prot · GR0936 · 2003-11-26 00:00:00 — Bara misstanken att utdelningen av medel från fonden på något sätt är politiserad eller att medel används för att fylla allt större luckor i det ordinarie offentliga åtagandet borde få även sittande regering att frivilligt skilja sig från hanteringen. Propositionen andas tydligt att regeringen egentligen förstår det principiellt oriktiga och föreslår därför vissa förändringar som att Arvsfondsdelegationen ges rätt att besluta om stöd ut Allmänna arvsfonden utan övre beloppsgräns mot att tidigare endast beslutat om stöd , att den handläggande personalen samlas i ett särskilt kansli inom , att Arvsfondsdelegationens ledamöter kan anlitas även utanför . Men likväl landar utskottet i att Arvsfondsdelegationen ska fortsätta att vara en myndighet underställd regeringen, med motivet att delegationen därmed kan dra nytta av effektiva beredningsprocesser och omvärldskontakter. Med ett sådant motiv dröjer naturligtvis misstanken kvar om att Allmänna arvsfondens medel blir en del i en politisk beslutsprocess i stället för en ren ärendehantering. Effektivitet och omvärldsorientering kan naturligtvis uppnås även utanför . Det är inte så att regeringen har monopol på något sådant. föreslår att Kammarkollegiet kan vara en sådan lämplig värdmyndighet utanför regeringen. Utskottet för i sitt ställningstagande inget som helst resonemang om principfrågan, det vill säga om det principiellt olämpliga i att ärendehanteringen riskerar politisering. Men det kanske vi får höra av från Socialdemokraterna som är nästa talare. 95 (): Som sagts tidigare tycker majoriteten i socialutskottet att de förslag till förändringar som regeringen har lagt är bra. De innebär att de medel som Allmänna arvsfonden kan fördela även fortsättningsvis kommer att kunna fördelas på ett bra och ändamålsenligt sätt. Tanken är att de här pengarna och jag tror att alla vill och menar det som har kommit från människor som det inte finns naturliga arvtagare till ska komma barn, ungdomar och funktionshindrade till del. Då tycker jag att det är väldigt bra att organisationen gör att en stor del av pengarna inte går till administration. Det händer tyvärr alltför ofta att just pengar som är menade för ideell verksamhet kostar så mycket att administrera att pengarna inte fullt kommer dem till del som de borde. Jag ser att det finns klara fördelar med att Arvsfondsdelegationen ligger inom . raljerar nästan om att det finns kunskaper utanför, och det finns det säkert. Men det finns sidor i det här. Dels finns det för Arvsfondsdelegationen möjlighet att få del av den kunskap som finns inom , dels får del av den kunskap som Arvsfondsdelegationen tar till sig. När man ska bedöma ansökningarna måste man ta in kunskap för att se om det är nytt, utvecklande och främjande för framtiden, om det är en bra verksamhet som inte drivits förut och om det är framåtsyftande. På det viset sprider man också kunskap i . Det här visar sig vara väldigt kostnadseffektivt. Skulle det vara en egen myndighet som ligger helt fristående skulle kostnaderna vara helt annorlunda. Sedan tycker jag att det är lite tråkigt att man alltid ska misstänka att pengar används på fel sätt. Det har inte varit några stora klagomål. Man menar att organisationerna ska vara rädda för att de blir beroende av regeringspartiet. Organisationerna har själva sagt att det här är bra. De har i remissvaren också sagt att de vill ha det på det här sättet. Möjligen sade fel. Det är alltså inte så att majoriteten i Arvsfondsdelegationen arbetar i . Det är en förändring. En del andra förändringar har gjorts, till exempel att delegationen nu ska ta beslut om alla ansökningar, även ansökningar om . är det regeringen som beslutar om ansökningar om . Utredningen föreslog att man skulle ta beslut om ansökningar om upp till 1 miljon, men regeringen föreslog att man ska ta alla besluten. Jag tycker att de förslag som har lämnats tydliggör och stärker Arvsfondsdelegationens roll. De som ansöker om medel från delegationen, organisationer som har mycket kontakter, har tyckt att det här är bra och också tyckt att förändringen är bra. Med detta, fru talman, yrkar jag bifall till propositionen, med den ändring som har redogjort för, och avslag på motionerna. 96 () replik: Jag begärde egentligen replik för att be om ursäkt för min felsägning. Det var ett inte som kom bort. Jag är klart medveten om att majoriteten ska hämtas utanför . Men är vi kritiska till att ordföranden hämtas inom och att delegationen finner sig så nära regeringen. Jag ser den här kopplingen. När det gäller de som regeringen fördelar finns det ändå en stor risk att regeringen använder en del av de här medlen som en del av sin budget. 97 () replik: Vi kanske kan ha den inställningen från och med nu att se vad det här leder till. Det är trots allt förändringar. Jag är kanske inte lika misstänksam som . Jag tror att det här blir ännu bättre än vad det har varit. 98 () replik: Då följer vi det här med intresse från båda håll. 99 (): har samarbetat med regeringen om propositionen och ställer sig också bakom utskottsbetänkandet, så jag vill redan nu yrka bifall till förslaget i socialutskottets betänkande SoU3. Vi anser att det är bra att nu tar ett beslut om Allmänna arvsfondens och Arvsfondsdelegationens organisation. Det är positivt att lagen ändras så att rollerna renodlas och att Arvsfondsdelegationens ställning som egen myndighet stärks. anser också att utskottets ändring, att Kammarkollegiet till regeringen ska lämna en redovisning över förvaltningen av Allmänna arvsfonden, är ett steg i rätt riktning. Utskottet tydliggör möjlighet till revision och därmed insyn, och det är bra. Det är en liten myndighet vi talar om. Det är viktigt att bibehålla kompetensen inom myndigheten, och därför är det också ett bra förslag att en annan myndighet ska kunna ge visst stöd om särskilda skäl finns. Allmänna arvsfonden inrättades . Det är många projekt som genomförts med hjälp av pengarna. Fondens medel ska enligt lagen delas ut för att främja verksamhet av ideell karaktär till förmån för barn, ungdomar och funktionshindrade. Ca delas ut till olika projekt. Det är viktigt att redovisa hur medlen har använts, och inte bara det, utan det är också viktigt att det finns möjlighet att granska redovisningen ordentligt, som kommer att ske. Föredrogs socialutskottets betänkande 2003/04:SoU3 Allmänna arvsfonden och Arvsfondsdelegationens organisation m.m. (prop. 2002/03:136). Överläggningen var härmed avslutad. (Beslut fattades under 12 §.) 100 (): Jag vill börja med att yrka bifall till den moderata reservationen nr 1 samt säga att vi för tids vinnande avstår från att yrka bifall till de övriga reservationerna även om vi naturligtvis står bakom dem i sin helhet. Jämställdhet är i grunden avsaknad av diskriminering, ingenting mer och ingenting mindre. I ett samhälle där vi betraktar varandra som individer med respekt för olikheter med uppfattningen att var och en ska värderas utifrån sina erfarenheter och sina egenskaper kommer också människor att uppträda med respekt mot varandra. Därför är det en självklar utgångspunkt för en god jämställdhetspolitik att varje människa har ett lika värde och att man därför ska ha samma rättigheter, skyldigheter och möjligheter. Individens frihet är det som formar min syn på jämställdheten som moderat. När män och kvinnor får mer av denna frihet får de också resurser och en styrka att bryta könsstereotypa mönster. Med denna utgångspunkt är det därför naturligt att vi gör en klar skiljelinje mellan oss och andra partier i denna kammare. Det är en linje mellan oss som nämner politikens uppgifter med namn som flexibilitet, individualism och tron på medborgarnas fria val och dem som säger att politiken just ska styra och ställa i syfte att dirigera fram ett mer politiskt samhälle. Därför finns det anledning till oro i fråga om statens och vår nuvarande regerings ambitioner att likrikta. framförde exempelvis statsrådet åsikten här i kammaren att varje kommun i landet borde ha en genuspedagog. Det skulle enligt henne ge förutsättningar att via förskolan skapa jämställdhet. Helt bortsett från allt som kan sägas om det kommunala självstyrets roll och kommunernas rätt att själva besluta om de frågor som de har på sitt bord finns det också anledning att kommentera saken ur jämställdhetssynvinkel. Det gäller särskilt övertro på exempel som daghemmet , som hon och andra företrädare för regeringen ständigt återkommer till som ett exempel på så kallad genuspedagogik. Att påbjuda att metoderna från Tittmyran ska genomföras i hela landet är i vårt tycke farligt. Det finns först och främst ingen mer omfattande vetenskap som stöder Tittmyrans verksamhet. Inte heller finns det ordentliga internationella jämförelser, vilket annars är ett rätt grundläggande när vi diskuterar pedagogiska förändringar i . En annan aspekt som är av mer principiell karaktär är om det är statens uppgift att med pekpinnar dirigera fram utvecklingen. Kommer inte kravet på att ha särskilt anställda med dessa kunskaper att ge samma utveckling som när det gäller de statliga ombudsmännen? Efter genuspedagogen kommer kanske mångfaldspedagogen, eller någon annan pedagog som ska representera just de frågor som regeringen tycker är viktiga just vid det tillfället. Denna fråga är relevant att ställa eftersom särlagstiftningar tycks vara Socialdemokraternas och regeringens stödpartiers recept på rätt mycket i vårt samhället. Regeringen brukar för övrigt vara ganska så snabb att klappa sig på axeln i frågan om jämställdhet. Det får ibland konsekvenser som är lite märkliga. Regeringens skrivelse om jämställdhetsinsatserna, med det talande namnet Jämt och ständigt, är ett bra exempel. Trots att handlingsplanen för det ska ju avses vara en handlingsplan kan anses vara ambitiös vid första ögonkastet kommer den på många områden att vara verkningslös. Skrivelsen är helt enkelt rätt ointressant. Ofta är det oklart vilka åtgärder som regeringen tänker vidta. I de fall en åtgärd föreslås är tidsplan och metoder inte beskrivna i skrivelsen. Man vill uppmärksamma, man överväger, man följer noga och man kommer att vara aktiv. Särskilt det sista är på gränsen till skrattretande om det inte vore för allvaret i frågan. är även regeringens tidigare försök att ändra maktstrukturerna missriktade. Lösningen är inte, som vi har sett prov på tidigare, en ännu starkare offentlig sektor och särlagstiftning för kvinnor. Att ensidigt inrikta arbetsmarknadspolitiken på lagstiftning riskerar tvärtom att förstärka problemet. Att kollektivt peka ut kvinnor som en svag grupp gynnar inte debatten. Tvärtom riskerar alla dessa särregleringar att cementera problemet och permanenta en dålig kvinnosyn hos de människor som tyvärr redan har den i vårt land. Lagen är nämligen aldrig starkare än den tilltro som medborgarna har till den. För jämställdhetslagen är detta tydligare än på många andra ställen. 101 (): Jag ställer mig naturligtvis bakom alla reservationer. Men eftersom jag bör välja yrkar jag bifall till reservationerna 2 och 4. Jag vet inte hur det är med er, men jag börjar redan känna att vi som deltar vi denna debatt i kammaren kan alla argumenten. De flesta av oss är rörande överens om att kvinnors som mäns förutsättningar till utveckling och ett gott och rikt liv inte är desamma eftersom vi lever i ett samhälle som fortfarande upprätthåller gamla strukturer. Kvinnor har inte samma makt över sina liv som män har. De är ofta dessutom en utsatt grupp. Varenda dag ser vi bevis för det. Regeringen framhåller ofta att vi är bäst på jämställdhet. Vi lever i den bästa av alla världar. Men vad säger det egentligen? Om nivån hos dem man jämför sig med är usel betyder det bara att vi är bäst av de usla, inte att är bra på jämställdhet. Vi kvinnor som finns här i denna sal är onekligen bland de lyckligt lottade. Vi har hela lönen. Vi har inte de av lönekakan som är normalt för kvinnor. Hur vi än rensar för olikheter kvarstår samma oförglömliga och oförklarliga lönegap. var faktiskt ett all-time high. Då hade vi löneskillnad. Vi går alltså sakta bakåt. Vi kvinnor som sitter här har förmodligen mer än hälften av förmögenheten. Då menar jag inte att vi har hälften av familjeförmögenheten, utan vi har hälften av den andel som borde vara vår. Så ser normalbilden ut för svenska kvinnor. Svenska kvinnor äger hälften av sin rättmätiga del av förmögenheten. Det ger ofrihet, osäkerhet, låg status och liten makt. Vi måste våga börja tala om den ojämställda fördelningen av kapital. Kapital är inget fult ord. Det är vad du gör med kapitalet eller inte gör med kapitalet som kan bli fult. Egentligen är kapitalet och förmögenheten väl så viktiga som att vi ska ha av lönen. Vi tillhör de av den arbetande befolkningen som arbetar inom ett icke-segregerat yrke. Vi är så vana vid att ha både manliga och kvinnliga kolleger att det är naturligt för oss. Men så ser det faktiskt inte ut. arbetar inom områden där det är en tydlig kvinnlig eller manlig dominans. Det gäller sjukvården, omsorgen, skolan, basindustri, transport och byggindustrin. Ni kan dem alla. Det är typiskt kvinnogöra och typiskt mansgöra, med allt som där följer. Om vi är lyckligt lottade har vi kvinnor som sitter här förmodligen män som axlar hemarbetet eller så kanske vi har råd att köpa hjälp för avlastning. Men vi vet också att det inte är så för majoriteten. Huvudansvaret för arbetet i hemmet tas fortfarande av kvinnor. Det arbetet görs efter normal betald arbetstid. Köp av avlastning till hemmet är inte att tänka på med den skrala hushållsekonomi som de flesta har. Vi kvinnor som sitter här är inte heller mer eller längre sjukskrivna än män. Utanför portarna har kvinnors psykiska ohälsa ökat lavinartat med långa sjukskrivningar som följd. Det är inte för att kvinnor psykiskt skulle vara mindre lämpade att tackla det moderna samhällets stress. Däremot visar forskningen tydligt att orsaken har att göra med maktstrukturer. Kvinnor och män på samma maktnivå inom företag känner inte av stressen på ett olikt sätt. Makten är alltså mer avgörande än könet. Vi vet var makten brukar hamna. De källor till stress som man ser tydligast finns inom de grupper där det är mycket omorganisationer och nedskärningar. Men konflikten mellan arbete, hem och fritid märks bara bland kvinnor, och då oftast kvinnliga chefer. Sedan kan vi dra vilka slutsatser vi vill av detta. Så kan upprepningen fortsätta i all evighet. Vi kan detta redan. Kvinnor arbetar inom statliga och kommunala monopol. Kvinnor startar knappt hälften så många företag som män. Kvinnor tar ut av föräldraledigheten. Kvinnors förmögenhet är knappt hälften av mäns. Vi ska inte ens börja tala om sexualbrott eller våld, för då räcker dagen inte till. Vi kan det, och vi vet det. Ändå händer så förtvivlat lite. Jag har blivit beskylld för att vara otålig, raljant, argsint och till och med lättsinnig när det gäller jämställdhet. Visst är jag otålig. Regeringens proposition Jämt och ständigt visar att regeringen inte har några konkreta förslag till hur löneskillnaderna mellan könen ska bekämpas. Man pekar på utredningar som pågår, ska påbörjas eller där man eventuellt ska utreda om det ska utredas. Då är det i sakens natur lätt att bli raljant. Med ord från den förra debatten om att hon är villig att ta till alla medel för att åstadkomma jämställdhet, notiser i medierna om fackliga sponsorpengar till kampanjer och feministparti och som kronan på verket 25 utlånade miljoner skattekronor från före detta jämställdhetsministern till en enskild riksdagsledamot så tycker jag att det är tillåtet att bli arg. Alldeles oavsett vad man kan tycka om sättet som pengarna äskades och utlovades på svägerskepolitik om jag någonsin har hört talas om det är detta väl ändå inte det bästa sättet att arbeta brett för jämställdhet på. Är det här att förvalta våra skattepengar väl? Uppenbarligen delade tack och lov vår nuvarande jämställdhetsminister mina åsikter, eftersom pengarna stoppades. Men det skulle vara mycket intressant att höra vad hon tycker om saken som sådan. Det finns alltså pengar för jämställdhetsarbetet, och jag ser fram emot att få höra vilka planer regeringen har för att äntligen få fart på det arbete som kan leda till konkret jämställdhet och inte bara den vackra pappersversionen som vi vet finns på de flesta kontor. I stället för prat om talibaner och kvoteringar hoppas jag att vi kan få se mer av möjligheter för kvinnor att starta eget på sina egna villkor. Jag hoppas att man öppnar för konkurrens inom kommuner och landsting, att vi får en mer flexibel arbetstidslagstiftning och att man stimulerar pappor att ta en större del av föräldraledigheten och hemarbetet. Kvinnor ska inte behandlas annorlunda än män av rättsväsendet när det gäller rätten till våra egna kroppar. Kanske kan regeringen äntligen våga vara så djärv att den inser att en sänkt skatt på hushållsnära tjänster skulle innebära mer frihet för familjer och dessutom mer pengar till statskassan. Vi vet ju alla att arbetet utförs , det är bara det att det går omvägen förbi statskassan. Vi behöver en komplett åtgärdsplan för alla system som låser in oss i könsroller och som sträcker sig via barnkammaren till köket, skolan, arbetsplatsen och fritiden. Vi måste förändra synen på kvinnor som andra klassens medborgare, för det är vi ofta vare sig vi vill erkänna det eller ej. Om några socialdemokratiska kor får offras på vägen så måste väl ändå jämställdheten vara värd det. Jag må vara otålig, raljant och argsint. Men lättsinnigt kan ingen socialliberal ta på situationen som den ser ut . 102 () replik: Min fråga går till och . Ni har lämnat in en reservation i arbetsmarknadsutskottet till förmån för att jämställdhetsmärka varor i enlighet med den politik som har drivits framför allt från statsrådet . Detta är naturligtvis ganska anmärkningsvärt för att komma från ett parti som åtminstone kallar sig för liberalt. Många organisationer, till exempel , har avfärdat förslaget. Det har gått så långt att regeringen till och med har tvingats upplösa den referensgrupp med representanter för företagare och näringslivsorganisationer som har funnits på grund av deras skarpa kritik mot den bristfälliga utredningen. brukar vara ett parti som tror på marknaden. I ett flertal av de andra reservationerna i arbetsmarknadsutskottet så hävdar man i alla fall det. Varför åker plötsligt skygglapparna fram när det gäller jämställdhetsmärkningen? Märker inte hur argumentationen brister i det här fallet? En frivillig jämställdhetsmärkning hade varit någonting att satsa på fine. Men att tvinga företagen för det är faktiskt det som utredningen antyder att man vill göra med en lag vore fullständigt felaktigt. hävdar att det i övrigt behövs färre regler för småföretagarna och för företagarna rent allmänt i . Min fråga är: Är ni då inte med på vagnen när det gäller att minska företagens totala regelbörda? 103 () replik: Detta var en väntad fråga eftersom det var precis samma fråga som vi fick . hittar tydligen inget annat att hänga upp sig på än jämställdhetsmärkningen. Jag ska lugna dig. Det är inte så att vi bara kallar oss för liberala, utan vi är liberala. är ett liberalt parti om inte visste om det så vet han det nu i alla fall till skillnad från andra som helt plötsligt har tagit epitetet liberala. Som jag sade så är de flesta av oss i denna kammare ganska överens om att vi har ett ojämställt samhälle. Det finns ett parti som ofta avviker. Där vägrar man att se strukturer och man vägrar att se att det ibland kan behövas lagstiftning, till exempel för en öronmärkt pappamånad. Det är inte heller populärt bland vissa partier. Jämställdhetsmärkningen kan hjälpa oss en bit på vägen. Det gäller kanske mer köparen som sådan är någonting annat. Det gäller för köparen att få upp ögonen för de strukturer som råder. På det här sättet kan man hjälpa folk att välja och ta ställning. 104 () replik: Bra argument tål att upprepas och droppen urholkar stenen, är det sagt. , mitt parti, tror inte att det går att jämställdhetsmärka ett företag på samma sätt som man kan mäta ett utsläpp eller energiåtgång och därmed miljömärka. Det är visserligen mätbart hur många av varje kön som är anställda på en arbetsplats, , men siffrorna säger ingenting om attityden på arbetsplatsen. I den utredning som genomförts sägs att ett företag är mansdominerat eller kvinnodominerat om det ena könet utgör mer än hälften av företagets personal. Logiskt sett är då företag med exakt jämn könsfördelning idealet. Men vad händer om någon blir sjuk eller byter jobb, ? Blir företaget då direkt dominerat av ett annat kön och mister jämställdhetsmärkningen? Eller vad ska bli resultatet av de tankar som ni har fört fram i utredningen? Och hur blir det för ensamföretagen? Var hamnar de på skalan? Hur ska de få tillgång till märkningen? Det har ni inte sagt någonting om i er reservation i arbetsmarknadsutskottet. Vår uppfattning från moderat sida är fullständigt klar. Detta är ren siffermagi, där talen är viktigare än effekten. Det är mycket beklagligt att ställer upp på den här felaktiga politiken. 105 () replik: Enligt sätt att se det är det naturligtvis beklagligt. Jag skulle vilja påpeka att miljömärkning också är en godtycklig märkning. Det kan man enbart använda utifrån de parametrar som vi gemensamt kom överens om var dem som vi kan och ska mäta. Det är därifrån vi kan ta ställning, och det är precis så man kan göra med jämställdhetsmärkning. Vi sätter parametrarna och vi bestämmer vilka utgångsvärden vi ska ha. När det gäller enmansföretag så kan man ju säga att vi har transsexuella, så vi kan nog se till att vi får en jämställdhetsmärkning för dem också. Men detta är ju bara ett sätt att försöka göra en kvasidebatt av någonting som inte existerar. Om man vill att vi ska ha ett jämställdhetsmärkningssystem så är det klart att vi kan sätta upp parametrar som är mätbara. Det är klart att vi kan få de sätten att fungera också. Jag säger inte att det förslag som föreligger är perfekt. Det behöver definitivt utforskas. Men tanken är riktig. 106 (): Jag vill börja med att säga att jag står bakom alla våra reservationer, men väljer för tids vinnande att yrka bifall endast till reservation 14. Jämställdhet är ett vitt begrepp, som omfattar många politikområden. Jämställdhetsfrågorna debatteras här, i arbetsmarknadsutskottet, men borde förstås om de mainstreamades debatteras i alla utskott. Jämställdhet ska ju som bekant genomsyra alla politikområden. Kanske kan det bli verklighet i nästa års budgetarbete, det vill säga att alla utskott granskar sina budgetförslag i ett jämställdhetsperspektiv. Jämställdhetsfrågan har också ett internationellt perspektiv när det gäller kvinnors utsatta situation i krig med exempelvis systematiska våldtäkter och kvinnor som utsätts för trafficking och hedersrelaterat våld. Våld mot kvinnor inom och utanför är ett problem som vi tillsammans måste bekämpa i det internationella samfundet. Vi kristdemokrater har skrivit en jämställdhetsmotion med 32 yrkanden som kan förbättra jämställdheten mellan kvinnor och män. Tyvärr avslår s, v och mp våra förslag till exempel vårt förslag om att skärpa jämställdhetslagen så att den blir ett användbart skydd för kvinnor och män som blir diskriminerade på något sätt under föräldraledigheten. Vi vet ju att många, framför allt tjejer, har mist jobbet när de har varit barnlediga. Vi tycker att man nu på allvar måste ta itu med sådan diskriminering. Det bör ske genom att i jämställdhetslagen 5 § skriva in någonting om sanktionsmöjligheter för de arbetsgivare som inte följer lagen. Det skulle vara intressant att få ett svar från jämställdhetsministern om det förslaget. Kvinnor är de som upprätthåller många av de funktioner vi räknar in som allra viktigast i välfärden, nämligen när det gäller att ta hand om våra barn och äldre. De gör det obetalt i hemmen eller som lågavlönade i den offentliga verksamheten runtom i vi våra kommuner.