prot · GQ0992 · 2003-04-16 00:00:00 — Om de fyra punkter som tas upp -jordabalkens felregler, historiska arrenden, fastig-hetsmäklare och herrelösa fastigheter - är vi nogganska överens när allt kommer omkring.Trots det har vi kristdemokrater tillsammans medModeraterna, reserveratoss på två av punkterna. Utskottsmajoriteten avstyr-ker samtliga motionsyrkanden och hänvisar dels tillpågående arbete, dels till aviserat arbete. Vanligenbrukar vi inte reservera oss när det pågår arbete somligger i linje med motionsyrkanden. Men ,herr talman, har vi lite svårt att uppamma det änglali-ka tålamod med regeringens saktfärdighet som majo-riteten uppvisar när man finner sig i att regeringenkan hålla ut och år in och avisera arbete utan attdet händer något mer. Ett utmärkt exempel på det ärpunkten "Fastighetsmäklare m.m.".År 1995 trädde en ny fastighetsmäklarlag i kraft.Året därefter tog ställningtill ett gränsdragningsproblem mellan fastighetsför-medling och annan mäklarverksamhet. Den intagnaståndpunkten innebar att den som vill ha hjälp medförmedlingen vid överlåtelse av ett företag där enfastighet ingår i överlåtelsen i vissa fall ska varatvingad att utöver en företagsmäklare anlita även enfastighetsmäklare för förmedlingsuppdraget. Våren1998 behandlade utskottet en motion som kritiseradenämnda ståndpunkt. Det resulterade i ett tillkännagi-vande om att regeringen skulle återkomma till riksda-gen med förslag till ändring i fastighetsmäklarlagen.Vi kristdemokrater anser i likhet med flera motio-närer att fastighetsmäklarlagen måste utvärderas ochses över. Enligt vad som framkommit från regeringenlär dylika aktiviteter vara på gång. Regeringens sakt-färdighet på området är dock anmärkningsvärd.Redan 1998 gjordes som sagt ett tillkännagivandei ärendet. Sedan hände inget. var fråganuppe igen. Då hette det att frågan övervägdes inomJustitiedepartementet, och därför ansåg den dåvaran-de utskottsmajoriteten att något förnyat tillkännagi-vande ej var erforderligt. samma åruppgav justitieministern som svar på skriftlig frågaatt regeringen ämnade agera i de aktuella frågorna,varvid han räknade med att arbetet borde kunna sättasi gång . Men fortfarande hände inget.På våren 2002 konstaterar utskottet att något lag-stiftningsarbete fortfarande inte har inletts, trots vadsom utlovats av justitiemi-nistern i ett frågesvar. Majoriteten fortsätter dock atträkna med att regeringen ska komma till skott utannågot ytterligare tillkännagivande från riksdagenssida.När så utskottet be-handlade samma ärende hade uppgift inhämtats frånJustitiedepartementet att avsikten var att en utredningskulle tillsättas för utvärdering av fastighetsmäklarla-gen. Departementet uppgav att arbetet bedrivs medinriktning på att utredningsdirektiv ska kunna beslu-tas . Därefter verkade tydligen något slagsbeslutsångest ha utbrutit, ty i skrivelsen Redogörelseför behandlingen av skrivelser till reger-ingen, 2002/03:75 som kom , kanman finna att det nu är 2004 som gäller. är man frestad att tillägga.Redan nu, herr talman, kan konstateras att förårets understatement i lagutskottet står utskottetsmajoritet när man menar att det nu är hög tid att re-geringen utan dröjsmål beslutar om direktiv till denaviserade utredningen. Att regeringen redan har för-dröjt det hela låtsas man tydligeninte om, utan man fortsätter att hävda att det intefordras något nytt tillkännagivande, trots att det hargått det förra tillkännagivandet. Hurresonerar majoriteten när man låter regeringen hållasår ut och år in med att enbart avisera och aldrig leve-rera det som utskottet begärt? Det vore intressant attfå veta.Kristdemokraterna hävdar att regeringen nu måstepåskynda den remarkabelt långa handlägg-ningen, varför ytterligare ett tillkännagivande vore påsin plats.Jag ska inte uppta kammarens dyrbara tid med attgöra en liknande exposé över regeringens sölande närdet gäller att få frågeställningen om herrelösa fastig-heter rättsligt belyst och behovet av lagstiftning klar-lagt. Även här finns ett tillkännagi-vande, men inget har hänt.Herr talman! Vi kristdemokrater står bakom be-tänkandets två reservationer. För att måna om tidennöjer jag mig med att yrka bifall till reservation 1.Anf. 42 REZENE TESFAZION (s):Herr talman! Jag vill redan från början yrka av-slag på de reservationer som de borgerliga ledamö-terna i utskottet står bakom och yrka bifall till ut-skottets förslag i lagutskottets betänkande nr 13.I sak är samtliga partier i utskottet och regeringenöverens. Alla är överens om att förändra fastighets-mäklarlagen och om att man måste lösa problemetmed så kallade herrelösa fastigheter.Gällande frågan om fastighetsmäklarlagen fram-går det av regeringens skrivelse till riksdagen2002/03:75, Redogörelse för behandlingen av riksda-gens skrivelser till regeringen, att en hearing skahållas under den fortsatta beredningen av frågor omfastighetsmäklarlagen. Vidare framgår att utvärde-ringsarbetet därefter sannolikt kommer att överläm-nas till en utredning. Arbetet är inriktat på att man skakunna besluta om direktiv senast år 2004.Justitiedepartementet har många arbetskrävandefrågor på sitt bord, men jag förutsätter att arbetet medatt se över fastighetsmäklarlagen kommer i gångsnarast. Jag instämmer i det övriga utskottets uppfatt-ning att det nu är tid att regeringen beslutar om direk-tiv till den aviserade utredningen.På våren 2001 behandlades frågan om herrelösafastigheter i utskottet med anledning av en motion.Utskottet kunde då konstatera att justitieministern påhösten hade redovisat att det i Justitiedepartementetsedan en tid pågick en probleminventering och att enhearing planerades. Mot denna bakgrund fann ut-skottet inte anledning att föreslå några särskilda åt-gärder från sida. När utskottet senast av-styrkte likartade motionsyrkanden, i be-tänkande 2001/02:LU19, förutsattes att regeringensnarast skulle redovisa hur man avser att gå vidaremed frågan.Inom pågår nu lagstiftnings-arbetet i frågan. Justitieministern har i ett frågesvarden uppgett att arbetet främst är in-riktat på att lösa problemet med att det inte finnsnågon motpart som till exempel en kommun ellerannan tillsynsmyndighet att vända sig till för att vidtaåtgärder enligt fastighetslagstiftningen och miljölag-stiftningen.Enligt justitieministern är tanken att låta utse enrepresentant, en god man, för det upplösta bolaget.Därmed skulle man få en möjlighet att komma tillrätta med de svårigheter som herrelösa fastigheter förmed sig. Enligt frågesvaret kan ett förslag sannoliktlämnas under hösten 2003.Utskottet anser att det är angeläget att en rättsliganalys görs i syfte att lösa problemet med herrelösafastigheter. Utskottet förutsätter att lagstiftningsarbe-tet bedrivs skyndsamt. Mot den redovisade bakgrun-den anser utskottet att det inte finns skäl att nu föreslånågon åtgärd från sida.Herr talman! Jag vill återigen poängtera att det iutskottet inte råder några åsiktsskillnader i sak. Vi äreniga om vikten av att förändra fastighetsmäklarlagenoch att lösa problemet med herrelösa fastigheter. Medhänvisning till vad jag nu redovisat yrkar jag bifall tillutskottets förslag i lagutskottets betänkande nr 13.Anf. 43 ():Herr talman! Jag och har skriviten motion L261 om en viktig fråga som vi avser attbevaka både nu och framöver om friköp av historiskaarrenden.Det ärende vi nu behandlar har en lång historia.Det verkliga genombrottet kom då den 30november 1989 med stor majoritet fattade det histo-riska beslutet att avskaffa den förmodligen sistakvarlevan av det gamla feodalsamhället genom attmedge jordbruksarrendatorerna rätt att friköpa degårdar som de i generationer bebyggt, bebott ochbrukat under adligt förmyndarskap.1990 års arrendekommitté som fick uppdraget attfölja upp riksdagsbeslutet förordade enhälligt enfriköpslag som skulle omfatta bönder under adeln,kyrkan, samt universiteten. Förutsätt-ningar för inlösensrätten föreslogs vara att arrende-stället i generationer bebotts och brukats av arrenda-torer tillhörande samma släkt och därmed med starkabindningar till arrendestället.För berörda arrendatorer gäller att de själva fåttsvara för investeringarna, för ochdärmed bära den totala företagsekonomiska risken förväxtodling och djurhållning.Trots riksdagsbeslutet och Arrendekommitténsklara och entydiga förord för införandet av en fri-köpsrätt vad gäller historiska arrenden har någonsådan ännu inte införts. Men efter att underhela 90-talet avstyrkt nya motioner med krav på fri-köpsrätt beslutade i ett tillkän-nagivande till regeringen att frågan om friköp på nyttborde utredas.Herr talman! Först har en kartläggning av rå-dande förhållanden åstadkommits i en departements-promemoria, Ds 2003:11. Promemorians slutsatser attantalet historiska arrenden minskat är korrekt menintresset hos berörda arrendatorer att få friköpa sinagårdar är fortfarande av den omfattningen att slutsatser i högsta grad är relevanta.Promemorians konstaterande att "de problem somidentifierats synes förekomma väsentligen vid arren-den hos vissa större privata jordägare medan arren-datorer hos kyrka, stat och vid universitetinte förespråkar någon friköpsrätt" kan närmast be-tecknas som märkligt. Detta med tanke på att dessaoffentliga institutioner i själva verket i regel haft enbetydligt mer tidsenlig inställning till sina arrendato-rer och därför i många fall gjort frivilliga överens-kommelser om friköpsrätt.De kvarstående problemen finns vid de adligagodsen, fideikommissena, där jordägarna på flera hållchockhöjt arrendeavgifterna. Krav om både och100 % höjning av arrendeavgifterna har förekommit.Arrendetvister sysselsätter fortfarande arrendenämn-der och fastighetsdomstol i inte ringa omfattning.Friköpsfrågan är för den berörda befolknings-gruppen en medborgarrättslig angelägenhet och ensamhällsfråga mer än en arrendefråga. Det finns motdenna bakgrund anledning att vara kritisk mot attfrågan inte kunnat lösas ännu.Såväl sociala som politiska och medborgarrättsli-ga skäl talar fortfarande starkt för införande av lagligrätt till friköp av historiska arrenden. Vi motionärerutgår från att regeringen påskyndar pågående bered-ningsarbete och återkommer med ettkonstruktivt förslag till som löser denna förmånga mycket viktiga fråga.Anf. 44 ():Herr talman! Att det är dags att besluta om ett in-förande av en laglig rätt till friköp av historiska ar-renden borde vara en självklarhet. Det är egentligenen fantastisk historia som borde ha varit löst förlänge, länge sedan.Adelns privilegiebrev anses alltjämtvara giltigt. 1700-talets förhållanden har styrt storadelar av landsbygdsbefolkningens öden, inte minst deså kallade frälseböndernas.Jag anser att det är ett svek mot den befolknings-gruppen. De är de moraliska ägarna som inte minstgenom enskiftet har byggt upp gårdarna på ny plats,skapat nya raka diken och gärdsgårdar. De har givitsina gårdar en egen identitet från att ha varit ett tegin-delat kollektiv.Sjunde generationen av adelsrätten kunde behållagreppet om frälseböndernas jord trots att motpresta-tionerna till kronan upphört och demo-kratin införts.Givetvis borde frälsebönderna för länge sedan fåtträtt att friköpa sin jord. Så har bland annat skett iDanmark. Det är ju bönderna själva som i allra högstagrad har röjt jorden, dikat, bebyggt och haft sin hem-ortsrätt på gården.Man kan ställa sig frågan: Varför har inget skettunder alla dessa år? Varför har man blundat och låtitvissa bygder i vårt land förbli under vad man kankalla en stat i staten?Frågan har som sagt stötts och blötts i iårhundraden. har ett tret-tiotal, fyrtiotal riksdagsmotioner väckts om friköps-rätt från fem olika partier.Frågan har kommit att rubriceras som en arrende-fråga, historiska arrenden. Det är möjligt att det ärorsaken till att man inte kommit till skott i frågan.Det kanske hade varit bättre om man gått lite merrakt på sak och exempelvis talat om avveckling avhistoriskt betingad beskattningsrätt över landsbygdenoch rätt till enskilt ägande för frälsebönderna. Dethade kanske på ett annat sätt fokuserat på vad detegentligen handlar om.Ett genombrott skedde dåriksdagen beslutade med röstsiffrorna 176 mot 95 förett uttalande om att innehavare av historiska arrendenborde ges möjlighet att friköpa sina gårdar. Mendessvärre har vi ännu inte kommit till ett avgörandebeslut i denna fråga.Den 1 mars 1999 kom ett enigt politiskt beslut ilagutskottet och i . Man uppdrog åt reger-ingen att göra en uppdatering och kartläggning avomfattningen av förhållandena samt utröna intressetför en friköpsrätt. En kartläggning som var klar är nu föremål för en remissbehandling.Utredaren har bland annat kommit fram till att dehistoriska arrendena inte skiljer sig i formell juridiskmening från andra arrenden. Det är i och för sig sant.Men om man skulle byta ut ordet arrendator i allautredningar mot orden lantbrukare, bonde eller jord-bruksbefolkning, som det egentligen är fråga om, blirskillnaden i både formell juridisk mening och prak-tisk mening uppenbar.I yttrandet ifrågasätts hur många arrendatorer somfår anses ha en verklig önskan att få friköpa sitt ställeoch om vederbörande kan ha ekonomisk förmåga.Faktum är att i de fallen som kyrkan eller staten, AssiDomän, erbjudit friköp har man också antagit erbju-dandet.Kartläggningen visar att de historiska ägarinstitu-tionerna, stiften och , öppnat upp och låtitåtskilliga lantbrukare friköpa. Dessvärre visar denockså att förhållandet är tvärtom för adel och stor-gods; de medger i princip inga friköp. Det är, tyvärr,vanligare att man drar in lediga ställen. I något fallhar man även sagt upp arrende.Detta uråldriga system är ett problem på flera sätt.Inte minst är det så att många unga vägrar att ta överför att stå under adligt förmyndarskap, som derasföräldrar har gjort . Resultatet blir då,tyvärr, att jord, hus och allt som de här bondegenera-tionerna har nedlagt blir ännu en gåva till arvtagaretill adeln och storgodsen.Detta känns inte tillfredsställande. Jag är rädd attdet hastar med att införa den här historiska reformenför att det över huvud taget ska finnas något kvar atträdda till enskilt ägande.Utredaren har också dragit slutsatsen att det intefinns tillräcklig anledning att på nytt utreda frågan omfriköp av historiska arrenden. Det kan jag till viss delhålla med om, för det finns redan ett välutrett lagför-slag som vi i princip skulle kunna "damma av".När jag läser den här utredningen får jag en känslaav att den lite grann "andas av" att det är så få somberörs att vi inte behöver göra något. Jag hoppas attvi inte ska resonera på det viset, för resonerade vi såöverlag skulle det få hemska följder på många andraområden.Herr talman! Vad som behövs är att vi vågar er-känna att vi i har kvar ett feodalrättsligtgrundat gammalt ståndsbetingat ägarmandat över helabygder som både har blockerat och som fortsätter attblockera rätten till enskilt ägande för jordbruksbe-folkningen.Vi måste också våga erkänna att det är staten sombär detta historiska ansvar - inte så mycket adel ochstorgodsägare, som ju har ärvt sin makt och i principbara har agerat inom lagen sådan den varit och är.Grundbulten i frågan är att detta är en kvarlevafrån ett helt annat samhällssystem.Det är hög tid att vi efter alla dessa år tar vårt an-svar, precis som man har gjort i och i övriganordiska länder, och inför laglig rätt till friköp avhistoriska arrenden.Anf. 45 ():Herr talman! Jag vill beträffande betänkandeLU13 fokusera enbart på det som gäller herrelösafastigheter. Herrelösa fastigheter utan tillsyn ochskötsel är en styggelse i samhället. Därutöver utgörde en fara för lekande barn som kan frestas att försö-ka ta sig in i fastigheterna och leka där.Det är beklagligt, tycker jag, att så hargått utan att någonting hänt. Vår representant frånUppland, , har i rad motio-nerat i frågan och bland annat pekat på problem somföljer vid konkurser där fastigheter är inblandade ochdär ingen vill kännas vid dessa fastigheter. Man kanverkligen konstatera att frågan har körts i långbänk.Men det är vår förhoppning att man nu ska kommatill skott och verkligen ta tag i frågan. Ett sätt kanvara att utse en god man till förvaltare för just defastigheter som dyker upp i samband med bolagskon-kurser.Med detta yrkar jag bifall till reservation 2.Slutligen vill jag önska talmannen och övriga ikammaren en glad påsk.Överläggningen var härmed avslutad. (Beslut fattades under 19 §. )11 § Utvärdering av miljömålet i konsument-politikenFöredrogslagutskottets betänkande 2002/03:LU14Utvärdering av miljömålet i konsumentpolitiken (skr.2002/03:31).Anf. 46 ():Herr talman! I lagutskottets betänkande LU14 be-handlas en skrivelse från regeringen om utvärderingav miljömålet i konsumentpolitiken samt motionsyr-kanden i anslutning till skrivelsen.Jag börjar med att yrka bifall till reservation 5 ibetänkandet.Skrivelsen är till omfånget rätt liten men dessvärreändå ett tydligt exempel på den kursriktning somalltmer präglar den politiska maktutövningen i vårtland, i vårt samhälle.Jag ber kammarens ledamöter att fästa uppmärk-samheten på hur regeringen redan i början av skrivel-sen vrider det svenska folket, de svenska konsumen-terna, till att bara bli ett medel för en överordnadpolitisk målsättning - här ska nu människors kon-sumtionsmönster utvecklas, styras och dirigeras.Jag upprepar vad jag sagt i denna kamma-re, nämligen att den politiska makten här är inne pånågonting som är ytterst privat. Det som människorväljer att lägga frukterna av sitt arbete på - en vä-sentlig del av den enskilda människans integritet - ärett sätt att odla egna intressen. Därmed är detta vä-sentligt för den enskilda människans livsstil.Just på de här fälten borde politiker i alla läger hamer än respekt för den enskilda människans val ochfrihet. Ännu märkligare blir det hela genom att re-geringen motiverar att man tar sig den här maktenmed ekologiska förtecken. Man tar den med ekolo-giska motiv.Ibland kan man misstänka att både regeringen ochalltför många riksdagsledamöter misstror människor ivårt land. Svenska folket är, ibland till skillnad frånpolitikerna, berett att göra insatser och att göra upp-offringar för miljön. Det är svenska konsumenter sommed sina egna val i , i Konsumbutikeneller i Hemköpsbutiken hardrivit fram en grön omvandling på butikshyllorna.Det är svenska folkets önskningar och efterfrågansom mycket mer än propositioner, motioner och skri-velser har bidragit till att vårt urval av miljövänligaprodukter har ökat och haft en så god utvecklingunder de senaste 10-15 åren.Stora steg i utvecklingen har tagits, och det harskett å ena sidan tack vare att människors efterfråganfått bestämma och å andra sidan genom att företaghaft möjligheter att snabbfotat möta behoven ochefterfrågan.Herr talman! Det råder inget tvivel om att miljö-politiken ska stå stark, tydlig och till och med kraft-full. Där har borgerligheten och de liberala krafternalagt fram flera förslag i denna kammare.Miljöpolitiken ska stå stark men den ska inteblandas ihop med en centralistisk konsumentpolitiksom ökar politikens makt och därmed riskerna för attfelaktiga beslut fattas på den förödande skalan 1:1 -de riskerna finns.Med den här skrivelsen är det återigen tydligt attuppenbara målkonflikter föreligger i regeringenskonsumentpolitik. Miljömålet är bara ett bland flerakonsumentpolitiska mål. Hur en avvägning mellan deolika målsättningarna ska ske har regeringen hittillsinte redovisat på ett trovärdigt sätt. Detta bekymraroch oroar.Kanske blir den centralistiska strävan allra tydli-gast i det avsnitt som vi vet signalerar och krattarmanegen för lagstadgade, politiskt dikterade ochåterigen centraliserade miljömärkningssystem.Herr talman! Budskapet från kammaren på justden punkten borde vara tydligt. Det handlar här omverktyg och instrument som gror och utvecklas allrabäst just decentraliserat och i konkurrens med var-andra.Även på detta område, herr talman, är mångfaldoch frivillighet mycket bättre än enfald och statligaobligatorier.I detta anförande instämde ().Anf. 47 ():Herr talman! Liberal konsumentpolitik handlarytterst om att stärka konsumentens ställning och val-frihet på marknaden. Den liberala miljöpolitikenbygger på framstegsoptimism och på en marknads-ekonomisk grundsyn. Det råder ingen tvekan om attmiljöpolitiken och konsumentpolitiken berör var-andra, för våra konsumtionsmönster har stor inverkanpå vår miljö.Frågan är vilken analys man gör av detta och vilkaslutsatser man drar. Från liberalernas sidaär vi bekymrade över att regeringen i denna skrivelseredovisar en syn på miljömålet inom konsumentpoli-tiken som bygger på ett ovanifrånperspektiv i ställetför på ett medborgarperspektiv. Man är ganska främ-mande för vad valfrihet, prisbildning och andra föross liberala och centrala begrepp i praktiken betyder.Jag ska gå igenom de tre olika delmål som regeringennu aviserar att man vill ta upp inom ramen för miljö-målet för att visa på detta.Regeringen pekar ut målet att det ska vara prisvärtoch enkelt att agera på ett för miljön positivt sätt. Detkan låta ganska enkelt och självklart. Men frågan är:Vem bestämmer vad som är prisvärt? Vem bestäm-mer ifall ett inköp är prisvärt - är det staten eller ärdet konsumenten? Uppenbarligen anser staten att detgår att fastställa ovanifrån ifall ett visst inköp är pris-värt eller inte.Inne i skrivelsens brödtext resonerar man kringdetta och säger att det prisvärda inte nödvändigtvisbehöver vara det billigaste. Det handlar om en sam-manvägning av varans olika egenskaper - pris, kva-litet, kanske tillverkningsförhållanden och annat somär viktigt. Man gör en sammanvägning av dessa ochlandar i att just det här inköpet är prisvärt. Det ärprecis så det går till. Men då är det också omöjligt attresonera som att det går att ovanifrån fastställa att ettinköp är prisvärt som ett led i att utveckla miljömåletinom konsumentpolitiken. Att regeringen här har enväldigt grumlig analys visar sig när man tittar påvilka indikatorer regeringen har för att komma framtill ifall delmålet är uppfyllt eller inte. Då vill mantitta på varornas utpris, ifall priserna på miljömärktavaror skiljer sig från priserna på icke miljömärktavaror. Då är man enligt vår mening inne på en väldigtfarlig väg när man tror att man ska kunna påverkaförsäljningspriserna på varor ute i handeln. Miljö-kostnaderna i samband med framställning av pro-dukter och tjänster av olika slag ska bakas in i pro-duktionskostnaderna genom miljöavgifter och påannat sätt. Men de ska internaliseras, för att användaett formellt begrepp, i producentledet. Sedan är detupp till den fria prisbildningen att avgöra hur prisetblir i konsumentledet. Här menar vi från vår sida attdet är bekymmersamt att regeringen flaggar för enpriskontroll som går långt bortom det som är försvar-bart utifrån en marknadsekonomisk grundsyn.I nästa delmål, herr talman, vill regeringen att detska finnas många konkreta exempel på positiva mil-jöeffekter av ändrat beteende. Som indikatorer pådetta vill man räkna antalet notiser på webbplats och antalet notiser i Råd & Rön omändrat köpbeteende och vilka miljöeffekter det harfått. Här är vi fullkomligt frågande till varför reger-ingen har antagit så oklara indikatorer som framförallt är så väldigt känsliga för politisk påverkan. Detkommer att finnas ett tryck på , somär ansvarigt för både Råd & Rön och sin egen webb-plats, att leverera ett önskvärt resultat.Utskottet säger i detta avseende att motionärernaju själva inte har kommit på några bättre indikatorer.Nej, det är just det som är poängen. Eftersom det idagsläget inte går att finna några hållbara indikatorerpå detta delmål, bör detta delmål inte gälla. Den slut-satsen har inte utskottet dragit.Slutligen, herr talman, vill regeringen att man skaha en stor spridning av miljömärkta och etiska varor.Som indikator på detta ska man mäta andelen miljö-märkta produkter av den totala andelen privatkon-sumtion. Då blir det helt plötsligt ett bekymmer förstaten vad medborgarna träffar för köpval vid detenskilda köptillfället. Det är inte huruvida man köpermiljömärkta varor eller inte som är målet, det är möj-ligtvis ett medel.