prot · GR0938 · 2003-11-28 00:00:00 — Jag tar dig på orden; jag tror det också. Du får ändå ha en viss förståelse för att jag tycker att det är lite märkligt att det efter ett riksdagsbeslut, som gick socialdemokratin emot, om att ta fram ett regelverk för att öppna sig för arbetskraftsinvandring fortfarande inte har kommit kommittédirektiv. försöker jag hjälpa i förhandlingarna med . Jag kan göra det igen. Är beredd att låta utredningen titta på ett system för arbetskraftsinvandring som innebär att man kan komma till och söka arbete på plats? Är beredd att skriva in i direktiven att det ska utredas om den som finns i och får ett arbete eller har befunnit sig i på annan grund, kanske som turist, kan få uppehållstillstånd på den grunden? Svarar du ja på de frågorna tror jag att du kan leverera kommittédirektiv. Problemet i sammanhanget är, i alla fall som jag har förstått och de signaler jag har fått, att man från regeringens sida försöker komma undan riksdagsmajoriteten lite grann genom att ge kommittén eller utredningen ett mycket stort och viktigt uppdrag. Som jag har förstått det men det kan vara fel var det väldigt länge aktuellt att man skulle säga till utredningen: Börja med att titta på ifall behöver arbetskraftsinvandring över huvud taget! Det skulle vara helt fel. Det var inte det som beställde. har en mycket tydlig beställning. Det ska tillsättas en utredning för att ta fram ett regelverk för att öppna för arbetskraftsinvandring. Även här tror jag att det är ganska bråttom. Jag tror att det är bråttom för de människor som har tagit sig till , som arbetar i men som gör det svart. Jag försvarar inte att de gör det svart, men vi vet att vi i denna stad har massor av människor som har kommit illegalt som kanske diskar för , som inte har någon social trygghet, som inte har några rättigheter, som inte har något fack att gå till och som inte har någon myndighet att anmäla någon till. För dem är det viktigt att vi öppnar för arbetskraftsinvandring. Vi vet att det är viktigt för de människor i som inte får vård, i alla fall inte så bra vård som de skulle ha fått ifall vi hade öppnat för arbetskraftsinvandring. Det ringde en medicinskt ansvarig sjuksköterska från till mig. Hon sade så här: Äntligen har vi på vår ortopedavdelning fått en fast läkare. Vi har haft stafettläkare år ut och år in. De har kommit några månader. Sedan har de försvunnit, och så har vi varit utan läkare. har vi fått en kille som kommer från den irakiska delen av eller norra som hon uttryckte det. Han har jobbat här . Han trivs, och han vill stanna. Han var nöjd. Patienterna var nöjda. Människor fick vård. Men dagens regelverk sade: Han ska inte stanna i . Han får åka härifrån. Hon sade till mig: Jag är helt förtvivlad. Vi är i en situation då vi återigen har människor som inte får vård. Vi är fast i ett stafettläkarsystem. Det kostar mer för samhället, och det ger sämre vård. Så här är det på grund av att socialdemokratin har sagt att vi inte ska ha någon arbetskraftsinvandring på det viset att en person som får arbete i ska kunna få stanna. Om inte vill svara på frågorna om de framtida kommittédirektiven får jag ha respekt för det, men jag tror faktiskt att jag tangerar de kärnfrågor som avgör ifall ni kommer fram snart eller inte. Allra sist vill jag i detta replikskifte få ett svar på när , som ansvarig minister, tror att direktiven kommer. 26 Statsrådet (): argumenterar en gång till för det synsätt som ligger till grund för riksdagsbeslutet om en utredning. Det är kända argument. Jag väljer med hänsyn till och framför allt med respekt för beslut att inte här påbörja det arbete som den utredningen ska göra. Frågor som hör till nödvändigheten av kommande arbetskraftsinvandring i förhållande till skyddsreglerna i asylrätten och sådana saker är svåra frågor, och det är frågor som ska brytas och diskuteras i utredningen. Det är precis detta som den här utredningen ska lämna svar på. Vi bereder i nu i enlighet med beslut. Om känner behov av det beklagar jag gärna en gång till att det har dragit ut längre än vad jag hade föreställt mig och vad och hade haft anledning att förvänta sig. Jag räknar med att det inte ska dröja särskilt länge innan direktiven är klara och en utredning är tillsatt. 27 (): Här går det i alla fall framåt. sade : Direktiven kommer snart. Jag tror att det var i ett frågesvar som sade att direktiven kommer snart. Och i dagens interpellationssvar sade han: Direktiven kommer snart. säger i alla fall : Det ska inte dröja så . Jag låter mig nöjas med det. Jag tror att kommer att se till att de här direktiven kommer fram. Men det finns något som bekymrar mig och som kommer att fortsätta att bekymra mig när det gäller frågan om arbetskraftsinvandring. Det är att det här är ytterligare ett exempel på en av de frågor där makten inte alltid är synlig i de organ som vi är vana vid. Jag tror att anledningen till att socialdemokratin har mycket svårt i denna fråga är att LO är emot. Det är ett demokratiskt problem. Det är ett demokratiskt problem att vi inte riktigt vet när besluten fattades. Var tog det stopp? Tog det stopp i en riksdagsdebatt? Tog det stopp när regeringen hade eget sammanträde? Nej, det tog stopp när man träffade LO borta i LO-borgen eller på andra sidan bron, i . I den debatt som vi hade alldeles om arbetstiden sade , när jag drog upp LO och han blev lite irriterad: Snacka med LO i stället så får du höra vad de tycker! Vad de tycker om arbetskraftsinvandring vet jag. De har i och för sig chefsekonomer som alla räknar fram att vi behöver arbetskraftsinvandring i . Men att LO som organisation är motståndare är fullständigt klart. Däremot är jag bekymrad över en sak. Och jag tänkte allra sist fråga : Har LO inflytande i arbetet med att ta fram direktiven till utredningen om kommande arbetskraftsinvandring? Förs det samtal med LO just i den här frågan bakom stängda dörrar, som vi som är i riksdagsmajoritet inte får höra? 28 Statsrådet (): kom misstänkliggörandet igen. Jag tycker att nu är mer än lovligt konspiratorisk och insinuant. Jag har gett rätt i att det finns skäl att kritisera tidsutdräkten. Det finns gränser för hur jag tänker säga det. Om tänker misstänkliggöra regeringen för orent spel kommer det att göra mig våldsamt irriterad. Vi har haft en hearing med alla parter. I övrigt är detta en fråga som bereds inom , och jag begär att tror på det och respekterar regeringens sätt att bereda frågor till . Överläggningen var härmed avslutad. 6 § Svar på interpellation 2003/04:137 om utredning utan krav på information till vårdnadshavaren 29 Statsrådet (): har frågat mig om jag är beredd att låta se över socialtjänstlagen (2001:453) i syfte att undersöka möjligheterna att kunna inleda en utredning i vissa särskilda fall, där en ung person kan riskera att komma till skada, utan att informera vårdnadshavaren. Bakgrunden till fråga är situationen för flickor som riskerar att utsättas för så kallat hedersrelaterat hot eller våld och där information till vårdnadshavaren om att en utredning om flickans situation inletts av riskerar att innebära ett ytterligare hot för flickan. Regeringen har på olika sätt engagerat sig för dessa flickor . har även situationen för pojkar och unga män i motsvarande situation uppmärksammats. I socialtjänstlagens 11 kap. 2 § regleras hur en utredning om socialnämnden behöver ingripa till en underårigs skydd eller stöd ska bedrivas. Det får inte råda något tvivel om att en utredning pågår. Familjen ska alltid informeras om nämndens beslut. Sekretesslagen (1980:100) ger möjlighet att sekretessbelägga i princip allt utom att en utredning inletts, det vill säga orsaken till utredning, vem som tagit kontakt med , vad som framkommer, eller hur utredningen bedrivs. Skulle bedriva utredningar utan vårdnadshavarens kännedom riskerar det att allvarligt undergräva förtroendet för . Såvitt jag vet har inte gett uttryck för någon annan tolkning än att det finns utrymme för att ha rådgivande samtal med flickan eller pojken utan att informera vårdnadshavaren. Samtalen ger möjlighet att få ett bättre underlag för att bedöma om det finns en hotbild för den enskilda flickan eller pojken. Om bedömer att den unge riskerar att fara illa på grund av att vårdnadshavaren informeras om att en utredning inleds, och det därmed föreligger ett behov av skydd för flickan eller pojken, ska göra ett omhändertagande med stöd av lagen (1990:52) med särskilda bestämmelser om vård av unga och sedan göra utredningen. Problemet med avsaknaden av beslutsunderlag för gäller även om någon annan instans skulle fatta beslut om att inleda utredning utan vårdnadshavarens kännedom. Nyckelfrågan är var gränsen går mellan rådgivning och utredning. Detta är ingen enkel gränsdragning och frågan är om det är möjligt eller ens önskvärt att tydligare reglera detta i lag. Enligt min mening måste lagstiftningen vara tydlig och klar när det gäller flickans eller pojkens rätt till råd, skydd och stöd och samhällets ansvar för att ombesörja detta. Hur samhällets insatser ska utformas i det individuella fallet är dock så situationsberoende att en tydligare reglering riskerar att motverka sitt syfte. Som säger redogjorde jag för min uppfattning i denna fråga i en interpellationsdebatt . Inget har hänt som gör att jag är beredd att ompröva min uppfattning. Jag står därför fast vid att de möjligheter som socialtjänstlagen ger är tillräckliga för att ge skydd och stöd för dessa flickor och pojkar. 30 (): De flickor som min interpellation handlar om går en enormt svår balansgång. De vill frigöra sig och kunna leva ett självständigt liv som de ser att andra kvinnor och flickor gör. är de väldigt beroende av sin familj och sin släkt. De är uppvuxna med en väldigt stark släktkänsla. Banden är oerhört starka. Man vill inte alltid skära av banden med de personer som finns runtomkring. Det vill väl inte någon av oss heller. Vem vill bli av med farmor, syskon, mamma och kusiner på ett enda bräde? Det är det som händer om flickan skulle lämna familjen. Då blir alla band klippta. Det vet de här flickorna. vill de lämna sina hem. De kan ha väldigt goda skäl till det. Det kan handla om våld eller de kan vara ängsliga för att ett arrangerat äktenskap är på gång. Men ibland är det så att de här kvinnorna vill ha hjälp på något annat sätt, hjälp att ta sig ur den situation de är i men utan att för den skull behöva ta avstånd från hela sin familj och det liv de har med dem. Jag tycker att ministern borde hålla med om att det då är viktigt att flickan kan få den hjälp hon behöver utan att vara rädd och ängslig för att hennes familj ska få veta att hon håller på att gå bakom ryggen på dem. Det flickan gör när hon går till är ett oerhört svek i den patriarkala pappans ögon. Det är en kränkning mot hela familjen. Det är någonting som vi vet existerar. har haft hearingar som visar att flickor från de här familjerna inte vågar söka hjälp hos eftersom de vet att när pappan får reda på det kommer det att bli ett elände. Risken att förlora familjen gör att flickor tar tillbaka sin ansökan om stöd. Det vore värdefullt om ministern kunde avsätta lite tid till att lyssna på för att få del av den information som man har där om de här flickorna. Jag tror inte att det är bra att glida på lagen och prata om rådgivning när man pratar med de här flickorna. Man kan träffas och ha rådgivning men så fort flickan använder ordet hjälp och vill ha hjälp har en skyldighet att kontakta någon av föräldrarna och berätta att man sätter i gång en utredning. Alternativet, att sekretessbelägga för föräldrarna vad utredningen handlar om och bara berätta att man har satt i gång en utredning är nästan ännu värre. Hur känner sig en pappa i det läget? Det är ju att bädda för ännu större ytterligare konflikter i hemmet. En dotter har kränkt hela familjens heder och ära genom att gå till . Att sedan inte få veta vad det handlar om utan bara att ens dotter har varit där är inget bra alternativ. Jag ser det inte som bra, och flickorna är fruktansvärt ängsliga för det. Terrafem är en kvinnojour som finns till för flickor med utländsk härkomst. Där säger man att det här tar tid. Kvinnorna behöver väldigt mycket tid på . Det räcker inte med ett par tre rådgivande samtal. Man måste få skapa en riktig trygghet. Flickorna måste få uttrycka behovet av hjälp utan att vara ängsliga för att de kommer att bli tvungna att ryckas med sina rötter ur mammas och pappas famn om de skulle vilja vara kvar där. Jag önskar att ministern skulle vilja ompröva sitt ställningstagande i denna fråga. 31 (): Det som tar upp i sin interpellation är en väldigt angelägen fråga som jag kom i nära kontakt med i socialnämnden förra perioden. Den har bäring inte bara på dessa kvinnor utan även på andra frågor som berör barn. Jag kan ta ett exempel. Det var en situation där barn utnyttjades som svart arbetskraft på en restaurang under vidriga förhållanden, enligt uppgiftslämnaren som var en trovärdig person. De var små och jobbade direkt efter skolan, sena kvällar, nätter och . Det var många timmar . När de här förhållandena kom till kännedom var det första man gjorde att ringa upp den person som barnen bodde hos och som fungerade som vårdnadshavare. Han eller hon bedyrade att det var helt taget ur luften. gjorde man ett besök på restaurangen i fråga. Man kan räkna ut själv att det då inte fanns några underåriga barn som arbetade som svart arbetskraft. Frågan har bäring på många olika situationer där det är lämpligt och rimligt att man inte underrättar föräldrar initialt. Ofta när man möter rutinerade socialtjänstemän säger de att de hanterar det praktiskt. De arbetar praktiskt. Det kan man tolka som att de stretchar ut lagen i dess fulla längd och gör saker som inte är riktigt tillåtna. Man kan säga att de för barnets eller ungdomens bästa gör saker som är nödvändiga, men de kontaktar inte vårdnadshavaren. Det gäller de mer rutinerade personerna. Men de som är unga och nyutexaminerade har nog en större benägenhet att följa lagstiftningens paragrafer. Jag tycker att det skulle vara viktigt av flera skäl. Tjänstemännen skulle ha tydliga regler om vad de får göra och inte göra. När det går fel är de väldigt ensamma. Då är det inte någon chef som säger att det är en praxis och att man jobbar praktiskt. Då går man på lagen och förarbetenas intentioner. Det är också viktigt, som har tagit upp, att de här flickorna känner sig trygga när de kommer till . De har svårt att skilja på utredning och rådgivning. Det får inte finnas någon risk för att de underlåter att ta kontakt med för att få hjälp. De måste veta vad som gäller. Jag tror att vi har samma utgångspunkt. Att vi ska skydda de här flickorna råder det inget tvivel om. Men jag tycker att svaret som ministern ger är luddigt. Det finns utrymme för att ha rådgivande samtal. I vilken omfattning, och vad får de innehålla? Det tror jag är väldigt viktigt att tydliggöra. Jag tror också att ett akut omhändertagande enligt LVU, lagen om vård av unga, inte är riktigt applicerbart på en 17-årig flicka i den situationen. Vad händer då? Hon placeras i ett jourfamiljehem. Vi vet hur svårt det är, i alla fall i den här regionen, att få ett jourhem någonstans i närheten av där man bor så att man kan gå i skola och sådana saker. Det är också en stor rädsla inför vad det innebär och vad samhället kan garantera där. Jag tycker att fråga är rimlig. Hon frågar helt enkelt om man är beredd att se över det här, att kunna inleda en utredning utan att underrätta vårdnadshavaren i vissa särskilda fall där en ung person riskerar att komma till skada. Det finns inte något krav på hur det ska se ut, men det är en vädjan om att titta närmare på problemet och att ta kontakt med de organisationer som kontaktar oss och vill ha hjälp med att åtgärda detta. 32 Statsrådet (): Vi delar alla oron och känner vikten av att bli betydligt bättre på att ta hand om de här situationerna. ska vi inte låta lura oss och tro att det finns någon enkel väg ur dem. I allt socialt arbete är vi ofta inne i väldigt grannlaga avvägningar. och frågar mig om man kan se över möjligheterna. Det har vi faktiskt gjort med anledning av interpellationen. Det gjorde vi och igen. Hur man än vänder och vrider på det är den väg som anger inte gångbar. Om man går till länsrätten med en sådan situation kommer länsrätten inte att kunna ta ställning till någon annan information än vad flickan har gjort. Det innebär att i praktiken kommer beslutet om att inleda en hemlig utredning det är det vi talar om att ligga på . Då är frågan: Hur länge kan man bedriva en hemlig utredning innan den blir känd? Man måste då naturligtvis ringa människor, ta kontakt med människor och kartlägga vilket hot som faktiskt finns. Om det då från början finns ett hot i botten är det förmodligen bara en tidsfråga när hon, för det är i de flesta fall flickor, kommer att hamna i en mycket bekymmersam situation i förhållande till sin i de flesta fall far. Då riskerar man faktiskt att ställa till väldigt stora bekymmer för den enskilde. I många fall kan man riskera hennes liv. Jag tror inte på den väg som anger. Jag tror nog mer på den väg som vi faktiskt har valt, nämligen möjlighet till rådgivande samtal. Jag är lite bekymrad över hur väljer att ta den här diskussionen. Jag tror att hon tar stora risker, inte för sig själv men för andra. Med diskussionen skapar hon ett intryck av att flickor som känner sig hotade inte kan ta kontakt med för då kommer de att kontakta föräldrarna, och det är ju inte sant. Det kan man göra. Man kan inleda ett rådgivande samtal utan att kontakt behöver tas med föräldrarna. Om någon dock till äventyrs tror på det intryck som skapar genom sin interpellation finns just risken att människor drar sig för att ta kontakt med . Det är därför väldigt bekymmersamt att diskussionen förs på det sättet. Det finns faktiskt en risk att människor tror på det intryck som interpellanten försöker ge. Om det finns ett hot i botten tycker jag att man ska göra ett omhändertagande. Om det finns en risk för att det faktum att man öppnar en utredning kommer att leda till en hotsituation eller till att någon blir utsatt för våld måste man göra ett omhändertagande. I detta är lagen klar. Då måste jag fråga både interpellanten och : Tycker inte ni det? Om det finns en hotbild som är så stark att gör bedömningen att om vi öppnar en utredning så kommer den här flickan att utsättas för våld, tycker ni då inte att det är ett skäl för att göra ett omhändertagande? Tycker ni att vi i den situationen i stället ska gå till länsrätten och inleda en hemlig utredning? Är det inte i så fall bättre att göra ett omhändertagande? var inne på frågan om jourfamiljehem och möjligheten att erbjuda skyddat boende. Här tror jag att det finns en väldigt viktig sak att arbeta med. Därför anslår vi också till att bygga upp faciliteterna när det gäller skyddat boende för just den här gruppen. 33 (): Ministern lyssnade inte på vad jag sade i mitt första anförande. Jag sade att ibland vill en ung flicka lämna sitt hem, och hon kan ha väldigt goda skäl till det. Det kan handla om våld, om ett arrangerat äktenskap eller någonting liknande. Men ibland kan man vilja ha hjälp på ett annat sätt att ta sig ur den situation man är i, utan att behöva ta avstånd från hela sin familj och det liv man lever. Jag tycker att detta är ett ganska rimligt sätt att försöka hjälpa en ung kvinna i vårt land att kunna leva kvar med sina allra närmaste, framför allt när hon lever i en struktur som är så familjeberoende. Jag tycker att ministern ska ta kontakt med . Jag tycker att ministern ska ta kontakt med kvinnojourer varför inte till exempel Terrafem? De kan berätta att det faktiskt är så: De här unga kvinnorna vågar inte ta den kontakt med som de har rätt till därför att de vet vad som kommer att hända. Detta finns uttryckt. Det finns hearingar som har haft, om det nu ska vara en statlig myndighet som berättar detta och ministern inte litar på vad en kvinnojour säger. Här i min hand håller jag det material som har skrivit om hur man ska hantera de flickor som lever under hot och tvång i patriarkala förhållanden. Här står det faktiskt att man kan ha rådgivande samtal, och det tycker jag är bra. Men tre rader längre ned står det att om flickan vill ha hjälp eller stöd ska en utredning inledas enligt 11 kap. 1 § socialtjänstlagen. Då finns det inte mycket annat man kan göra om man är en plikttrogen socialsekreterare som vill sköta sitt jobb än att följa lagen. Vad skulle hända om man inte gjorde det? Jag tycker att det är oerhört viktigt att man hjälper de här flickorna. Jag med min ideologiska uppfattning tycker att familjen är oerhört viktig att värna, att familjen är det yttersta och viktigaste, och jag ser därför oerhört allvarligt på att göra inskränkningar i familjens rätt och familjens möjligheter. Men jag ser också att man ibland måste kunna göra ett undantag. måste flickans rätt väga tyngre än familjens rätt. I de fall där det finns ett enda alternativ, nämligen att flickan blir flyttad från familjen för att ska kunna göra denna utredning, tror jag att man ibland gör både flickan och familjen en väldig otjänst. Hon kanske vill ha möjligheten att kunna leva kvar med mamma och pappa men få hjälpen att få styrkan och kraften att kanske kunna gå den där sjuksköterskeutbildningen i stället för att gifta sig med någon som hon själv inte är kär i eller liknande saker. Hon behöver den hjälpen, det stödet och den kraften från socialförvaltningen och så vågar hon inte, för om pappa får reda på det så är det fullständigt slut. 34 (): Jag vill först klargöra en sak som kom upp här. Jag anser självklart att om det är fråga om hot och våld så ska inte bara inleda en utredning utan göra en polisanmälan. Det är viktigt, och där tycker jag att det finns brister i samverkan mellan polis och socialtjänst. Det är också så att polis och åklagare ska ta detta på allvar. Det finns en massa tvångsmedel man kan använda hämtning till förhör, gripande, anhållande och häktning om det finns risk för brottslighet. Där finns det ingen i min uppfattning. Detta kan man göra mycket mer av. Sedan finns den här gråzonen där det inte har begåtts något brott och där det kanske inte finns något regelrätt uttalat hot. Det är dessa situationer, dessa gråzoner, man måste kunna hantera. Jag är inte rädd för någon hemlig utredning. Jag tror att det finns modeller för att lösa det här, till exempel att socialnämnden inte får delegera vissa beslut till en tjänsteman utan att dessa ska dras i nämnden så att nämnden får insyn i förhållandena och kan fatta ett beslut om att i det här fallet ska inte föräldrarna underrättas. Man kan tänka sig lite nya möjligheter. Det görs ju fel. Det har visat sig att detta med skillnaden mellan rådgivning och utredning inte hanteras på ett riktigt sätt alla gånger. Det finns förslag på hur man skulle kunna göra. Jag tror att man måste titta lite närmare på det här och prata med de socialtjänstemän som är ute i verksamheten, precis som var inne på. Vad kan man göra bättre? Hur kan man garantera att flickan får beskedet: Stopp, nu får du inte säga mer, för då kommer vi att inleda en utredning? Det måste vara glasklart för den som söker hjälp eller vill ha ett samtal var gränsen går. Det är det vi är ute efter: Detta måste man på något sätt reglera eller tydliggöra mycket bättre. Men självklart ska de här brottslingarna i första hand tas om hand om de är brottslingar. Det är ingen tvekan alls om att det ska vara på det sättet. 35 Statsrådet (): Låt mig först och främst göra detta klart för alla som lyssnar på den här debatten eller kanske till och med läser protokollet efteråt, som är intresserade av de här frågorna eller kanske själva är i en sådan situation: Om ni är utsatta för hot och våld, lever i en pressad situation och vill söka kontakt med samhället för att få hjälp och stöd måste ni ta kontakt med , och ni ska kunna göra det utan att vara rädda för att uppgifterna ska föras vidare. Ni ska kunna söka upp utan att behöva vara rädda för detta.