prot · GR0917 · 2003-10-22 00:00:00 — Det har funnits svårigheter att hitta en politisk enighet om att de baltiska länderna skulle bli medlemmar i . Det vi har sagt från mittengruppens sida, som jag är ordförande i, är att vi tycker att det är angeläget att det här samarbetet både intensifieras och utökas, till exempel när det gäller kunskapsutbyte, när det gäller balternas möjligheter och förmåga att vara påtryckare mot i högre grad än vi kanske kan vara. Det tror vi är jätteangeläget. Men jag tror precis som att det inte är någon av oss som vet hur det kommer att se ut när det gäller de baltiska länderna, om de kommer att tillhöra eller inte. Det kan inte jag svara på . Det händer så mycket, och världen förändras så snabbt. Det är mycket möjligt att får som han vill i den frågan. 116 () replik: Jag hoppas att delar min uppfattning att de baltiska länderna ska kunna bli medlemmar i , nu när vi kommer att få dem som medlemmar i investeringsbanken. 117 () replik: Vad vill eller inte vill har väl mindre betydelse i det här avseendet. Jag representerar ju mittengruppen som motsvarar 17 politiska partier och som kan medföra en del inte problem, men det är väldigt stora klyftor som man måste överbrygga för att kunna hitta konsensus i olika frågor. Men så mycket kan jag säga, , att jag skulle önska att alla kunde vara med i om det tillförde oss möjligheter att påverka tillvaron för att nordbor ska kunna få ett liv som är värdigt nordbon. Vi vet att vi har olika förutsättningar. Vi vet att vi har ett annat klimat, vi vet att vi har en annan glesbygd och vi vet att vi har en annan problematik än vad södra har. I det avseendet är jag väldigt glad över att kunna få vara med och räcka handen och säga: behöver vi er, baltiska länder, precis som ni har behövt . Tillsammans kan vi vara med och påverka det som ligger ännu längre bort. Det får vara ett första steg. Vad som sker får framtiden utvisa. 118 () replik: sade att jag ville lösa allting genom att lägga ned. Eftersom jag hade påstått att var ineffektivt var min lösning att lägga ned det. Riktigt så var det inte. Jag sade att jag ville lägga ned . En av orsakerna var att jag inte ansåg att det var effektivt, men jag ansåg också att vi behövde utveckla samarbetet med andra länder och då måste vi hitta andra former. Jag ska inte repetera alla skäl som jag hade. Men efter att ha lyssnat på måste jag säga att det stärker mig i min uppfattning att det behövs genomgående förändringar i det nordiska samarbetet, i samarbetet mellan och länderna runt . Efter att ha lyssnat på redovisning av ärendehanteringen när det gäller nordiska frågor är jag stärkt i min uppfattning att ska läggas ned, just därför att vi behöver ett bättre samarbete. 119 () replik: Om det behövs genomgående förändringar i nordiskt råd för att vi ska kunna öka samarbetet, , skulle jag vilja säga att det finns många institutioner och organisationer som skulle behöva genomgripande förändringar. Vi kan bara ta som exempel den plats som vi besitter , hur ärendehanteringen tar i riksdag från det att ett förslag kommer upp på bordet tills det har gått igenom alla dessa manglingar och hamnar på beslutsnivå. Vi tycker, och vi kritiserar det ständigt i denna kammare, att den sittande regeringen borde agera mycket snabbare, borde genomföra beslut mycket fortare. Där är vi kritiska. Jag har aldrig hört i den delen säga att vi får problem med vårt samarbete därför att vi har en trög organisation, därför att vi har en ärendehantering som är seg och långt utdragen. Men för att utveckla samarbetet tror jag att det är viktigt att man har en ärlig vilja att hitta gemensamma lösningar som stärker det gemensamma. Det är det som det nordiska samarbetet handlar om, att vi söker gemensamma lösningar som ska stärka i , därför att vi menar att är betydelsefull som region. har en potential att verka som en påtryckare i Europasamarbetet för vårt nordliga bästa. Det är där jag vill fortsätta vara med, och det tror jag att också är medveten om. Där kan vi samarbeta, och jag, och tillsammans se till att besluten kommer till skott lite snabbare. 120 () replik: sade att man ska ha en ärlig vilja att hitta gemensamma lösningar som stärker samarbetet, stärker . Det tror jag att vi kan instämma i både du och jag. Jag delar helt den uppfattningen. Men det är inte detsamma som att man ska arbeta för att stärka . som organisationsform, som samarbetsform, har enligt min mening överlevt sig själv. Sedan måste jag också säga att tar ni del av en del av mina motioner när det gäller sätt att arbeta ser ni att det finns all anledning att ha synpunkter på det också. har jag inte lagt fram förslag om att lägga ned riksdag och har inte för avsikt att göra det heller. Däremot driver jag som en del av mitt politiska program till exempel att landstingen ska läggas ned därför att vi har andra lösningar. Det är just viljan att kunna ifrågasätta det bestående för att söka nya vägar där andra inte har varit tidigare som jag tror måste vara det grundläggande sättet som vi i riksdag måste arbeta utifrån. 121 () replik: Det jag ställer mig tveksam till att verkligen menar, om han tänker efter på sin kammare, är att man ska lägga ned all verksamhet som man inte tycker är effektiv eller verksamhet som, som uttrycker det, har överlevt sig själv. Min inställning till verksamhet som inte fungerar är en annan. Den påverkar mig och gör mig oerhört fylld av kamplust. Jag vill se till att förändra. Jag vill vara med och påverka. Jag vill investera av mig själv, av min tid och av min kraft för att göra en förändring. Men inställning är tydligen att retirera och säga: Det är lika bra att lägga ned. Den uppfattningen delar inte jag och inte heller. Vi ser potentialen, möjligheterna att genom att vara med och påverka också kunna förändra det som vi också ser är ett stelbent förfaringssätt, som kan vara ett föråldrat förfaringssätt i många avseenden, men det är inte ensamt om. Vi vill vara med och förändra. Det kan man bara göra om man är ärlig och har en vilja att förändra, lägger ned tid och kraft och inte bara konstaterar att allt är fel och att man därmed vill lägga ned. 122 (): Det har ankommit på mig att avsluta debatten och om möjligt tillföra något nytt. Vi får se hur jag klarar den uppgiften. Helt klart är att ska det nordiska samarbetet utvecklas måste det utformas på ett sådant sätt att medborgarna känner delaktighet. Nordiskt samarbete måste märkas i människors vardag. Här spelar naturligtvis resultaten av den så kallade Norrbacksrapporten stor roll. Jag ser fram emot att vid sessionen i få ta del av den rapport som förre danske statsministern ska presentera. Man kan väl utan att överdriva säga att vi är många som förväntar oss konkreta resultat. En annan viktig fråga för att tydliggöra det nordiska samarbetet är hur vi lyckas med förankringen av det arbetet i de nationella parlamenten. Här har vi från delegationens sida försökt att ta ett ansvar både för att involvera i arbetet och för att följa upp de rekommendationer som antas i . Jag tror också att det är nödvändigt att vi blir mer pådrivande gentemot regeringen. Det är bra att vi också i betänkandet uttalar oss i den riktningen. Det svenska ordförandeprogrammet består av fyra aspekter på begreppet integration. Jag ske uppehålla mig vid den tredje aspekten, som gäller integration mellan och närområdena. I betänkandetexten sägs följande: Det gäller att vidareutveckla samverkan med de baltiska staterna, inte minst i perspektivet av . Det nordiska samarbetet med nordvästra får ökad prioritet inom närområdesprogrammet. Jag delar den uppfattningen, och jag är övertygad om att det nordiska samarbetet tillsammans med andra aktörer som är aktiva i samarbetet med nordvästra och inom kan åstadkomma mycket. Jag menar också att vi i det nordiska samarbetet kan ta ett större ansvar för att vara ledande i det arbetet. Låt mig peka på två saker. För det första består den så kallade av drygt 5,9 miljoner människor. Merparten, 4,3 miljoner, bor i . Det bor ca 3,4 invånare per kvadratkilometer. Inom området lever ett antal ursprungsfolk, bland annat samer, vepser och nenetser. Området innehåller mycket stora naturtillgångar i form av bland annat skog, , gas och olja. Där finns några av vår tids största miljöhot, bland annat i form av radioaktivt avfall. Till detta ska läggas att gränsen mellan och utgör en skiljelinje mellan två helt olika socioekonomiska verkligheter. Kort sagt utgör med nordvästra ett område med stora möjligheter men också stora hot. För det andra vill jag knyta an till det jag inledde med, nämligen att nordiskt samarbete måste märkas i människors vardag. Ska vi vara lyckosamma i ambitionerna att öka integrationen mellan och närområdena och då menar jag att nordvästra i viss mån har en större betydelse måste vi föra människor och deras verklighet i alla stycken närmare varandra. Lyckas vi med att knyta människor närmare varandra, skapa kunskap om varandra, utbyta tankar och erfarenheter med varandra, så skapar vi också förutsättningar för en långsiktigt hållbar tillväxt och ökad handel. En nyckelgrupp i detta sammanhang, särskilt om man vill åstadkomma varaktiga förändringar, är ungdomarna. Det är bland annat därför som vi i den vänstersocialistiskt gröna gruppen i har lagt fram förslag som syftar till att öka möjligheterna till olika former av utbyte mellan ungdomar. Utifrån min egen konkreta verklighet vet jag exempelvis vad utbyte mellan 15-åringar betyder. Att för en svensk 15-årig elev få bo i ryska familjer , följa med i skolarbetet, fortsätta att ha kontakter via nätet, göra gemensamma arbeten och sedan få ta emot den nyvunna ryska vännen på hemmaplan är minst sagt utvecklande. Det konkreta exemplet är hämtat från ett vänortssamarbete mellan min egen hemkommun och dess ryska vänort i . Eleverna besöker varandra, lärarna utbyter pedagogiska idéer, och rent konkret har man arbetat med och elevdemokrati. Samarbetet har också resulterat i en utveckling av elevrådsarbetet, i men kanske framför allt hemma i . En BRIS-telefon har också inrättats i Medvezjegorsk. Jag hoppas få möjlighet att se vad detta samarbete framöver kommer att betyda för exempelvis näringslivsutveckling, högre studier och miljöarbete. Redan nu kan man konstatera att kontakten mellan ungdomarna har lett till andra samarbeten. Ett exempel är kopplat till den sociala sektorn i form av hemtjänst och åldringsvård. Ett helt annat samarbete är kopplat till gruv- och miljöfrågor. Alla dessa aktiviteter kräver förhållandevis lite ekonomiska resurser, men kraven är desto större på uppfinningsrikedom, envishet och övertalningsförmåga hos de människor som arbetar för att få fram de nödvändiga resurserna. Det finns ibland en risk för att dessa människor får använda huvuddelen av sitt engagemang till finansieringsfrågor, och då återstår för lite kraft för att föra den egentliga verksamheten framåt. Kort sagt: är det för krångligt och byråkratiskt. Vart vill jag då komma med detta exempel? Jo, återigen: Mycket av det nordiska samarbetet handlar om att föra människor närmare varandra i vardagen. Under mina i har jag redan ätit många fina middagar, hört många vackra ord, läst många fina betänkanden och tagit många beslut en del kloka, andra okloka. Frågan är om jag i denna uppräkning skulle ha sagt att jag hade ätit för många middagar och hört för många vackra ord. Det får man väl se. Jag som vänsterpartist tror på ett nordiskt samarbete. Vi i Vänstern menar att det kan utvecklas. Jag är övertygad om att har möjlighet att vara ledande i den typ av integration med närområdena som det talas om i det svenska ordförandeprogrammet. Jag menar att de exempel som jag valde att beskriva gör precis vad en viktig del av det nordiska samarbetet syftar till, nämligen att föra människor närmare varandra. Där bör vi bli bättre. Förhoppningsvis får vi i Vänstern gehör för vårt förslag om ett obyråkratiskt stöd till samverkan mellan ungdomar i och nu vid sessionen i . Det är inget revolutionerande förslag, men ett förslag som går i den riktning vi bör gå, nämligen: Mer av insatser som rör människors vardag! Avslutningsvis yrkar jag bifall till utrikesutskottets betänkande. Föredrogs utrikesutskottets betänkande 2003/04:UU6 (skr. 2002/03:90 och redog. 2002/03:NR1). Överläggningen var härmed avslutad. (Beslut fattades under 14 §.) 11 § Ändringar i lagen om flyttning av fordon i vissa fall, m.m. 123 (): Vi får se om debatten om flyttning av fordon kan bli lika intensiv som den om nordiska frågor. Den här debatten är föranledd av ett förslag från regeringen angående flyttning av fordon. Det förtydligas numera i lagtexten att även cyklar är fordon. Det har varit lite si och så med det tidigare. I och för sig definierar man i lagen fordon som anordning som är eller varit försedd med hjul, band eller medar och som inrättats för färd på marken på annat sätt än på skenor. Det är fordon som kan flyttas. I hela diskussionen om lagstiftningen har man sedan sagt att den har handlat om bilen. Det är kanske motiverat med en liten bakgrund. Det har varit möjligt att flytta oregistrerade fordon med stöd av lagen om flyttning av fordon i vissa fall. Framför allt har det gällt cyklar. Det har oftast skett genom att man har tagit hand om dem som hittegods, och det har kanske inte varit lämpligt alla gånger då man har behövt flytta dem av trafiksäkerhetsskäl utanför järnvägsstationer, köpcentrum och så vidare. Det handlar om att tillfälligt ta hand om ett antal cyklar eller enkla mopeder, som det sägs i regeringens förslag. Man ska ganska omgående kunna flytta dem av trafiksäkerhetsskäl och inte enbart som hittegods. Det ska man kunna göra med anledning av det förslag som trafikutskottet nu har behandlat. En annan del av det förslag som regeringen har lämnat till är att det ska bli enklare för markägare att bli av med så kallade icke önskvärda fordon som placeras på deras marker. Under behandlingen av detta i utskottet har det uppstått diskussion om vem som ska stå för kostnaden för detta den enskilde markägaren eller samhället? Vi får väl se hur debatten går . Denna lagstiftning föreslås träda i kraft från det kommande årsskiftet. Det finns några motioner som har inlämnats om detta. Det gäller bland annat det jag nämnde alldeles om markägarens förutsättningar att bli av med fordon utan att det blir kostnader för markägaren. Det gäller också vad som händer om sådana fordon är utpekade som vrak, om det då går att få samhället att skyndsamt anordna uppsamlingar av dessa vrak. Detta, fru talman, är en kort sammanfattning av vad detta betänkande handlar om. Det finns dock ett litet tillägg som kanske ingen av debattörerna kommer att ta upp, men jag tänkte att det är lika bra att informera om detta också. Det brukar heta att om inte om fanns skulle allt vara mycket enklare. I det här betänkandet föreslår vi att det i lagtexten i yrkestrafiklagen införs ett om för att det ska bli enklare. Förra gången som reviderade lagtexten i 6 kap. 7 § yrkestrafiklagen blev ett om borttappat. I den andra punkten där inför vi ett om. 124 (): Först vill jag tacka för den nyordning som innebär att någon presenterar vad ärendet handlar om. Det ger en bättre överblick, och man behöver inte varje gång i sitt anförande gå igenom hela ärendet, utan man kan gå direkt på sakfrågorna. Det hade varit bra om man hade gjort det vid de föregående ärendena . Då hade vi hunnit lite längre . Den här propositionen är välkommen. Den är inte så tjock, men den är väldigt viktig för dem som drabbas av detta. Det har ställt till ett ganska stort elände, speciellt för markägare. Det kan knappast ha undgått någon som har färdats runtom i vårt land under det senaste årtiondet att alltfler övergivna och ofta förstörda fordon lämnas på tänkbara och otänkbara ställen. Resultatet är nedslående och har inneburit både vandalisering av fordonen och miljöförstörelse. Det är därför positivt att regeringen har lagt fram förslag för att underlätta flyttning av cyklar och andra oregistrerade fordon. Det är också angeläget att effektivisera möjligheterna att forsla bort och skrota övergivna fordon. Vi välkomnar därför regeringens förslag som ger markägare ökade möjligheter att begära flyttning av fordon även när de inte utgör omedelbara och allvarliga hot mot trafiksäkerheten och naturvården. Huvudregeln att kostnaderna för flyttningen i första hand ska belasta ägaren av fordonet anser vi vara rimlig. Med det förslag som utskottet framlagt för kammaren finns det dock fortfarande möjlighet att situationer kan uppstå då fordonsägaren inte kan anträffas eller där kostnaderna inte kan tas ut av denne. Detta kan leda till betydande kostnader för den markägare som oförskyllt råkar ha sina marker nära vägar och drabbas av att övergivna fordon dumpas på hans eller hennes marker. anser därför att kostnader som inte kan tas ut av fordonsägaren i dessa fall bör bäras av staten eller, om flyttningsbeslutet har verkställts av myndighet, av kommunen, det vill säga den reglering som gäller för fordon som flyttas av ordnings- och säkerhetsskäl eller av naturvårdsskäl. Vi anser därför att regeringen bör återkomma till med förslag till finansiering av ett utökat kostnadsansvar för det allmänna för att täcka de kostnader som kan uppkomma i sådana fall. I avvaktan på att regeringen återkommer till med lämplig finansieringslösning bör dock de föreslagna lagändringarna träda i kraft. Jag vill också påpeka att förslag om högre skrotningspremie för personbilar äldre än modell sannolikt också skulle minska antalet övergivna bilar då det skulle vara betydligt lönsammare att lämna in dem för skrotning. Dessutom skulle en nödvändig föryngring av den svenska bilparken påskyndas. Jag yrkar bifall till reservationen som vi har tillsammans med . 125 (): Jag kan börja med att instämma i det som har sagt. och har likartade uppfattningar i den här frågan. Under ytan på rubriken i lagen om flyttning av fordon i vissa fall, m.m., döljer sig det ganska vardagliga problemet hur vi ska komma till rätta med det som talade om, nämligen flyttning av cyklar och andra oregistrerade fordon men också, vilket möjligen är det kontroversiella, hur vi tar hand om skrotbilarna som i ökad utsträckning har blivit stående utefter våra vägar och ute i naturen på de mest överraskande ställen . Det här är ett problem som måste hanteras. Regeringens proposition och betänkandet från trafikutskottet är steg på vägen åt rätt håll. Men vi tycker inte att man tar steget fullt ut. En del andra positiva saker händer också på det här området utan formella beslut här i . Jag tänker då på den kampanj som stiftelsen rent driver för att få bort skrotbilar ur naturen. Ett stort antal bilvrak har försvunnit tack vare detta arbete. Men finns det på sina håll många kvar. Det lagförslag som vi diskuterar innebär, som jag redan har konstaterat, att det blir en bättre situation på det här området. Men vad vi reservanter är kritiska till är att regeringen och utskottsmajoriteten inte tar steget fullt ut och ser till att vi får en situation där enskilda människor som äger skog eller mark där fordon i stor utsträckning dumpas inte riskerar att komma i kläm. Om ägaren till en skrotbil som dumpats eller blivit stående kvar efter ett haveri eller en olycka inte går att återfinna och bilen blir kvar är det ofta de närboende och markägaren som reagerar och vill få bort skrotbilen som kan vara en säkerhetsrisk, en miljöfara och ett hinder för att man ska komma fram längs en körväg, en åkerkant eller någon annanstans där ett bilvrak återfinns. Men om en markägare då tar initiativ till att få en sådan skrotbil flyttad riskerar han eller hon, med de bestämmelser som vi nu är i färd med att besluta om, att bli skyldig att betala kostnaderna för bortforsling av skrotbilen. Enligt mening kan det inte vara rimligt att vi har en sådan ordning. De markägare som har vägar över sina marker eller av andra anledningar råkar ut för skrotbilsdumpning kan oförskyllt drabbas av kostnader som han eller hon inte på något sätt har att göra med. Tvärtom är markägaren i detta fall helt oskyldig till den skrotbilsdumpning som han eller hon har drabbats av. Det enda rimliga enligt vår mening är därför att fordonsägaren först och främst ska stå för dessa kostnader. Det är vi eniga om i utskottet. Men om fordonsägaren inte går att få tag på ska staten eller kommunen ta denna kostnad. Det är därför som vi har fogat den här reservationen till betänkandet, och jag yrkar bifall till denna reservation. 126 HANS (): Eftersom redan har redogjort för det huvudsakliga innehållet i betänkandet ska jag koncentrera mig på att tala om det som vi inte är överens om mellan partierna, nämligen kostnadsansvaret. I övrigt är vi helt eniga om detta betänkande. och menar i sin reservation att samhället ska ta över betalningsansvaret i de fall som det inte går att få ut ersättning från fordonsägarna. Som reglerna är står samhället för flyttkostnaden om fordonet står parkerat på ett trafikfarligt sätt eller om det hindrar framkomligheten i trafiken. Samhället står också för flyttkostnaderna om fordonet är i så dåligt skick att det kan betraktas som ett fordonsvrak. I annat fall får fastighetsägaren själv stå för kostnaden om det av någon anledning inte går att få ut ersättning från fordonsägaren eller om det inte går att hitta fordonsägaren. Om det inte handlar om ett fordonsvrak torde fordonet ha ett visst värde, och i så fall ökar ju möjligheten för fastighetsägaren att få ersättning från fordonsägaren. Enligt den nuvarande lagstiftningen är det fastighetsägaren som har den huvudsakliga nyttan av att fordonet flyttas. Så resonerar också utskottsmajoriteten . Därför får fastighetsägaren också stå för kostnaden om det inte går att få ut pengar för kostnaden från fordonsägaren eller om den inte täcks av det allmänna enligt det som jag har redovisat. I det sammanhanget tycker jag att det finns anledning att fundera lite grann över hur långt statens eller kommunernas kostnadsansvar ska sträcka sig. Som fastighetsägare kan man i alla möjliga sammanhang råka ut för kostnader som man inte kan förutse och som man själv inte har orsakat. Om man nu sjösätter en princip att staten eller samhället vid alla sådana tillfällen ska gå in och ta detta ansvar känns det som att man lägger en börda på skattebetalarna som jag inte är säker på är alldeles rimlig. När det är sagt vill jag understryka att om det mot förmodan skulle visa sig att det blir fastighetsägare som drabbas av orimliga kostnader utifrån denna nya lagstiftning måste regelverket justeras. Det kan till exempel handla om att se över kriterierna för vad som ska betraktas som fordonsvrak. Kanske ligger den gränsen lite fel. Innan vi har sett att det uppstår orimliga kostnader för en fastighetsägare bör en ändring inte göras. Vi skriver i betänkandet att regeringen bör göra en ingående uppföljning av den nya lagstiftningen så att regelsystemet inte får oönskade konsekvenser för enskilda markägare eller motverkar syftet att effektivisera möjligheterna att forsla bort övergivna fordon. Med detta, herr talman, yrkar jag bifall till utskottets förslag i betänkandet samt avslag på reservationen. 127 () replik: Det är väl inte så där väldigt stora skillnader mellan oss i den här frågan, så vi ska inte överdriva dramatiken i sammanhanget. Men nog tycker jag att en del av det som säger är lite konstigt i fråga om vad som är rimligt och orimligt. Därför skulle jag vilja ställa några frågor till . Kan enkelt och klart definiera dels vad skillnaden är mellan ett fordonsvrak och en bil som havererat eller som drabbats av olycka men som kanske inte riktigt ser ut som ett fordonsvrak, dels vem som ska göra avgränsningarna där? Det är min ena fråga. Min andra fråga är: Vad är orimliga kostnader? hade en rätt fantastisk formulering. Han sade: Fastighetsägaren har nytta av att ett fordon flyttas. Det är lite lustigt. Om man drabbas av dumpning av ett bilvrak på sin mark har man självklart nytta av att fordonet flyttas.