prot · GR0947 · 2003-12-11 00:00:00 — Jag har haft en debatt tidigare här med arbetslivsminister . Han beskrev att man hade lämnat uppgifter till EU om att det här skulle vara en tillfällig åtgärd. Så ser inte riksdagsbeslutet ut. Det finns tydligen en hel del andra förslag. Det har vi fått veta via medierna. Jag beklagar också att arbetslivsministern inte är här och kan vara med i den här debatten. Ett regeringssammanträde lade tydligen hinder i vägen. Vi får väl hoppas att det är ett mycket viktigt regeringssammanträde ur det perspektiv som vi diskuterar i kammaren. Det är väl få debatter som är det är så angeläget att regeringen deltar i. Det cirkulerar också uppgifter om att arbetsmiljöarbete i sig ska premieras. Om det är sant måste det väl ändå finnas en koppling till resultatet av detta arbetsmiljöarbete. Annars blir det väl lite knepigt. Arbetsmiljöarbete i sig är viktigt, men det finns redan krav på företag att ägna sig åt det. Det lär också finnas en diskussion om kontroll kring sjukskrivningar, det vill säga bekämpande av överutnyttjande och fusk. Jag har sett en formulering från arbetslivsministern om att försäkringen ska tillämpas strikt men att kontrollen av de sjukskrivna inte får bli integritetskränkande. Det är en formulering som jag kan instämma i. Det är förstås en tolkningsfråga när den gränsen är nådd. Vi har sett en redovisning från och där man har lyckats minska kostnaderna genom att öka kontrollen. Det är inte bara en fråga om kostnaderna utan också en signal om att fusk och överutnyttjande inte är acceptabelt. Jag vet att en del sjukskrivna personer känner sig kränkta av debatten om fusk och menar att man inte har vare sig fuskat eller överutnyttjat. Självklart är det också så att de allra flesta inte gör det. De allra flesta har skäl för att ha blivit sjukskrivna. Jag menar dock att samhället måste få reagera, kontrollera och åtgärda när det finns misstankar. Vi ser redan en diskussion mellan arbetsmarknadens parter om att bryta upp det generella sjukförsäkringssystemet därför att förtroendet för nuvarande system sviktar. Detta skulle, menar jag och , ställa åtskilliga människor med svag ställning på arbetsmarknaden utanför. I andra delar av arbetslivet skulle den trygghet mot inkomstförlust som vårt system innebär bli mycket bräcklig. Att motverka överutnyttjande och fusk gynnar i längden dem som bäst behöver det skydd och den trygghet som en generell socialförsäkring ger. Att ställa krav är att bry sig det gäller på de flesta områden, så också här. Bara knappt hälften av alla sjukskrivningar hänger ihop med jobbet. Det visar alla undersökningar. hänger ihop med hur det är på arbetsplatsen. När jag besöker företag får jag alltid exempel på sjukskrivningar som inte på något sätt har med jobbet att göra. Företagaren frågar: Hur ska jag kunna göra något åt att mina anställda drabbas av cancer, mår dåligt på grund av en skilsmässa eller har skadat sig ? Jag läste en artikel av två socialdemokratiska riksdagsledamöter där allt som rörde ohälsan fokuserades på arbetslivet. Visst måste mycket göras för att öka människors inflytande och makt över vardagen, och då också jobbet naturligtvis. Men vardagen levs inte bara på arbetsplatserna. I min hemkommun har den s-märkta kommunstyrelseordföranden efterlyst en medborgardialog kring kommunens åtaganden. Men när den enda skola som finns i en av kommundelarna ska läggas ned, då finns inte ett spår av kommundialog. Människor känner att vardagen styrs av andra krafter som de inte kan påverka. När barnomsorgen inte fungerar för att det finns för lite personal får föräldrarna svaret: Ja, men ni har ju fått maxtaxa. Men föräldrarna hade hellre velat ha mer personal. Vardagen styrs av någon annan. Föräldrar som trivs med sitt heltidsarbete känner inte makt över sin vardag när dammråttorna samlar sig i hörnen och tvättkorgen svämmar över. Regeringen har nämligen bestämt att hinner man inte med hemsysslorna så ska man korta sin arbetstid. Köpa hemtjänster är fult; det ska inte var och en ha råd med. Eller ta den lågavlönade som vill jobba extra för att komma i fatt ekonomiskt och förbättra sin och familjens ekonomiska situation och upptäcker att skatte- och bidragseffekter gör att det inte alls blev så lönsamt. Någon annan styr vardagen. För många människor handlar det inte bara om brist på makt över sin vardag det handlar om vanmakt! För väldigt många landar detta i en sjukskrivning. I behandlingssammanhang betonar man ofta behovet av en helhetssyn på människan. Det gäller också här. Vill vi förhindra utslagning och öka människors makt över sina liv måste vi se människors hela vardag, och där det krävs politiska beslut för förändring måste dessa beslut tas. Min fråga är: Hur länge ska det dröja innan Socialdemokraterna och regeringen inser att det måste till mer av helhetssyn på människors tillvaro för att minska ohälsan? 31 (): uppmanas vi alla i annonser från att ta ansvar för den galopperande sjukfrånvaron genom att bry oss mer om varandra. Det är förvisso en viktig och befogad uppmaning som vi behöver ta till oss på allvar, inte bara så här utan helst året om. Engagemang och medmänsklighet är tyvärr bristvaror i vårt hårt pressade arbetsklimat. Alltför många orkar inte hänga med, och den enda utvägen är då att sjukskriva sig eller att bli sjukskriven. Ohälsan i samhället kan dock inte botas bara genom välmenande annonskampanj. När är försvunnen är det bra att jobbarkompisar hör av sig, och visst är det bra att fråga efter både och och alla de andra. Kanske skulle vi utmana varandra här i kammaren att redan under den här dagen höra av oss till någon som vi vet inte mår så bra just . har helt rätt. Men, fru talman, det krävs mera. Det krävs en sammanhållen politik som angriper ohälsoproblemet i hela dess vidd. Det är här som regeringens politik har sina stora brister. Några små delsteg har tagits genom vissa beslut om förändringar inom sjukförsäkringen för ökad hälsa i arbetslivet. Det är bra att tydliggöra sjukdomsbegreppet, se över läkarnas roll och så vidare. Precisionen vid sjukskrivning kan förvisso bli bättre. Det är positivt att regeringen betonar arbetsförmåga hellre än oförmåga. Det instämmer vi också i. Därför behöver man oftare deltidssjukskriva. Vi kristdemokrater vill gå längre genom att helt slopa de fasta stegen i sjukersättningen. Det ska vara möjligt att få ersättning med vilken procentsats som helst . Dagens system tar inte tillräckligt till vara den individuella förmågan. De förslag som regeringen presenterat i form av elvapunktsprogram med mera hanterar de här stora problemen på ytan. Det är lovvärda insatser, men det samlade greppet saknas för att föra fler tillbaka till arbete. Det finns förvisso många viktiga frågor inom detta utgiftsområde, men det känns angeläget att använda talartiden till en fokusering på en politik som sänker de höga ohälsotalen. Regeringen har också sagt att detta är den här mandatperiodens viktigaste politiska fråga. Om det verkligen är det hade det varit klädsamt om ett statsråd också hade deltagit i den här debatten för att skapa trovärdighet bakom den målsättningen. Efter ett årtionde med socialdemokratisk regering är nästan var sjätte svensk sjukskriven eller förtidspensionerad. Det är främst kvinnorna som är drabbade. Deras sjukdagar har fördubblats . Två tredjedelar av de långa sjukskrivningarna drabbar just kvinnor. Den snabbaste ökningen sker bland de yngsta på arbetsmarknaden, det vill säga 1629-åringarna. Här handlar det oftast om stressrelaterade sjukdomar. Men är det varken kvinnor, ungdomar eller andra sjukskrivna som ska skuldbeläggas för att de är sjuka. De är nämligen sjuka. Kanske någon eller några har tänjt lite på sjukförsäkringssystemet vem skulle kunna hävda att det aldrig förekommer? Visst måste vi ta upp kampen mot fusket och överutnyttjandet, och visst behöver attitydfrågorna belysas. Men det är trots allt inte huvudproblemet. Ansvaret vilar i första hand på regeringen, som visat en häpnadsväckande passivitet inför den skenande utvecklingen som startade på allvar 1997. Kostnaderna för ohälsan ökar fortfarande, om än i något långsammare takt. är en skrämmande och alarmerande hög siffra. Det är en utgift som hotar stora delar av vår gemensamma välfärd och trygghet. Under trycket av dessa enorma kostnader knakar hela välfärdssystemet i fogarna. Det är naturligtvis bra att nu också statsministern säger sig beredd att medverka i en bred översyn av socialförsäkringarna. Frågan om försäkringssystemets omfattning och utformning handlar ytterst om var gränsen går mellan det offentliga åtagandet och individens eget ansvar. Dagens system har stora brister och behöver reformeras så att det är hållbart både över mandatperioder och över konjunkturcykler. Vi kristdemokrater är beredda att delta konstruktivt i en sådan översyn och i sådana samtal. Vi ser fram emot att detta inte bara stannar vid statsministerns ord i en frågestund utan också leder till konkreta mått och steg. Men, fru talman, allvarligast är ändå inte miljarderna utan människorna. Ett samhälle där alltfler stannar hemma på grund av sjukdom, förtidspension eller arbetslöshet är ett i ordets rätta bemärkelse sjukt samhälle. Vad är då regeringens förklaring till denna katastrofala situation? har det handlat om att ensidigt peka på arbetsplatsernas miljö. Varför har det då hänt så lite på de offentliga arbetsplatserna under alla socialdemokratiska regeringsår? av alla sjukskrivna är ju kvinnor inom verksamheter som vård, omsorg och skola, oftast på politikerstyrda arbetsplatser. Här har regeringen och de socialdemokratiskt styrda landstingen och kommunerna ett stort ansvar att leva upp till. Den fysiska arbetsmiljön har blivit bättre och säkrare för de allra flesta. Olyckorna på arbetet minskar, och det allmänna hälsoläget förbättras i befolkningen. Ändå stannar alltfler hemma från dessa säkra arbetsplatser. Det måste vara någonting som har gått snett i regeringens problemanalys när all uppmärksamhet ges den del av livet som vi yrkesarbetar. Merparten av vår tid ägnar vi ju åt andra delar av livet. Var finns då helhetssynen? Vi kristdemokrater gör en bredare analys av orsakerna till ohälsan än att ensidigt fokusera på arbetsmiljön. Det handlar om människors totala livssituation, om den tid vi tillbringar i hemmet, om fritiden och förvisso vår tid på arbetsplatsen, om att få livspusslet att gå ihop. Allt detta bildar den helhet som berör vårt totala välbefinnande. Stress, och i förlängningen utbrändhet, uppstår oftast i den konflikt som inte minst småbarnsföräldrar upplever mellan arbetsliv och privatliv. Det låga barnafödandet är en varningssignal om svårigheten att förena den viktiga föräldrarollen med en krävande yrkesroll. Därför måste familjepolitiken, som vi kommer att debattera , utformas så att föräldrarna får en större makt över sina liv. Det kristdemokratiska förslaget om barnomsorgskonto ger möjlighet till egna val till exempel. Den negativa hälsoutvecklingen inleddes, som jag sade, . krävs en ny politik som ser till människors totala livssituation. För att hindra att akuta sjukdomar leder till långtidssjukskrivning och till och med förtidspensionering krävs en snabb och aktiv rehabilitering. En forskare och läkare jag lyssnat till hävdar att den som förtidspensioneras halverar chansen att uppnå sin 65-årsdag. Vi har förtidspensionerat 10 000 personer . Vad tänker regeringen göra för att rädda de här människorna till ett värdigt liv och för att faktiskt förbättra deras överlevnadsprognos? LO, TCO och har precis som krävt en ny rehabiliteringsförsäkring. Regeringen är fortsatt passiv i den frågan. Vi kristdemokrater vill ta ett brett och samlat grepp, inte främst för att minska statens kostnader utan främst för människornas skull. Bara med en helhetssyn på ohälsan kan vi vända en skenande negativ utveckling. Vi kristdemokrater har ett antal reservationer och ett särskilt yttrande i det här betänkandet. Jag står självfallet bakom alla dessa men yrkar här bifall till reservation 22. 32 (): Vi diskuterar nu utgiftsområde 10. Jag vill inleda med att säga att budgeten är ett resultat av en överenskommelse mellan , och , vilket betyder att allt det som har omedelbara ekonomiska konsekvenser är vi numera överens om. I utskottets arbete vill jag särskilt framhålla betydelsen av att vi nu får till stånd en utredning om aktivitetsersättningen, efter motioner från såväl som . Jag står bakom betänkandet i de delar som rör pengar och vill också meddela att jag stöder samtliga reservationer. Jag har ändå för avsikt att i den här debatten lyfta blicken något från det som är allra närmast förestående och diskutera utgångspunkterna för socialförsäkringssystemen system som står under attack. I arbetarrörelsens välfärdsmodell är försäkringssystemen solidariskt finansierade via skatten. Tanken är att resurser omfördelas från rik till fattig och att plånbokens tjocklek inte ska vara avgörande för tryggheten vid sjukdom, handikapp eller arbetslöshet. Det är dessa avgörande principer som hotas genom förslag om att ersätta stora delar av dagens system med avtalsförsäkringar och privata försäkringar. Att sådana hot riktas mot systemen från bland annat borgerligt håll överraskar väl inte särskilt många. Men statsministerns utspel vid en frågestund i denna kammare för om socialförsäkringarna är också den en ren provokation mot kvinnor som grupp och mot det solidariska välfärdssystem som arbetarrörelsen har byggt upp. Det som föreslås är i klartext en privatisering av denna del av välfärden. Om var och en i större utsträckning ska klara sig själv med privata försäkringar går det ut över solidariteten och sammanhållningen i samhället. Den som har låga inkomster eller dålig hälsa riskerar att missgynnas när privata försäkringsbolag ska ta över en del av det ansvar som vi tillsammans tar. De rika och friska klarar sig bra och kan komma att ifrågasätta allt större delar av de gemensamma välfärdslösningarna i takt med att de själva inte upplever att de får det skydd de behöver från samhället. Statsministern antydde också att han är beredd att abdikera från det politiska ansvaret för sänkta ersättningsnivåer. I sitt utspel talade han nämligen om att låta pensionsreformen stå modell, samma pensionsreform som införde en automatisk broms som gör att pensionerna automatiskt sänks när fler blir pensionärer. Politiken behöver aldrig ta ställning och väga olika utgifter och inkomster mot varandra. motsatte sig det nya pensionssystemet, och vi har fått rätt i mycket av vår kritik. Pengarna räcker inte till vettiga pensioner, och den spekulationskarusell som dragits i gång på börsen har inte gynnat den vanliga pensionären. Vi återkommer till det i en senare debatt , men låt mig göra klart att inte kommer att medverka till något liknande när det gäller sjuk-, föräldra- eller arbetslöshetsförsäkringen. hävdar förstås förslagsställarna att det här förslaget inte innebär en urholkning utan bara att finansieringen blir stabilare. Men om syftet inte är att tryggheten ska minska kommer det ju självklart att kosta lika mycket pengar oavsett om det är privata försäkringsbolag eller samhället som administrerar försäkringen, oavsett om vi betalar via skatten, via avgifter eller via personliga försäkringspremier. Skillnaden ligger i att en skattefinansiering innebär att vi tar gemensamt ansvar och på vägen omfördelar från rik till fattig. Förslaget innebär att mer ansvar läggs på den enskilde och att omfördelningen i systemet minskar. Det är helt enkelt klassisk borgerlig politik. Förslaget om att utreda hur socialförsäkringarna kan privatiseras måste också ses ur ett feministiskt perspektiv. En skattefinansierad välfärd omfördelar också från män till kvinnor i ett patriarkalt samhälle och lindrar och motverkar därmed könsmaktsordningen. Män bidrar mer till systemet i kraft av högre inkomster, och kvinnor är mer beroende av en fungerande sjuk- och föräldraförsäkring. Det är en händelse som ser ut som en tanke att sjukförsäkringen ska reformeras för att kosta mindre just när kvinnor som mest behöver den efter att ha slitits ut i sviterna efter 1990-talets nedskärningar. För det är ju värt att minnas att vi har de sjuktal som har skapats. Genom omfattande nedskärningar av den offentliga sektorn har de anställda pressats hårdare och servicen gjorts sämre för dem som behöver den. De som vill privatisera försäkringssystemen låtsas som om det måste göras för att pengarna inte räcker till i nuvarande system. Men problemet med socialförsäkringarna är inte systemet utan det faktum att alltför få arbetar. Våra socialförsäkringar bygger nämligen på en hög sysselsättning med så många som möjligt i arbete. Därför är det absolut viktigaste att få ned de höga sjuktalen genom ett friskare arbetsliv och genom att satsa på rehabilitering. Skatteintäkterna kan öka och utgifterna minska dramatiskt om människor inte slits ut på jobbet och om arbetsmarknaden öppnas för de invandrade som diskrimineras till arbetslöshet. Det är på dessa områden vi behöver radikala och framåtsyftande reformer. Låt oss komma ihåg att en arbetslös kommunalare kostar nästan lika mycket kortsiktigt som en anställd i det långa loppet kostar han eller hon förmodligen mer. Och det utan, kan jag säga, att få tillfälle att göra en insats för välfärden, en insats som vi är många som kommer att behöva och behöver . Uttalandena från statsministern och i dagens betänkande från flera borgerliga partier står i skarp kontrast till den generella välfärdens ideologi, där skyddet vid sjukdom, föräldraskap och arbetslöshet är skattefinansierat och omfattar alla. kommer, vill jag meddela, inte att delta i några samtal på den politiska grund som föreslås. Vi diskuterar gärna hur socialförsäkringarna kan förbättras och hur de kan förstärkas. Vi har också lagt fram sådana förslag som redovisas i dagens betänkande. Men vi deltar inte i diskussioner om hur de kan urholkas och försämras. Jag yrkar därför bifall till reservation 3 under punkt 1. 33 () replik: Enligt beskrivning av socialförsäkringssystemen är allt väl i den bästa av världar. Men verkligheten ser inte ut så. Vi har fortfarande ökande kostnader för ohälsan som kommer att landa i under det här året. Vilka är det som drabbas, , av dessa skenande kostnader och den urholkning och det hot som riktas mot välfärden genom att ohälsokostnaderna tar över så mycket? Vilka är det som drabbas i vårt samhälle av den situationen? Är det inte de svagaste och mest utsatta? 34 () replik: Svaret på fråga är ja. Det är precis de som drabbas. Det är därför det är så angeläget att det görs insatser för att människor ska kunna komma tillbaka i arbete. Det finns i betänkandet beskrivet en del av de förslag vi gemensamt har kommit fram till mellan de tre partierna. Det är goda förslag men enligt vår uppfattning inte tillräckliga. Det krävs förstås också andra insatser. Vi har lämnat sådana förslag i budgetförhandlingar, motionsvägen och i den allmänna debatten. Det handlar om att de ekonomiska resurserna till kommuner och landsting måste öka så att vi får anställa fler av de människor som sparkades under den tiden den borgerliga regeringen styrde detta land. Det handlar om att utöka försöksverksamhet och också införa sex timmars arbetsdag så att slitet på arbetsplatserna blir mindre. Det handlar om rymliga arbetsplatser. Det handlar om många och stora förändringar som skulle innebära att många av dem som talar om, de svagaste, inte skulle behöva drabbas av ett system med skenande ohälsotal. Visst går det att göra mycket. Vi har lämnat sådana förslag. Mig veterligen är inte ökade resurser till kommuner och landsting, sex timmars arbetsdag eller diskussion om rymliga arbetsplatser sådant som ännu så länge har anslutit sig till. är välkommen att göra det i detta replikskifte. 35 () replik: har mycket väl anslutit sig till förslagen om mer resurser till kommunerna. Det har vi i våra budgetalternativ. Vi kristdemokrater vill också ha ett generellt välfärdssystem som ger en grundtrygghet för alla människor, inte minst för de svagaste. är och jag överens om att det är de svagaste som drabbas av de skenande ohälsokostnaderna, som tränger ut andra delar av välfärden. Ser inte ändå ett behov av att ha ett socialförsäkringssystem som är stabilt över konjunkturcykler, över mandatperioder, över politiska växlingar? Som läget är används även socialförsäkringarna som budgetregulatorer. Tycker att det är bra att man försöker få ihop sin budget genom att göra ingrepp i människors välfärd från budgetperiod till budgetperiod och därmed skapar otrygghet och instabilitet? Är det inte en poäng att komma åt detta och skapa en trygghet över konjunkturcykler över mandatperioder? 36 () replik: har helt rätt i sin grundläggande inställning. Vi behöver ett system som är stabilt, såväl över politiska majoriteter, även om vi hoppas att de sällan skiftar, som över konjunkturcykler. Men hur ska det systemet se ut? Det är den frågan jag lyfte fram i mitt anförande . Min uppfattning är att det system vi har är fullgott som försäkringssystem. Det är skattefinansierat, och det bygger på tillgång till ersättning grundad på inkomstbortfallsprincipen som man klarar sig relativt väl på i förhållande till sitt tidigare liv. Vi skulle gärna se högre ersättningsnivåer. Vi skulle gärna se högre tak så att fler kommer in under taken. Det är ingen hemlighet. Men det statsministern aviserade, och som välkomnade i talarstolen, var något annat, nämligen att den enskilde ska betala mer av sin egen sjukförsäkring . Jag är medveten om att det här än så länge är på diskussionsstadiet och att det kanske bara är en så kallad testballong som har släppts upp. Men det är tillräckligt många borgerliga partier som har greppat den ballongen för att det ska vara värt för mig att säga att vi är icke med i diskussioner på denna politiska grund. Då får man vända sig till dem som står för en sådan politik också i allmänhet, nämligen till de borgerliga partierna. 37 (): Jag vill börja mitt anförande med att yrka bifall till reservationerna nr 4 och 10. Jag står givetvis bakom alla reservationer som finns med på, men för tids vinnande yrkar jag bifall endast till dessa två. Så har då äntligen fått upp ögonen för att det behövs en kraftsamling omkring socialförsäkringssystemen. För någon vecka sedan aviserade vid en frågestund i kammaren att en parlamentarisk kommitté ska tillsättas för att utreda om en socialförsäkringsreform bör genomföras efter den modell som gjorts i pensionssystemet. välkomnar en sådan översyn av socialförsäkringarna. Detta har vi efterfrågat , men äntligen verkar det som att detta kan bli verklighet. Sjukfrånvaron har ökat dramatiskt och framstår som ett av de största hindren för ekonomiska utveckling. Brist på anställningsbar arbetskraft och frånvaron i den befintliga arbetsstyrkan håller tillbaka produktionen i näringslivet och sänker kvaliteten i de offentliga välfärdstjänsterna. Med tanke på att statsministern uttalat sig om att tillsätta denna utredning är det mycket förvånande att inte utskottet vid behandlingen av vår motion gått med på ett tillkännagivande till regeringen om att en parlamentarisk utredning om de ekonomiska trygghetssystemen bör tillsättas. Socialförsäkringarna är inte anpassade till dagens anställnings- och sysselsättningsformer. Många står utanför dagens sociala försäkringssystem. De som inte har kommit in på arbetsmarknaden har inte rätt till vare sig sjukpenning, a-kassa eller tjänstepension. För att ett framtida ekonomiskt trygghetssystem ska vara långsiktigt hållbart är det viktigt att det stöds av en bred politisk majoritet, i likhet med den överenskommelse som ingicks i samband med reformeringen av pensionssystemet. vill ha ett trygghetssystem som ska vara långsiktigt hållbart och kan klara svängningar i konjunkturen liksom förändringar i demografin. Det ska syfta till att hjälpa människor som på grund av sjukdom eller arbetslöshet förlorar sin arbetsinkomst tillbaka till arbetslivet.