäkringen, eftersom ni tycker att det är viktigt att alla sociala strukturer kopplas till ekonomisk trygghet. Då säger att vi inte bara ska prata om ekonomi. Men hur vill ni ha det? Ska vi uppvärdera kvinnors arbete eller vad är det vi ska uppvärdera? Frågan är hur ni vill att det ska se ut i föräldraförsäkringen. 186 () replik: Den diskussion som jag för om föräldraförsäkringen för jag utifrån att jag ser att den mycket effektivt bidrar till att den patriarkala maktordningen både på arbetsmarknaden och hemma reproduceras och permanentas. Därför tycker jag att den utformning som är nu är djupt olämplig. Därför bör den individualiseras. Jag tycker att man ska ställa sig frågan varför föräldraförsäkringen fick den här konstruktionen när alla andra socialförsäkringar och system är individualiserade. Varför fick den försäkringen just den här konstruktionen? Jo, för att man valde att rikta sig till ett patriarkalt familjebegrepp eftersom det är vanligt att det ser ut så. Visst är det så att ingen någonsin har sagt att vi vill att männen ska vara överordnade. Men det är så. Det är så det ser ut. Det är den maktordningen vi har. Det sägs sällan rakt ut: Vi tycker att det är jättebra att vi har den här maktordningen. Det finns till och med de som påstår att den inte existerar, utan att det är fråga om enskildheter. Det är enskilda kvinnor som råkar illa ut i en löneförhandling och inte tar för sig, inte står på sig och allt vad vi ska göra. Eller om det är våld är det väl någon som har varit på fel plats vid fel tillfälle och så vidare. Om vi ser strukturen måste vi också våga göra någonting åt den. Då måste vi fråga oss vad vi kan göra åt den för att bryta maktordningen. Den diskussionen måste vi också kunna föra när det gäller familjen, hur strukturen finns i familjen. Det är inget farligt i det. Vi behöver inte flytta isär för det. Men vi kan ju börja uppföra oss så gott vi kan, som jämställda och lika mycket värda. Vi måste se när det kommer influenser utifrån som vill få oss att fatta andra beslut. De är många. 187 () replik: Det går bokstavligt talat en röd tråd genom anföranden, från det vid det här laget ganska ökända talibantalet till den här debatten: Män är alltid problemet, aldrig en del av lösningen. Män ska inte ses som en tillgång i jämställdhetsarbetet. När pratar befinner sig männen alltid på andra sidan demarkationslinjen i förhållande till henne och . Jämställdhet vid köksbordet, som efterlyste tidigare, är en mycket intressant sak att diskutera. Varje gång vi moderater i den här kammaren har gjort försök att flytta beslut från det offentliga till människors köksbord har motsatt sig det. Du har gjort det i debatter mot , och . Du har gjort det på punkt efter punkt, . När vi vill se skattereformer som syftar till att göra kvinnorna friare och ge dem större möjligheter att fatta beslut, då är ni emot. När vi vill ha en tydlig och klar linje för att underlätta för det kvinnliga småföretagandet, då säger ni nej. Och, inte minst, när vi vill ha fler poliser så att den misshandlade kvinnan faktiskt ska kunna få någon som kommer när hon ringer, då säger här i kammaren att det är batongpolitik och motsätter sig det också. Någonstans måste man välja. Jag tycker att du har serverat oss retorik men inte särskilt mycket av realpolitik. 188 () replik: Jag vet av erfarenhet att det finns de som har väldigt svårt att ta till sig den här dimensionen av politiken. Det finns de som tycker att den inte hör hemma i politiken. De tycker att den är för smal. Jag har hört mängder av konstiga kommentarer. Men den könsmaktsordning som vi lever i är reell. Den är faktisk. Och den får praktiska konsekvenser. Den får förödande konsekvenser, . Om vi är överens om att det existerar en sådan könsmaktsordning som strukturellt överordnar män och underordnar kvinnor, där män som grupp är överordnade kvinnor och där kvinnor som grupp är underordnade och diskriminerade, då har vi kommit en bit på väg. Men det verkar inte som om vi är överens om det över huvud taget. Det är därför det är viktigt att de här sakerna diskuteras ordentligt också här i kammaren. Vi ska inte tro att politiken är något lysande undantag. Det är inget undantag från de patriarkala strukturerna. Tvärtom är de väl företrädda inom både politikens innehåll och utformning. Jag är inte någon som tycker att män är problem. Tvärtom, är de en oerhörd tillgång. Det jag tycker är problem är män som använder sig av det patriarkala maktsystemet, som uppträder i enlighet med det patriarkala maktsystemet, som utnyttjar de fördelar och de privilegier som det patriarkala maktsystemet ger. Ett av de privilegierna heter att inte se sig själv som del i en grupp. Det är ett privilegium att kunna se sig som någon som inte är deltagare i någon strukturell grupp i samhället. Det är den privilegierades privilegium att ha den ståndpunkten. Jag tror inte att du hittar någon kvinna som har den ståndpunkten. Men det är en intressant diskussion. 189 () replik: Jag kan börja med att säga att jag inte fick något svar på vare sig frågan om skatten, frågan om småföretagandet eller frågan om polisen. Men har rätt till ytterligare en replik, så det är möjligt att det kommer ett svar. De handlar ju om konkreta åtgärder syftande i en viss riktning. Det är möjligt att vi inte är överens om dem. Det är möjligt att vi inte tycker samma sak när det gäller de hushållsnära tjänsterna eller poliserna. Men säg då i så fall ifrån och berätta på vilket sätt du vill lösa de problem som dessa förslag implicerar! Sedan var det faktiskt så att jag pratade om könsstereotyper. har uppfattningen att det givetvis finns mekanismer i samhället som gör att man väljer på det ena eller andra sättet. Vi har aldrig någonsin sagt någonting annat. Men vad vill göra är att utifrån den analysmodellen bygga någonting helt annat. Ta diskussionen som jag hade tidigare med och om att helt plötsligt ändra rättsordningen, att göra männen till offer, att skapa en bild av gärningsmannen som ett offer för en könsmaktsordning som vederbörande sedan ska kunna hänvisa till i en rättssal. Det är ju det som ligger i förlängningen av ditt sätt att resonera. Vi menar att detta är att göra brottsbekämpningen en björntjänst. Även om vi återvänder till frågan om attityderna är skillnaden mellan moderat och vänsterpartistisk, inte bara rättspolitik utan även politik i övrigt att vi inte tycker att lagar ska synliggöra problem, utan de ska erbjuda ett rättsskydd. Det är ju lagstiftning som vi sysslar med i den här kammaren och inte tyckande. Så min fråga blir på nytt: Vilka åtgärder vill hänvisa till? Vilka är de åtgärder som gör kvinnorna friare ekonomiskt, personligt och inte minst när det gäller rättstrygghet? 190 () replik: En absolut grundförutsättning för att vi ska komma bort ifrån den diskriminering och underordning av kvinnor som pågår är att vi ser vad som pågår, att vi gör just den feministiska analys som leder oss fram till ett synliggörande och ett klargörande av könsmaktsordningen, så att vi förstår att göra rätt saker. Annars kan det bli så att vi fattar beslut här om reformer eller lagstiftning som inom ramen för denna maktordning faktiskt permanentar och förstärker den. Det är därför som det är viktigt att veta vad man gör. För att kunna veta det måste man också ha en väldigt klar analys av hur det ser ut. Det är precis som när vi gör en klar analys av hur den ekonomiska maktordningen ser ut för att vi ska kunna utforma en rättvis fördelningspolitik. I den feministiska dimensionen som handlar om motsättningen mellan könen måste vi också göra en korrekt analys. Annars vet vi ju inte vad vi ska göra. Annars kanske vi tror att vi ska ha den föräldraförsäkring som vi har därför att det är bäst för barnen, om vi inte förmår att placera in den i den maktordning som råder, om vi inte ser att det får effekter på arbetsmarknaden, som får effekter på lönerna, som får effekter på kvinnors inkomster i livet och så vidare. Den absolut viktigaste uppgiften anser jag vara att bringa kunskap om denna maktordning. Jag har sett till min förskräckelse att kunskapsläget är illa. Det är lågt och dåligt också i den här kammaren. Överläggningen var härmed avslutad. (Beslut skulle fattas .) Anmäldes och bordlades Propositioner 2003/04:35 Människosmuggling och tidsbegränsat uppehållstillstånd för målsägande och vittnen m.m. 2003/04:41 Möjlighet till förenklat tullförfarande Skrivelse 2003/04:37 Migration och asylpolitik Motioner med anledning av skr.