prot · GQ09101 · 2003-05-12 00:00:00 — snabbprotokollProtokoll 2002/03:101Måndagen den 12 majKl. 12.00 - 13.47Det justerade protokollet beräknas utkomma ----------------------------------------------------------------------1 § Justering av protokollJusterades protokollen för den 5 och 6 maj.2 § Meddelande om ändring i kammarenssammanträdesplanFörste vice talmannen meddelade att voteringenkl. 9.00 onsdagen skulle utgå.3 § Meddelande om statsministerns fråge-stundFörste vice talmannen meddelade att statsminis-terns frågestund skulle äga rum torsdagen den 15 majkl. 14.00.4 § Anmälan om fördröjt svar på interpella-tionTill hade inkommit följande skrivelse:Interpellation 2002/03:315Till riksdagenInterpellation 2002/03:315 av Per () omhästakuten vid UltunaInterpellationen kommer att besvaras fredagenden 16 maj 2003.Skälet till dröjsmålet är utlandsresa.Stockholm den 8 maj 2003JordbruksdepartementetAnn-Christin NykvistEnligt uppdragLena IngvarssonExpeditionschef5 § Svar på interpellation 2002/03:261 ompartnerskapslagens anknytningskravAnf. 1 Justitieminister ():Herr talman! har frågat migom jag är beredd att ta initiativ till att partnerskapsla-gens särskilda anknytningskrav rörande hemvist ochmedborgarskap avskaffas helt.Som jag meddelat kom-mer det att inledas överväganden inom departementeti frågan om det ska krävas en särskild anknytning tillSverige för att få registrera partnerskap här. Vilkaslutsatser de här övervägandena kommer att resulterai är nu för tidigt att uttala sig om. Jag vill inte föregri-pa det arbetet.Att helt avskaffa kravet på anknytning genomhemvist och medborgarskap är ett alternativ som harföreslagits. Ett annat, inte lika långtgående alternativ,är att mjuka upp kravet.Med ett anknytningskrav av det slag vi har i dagmåste man återkommande pröva vilka utländskamedborgare som ska jämställas med svenska. Ävenden frågan ska övervägas i sammanhanget.På det internationella planet sker det mest verk-samma samarbetet mellan de nordiska länderna.Frågan om anknytningskravet bereds i samråd medövriga nordiska länder och tas regelbundet upp vidnordiska möten på tjänstemannanivå.Jag har sagt att jag räknar med att en departe-mentspromemoria ska kunna remitteras under år2003. Det är fortfarande min förhoppning att så kanske, även om jag inte kan ge något helt säkert beskedom tidpunkten.Anf. 2 ():Herr talman! Jag vill tacka justitieministern försvaret. Jag vill också säga att det är bra att förhopp-ningen finns kvar om att det ska komma en departe-mentspromemoria under det här året. Att det intefinns med någonting i verk-samhetsplan får förhoppningsvisses som ett rent förbiseende.Partnerskapslagens anknytningsvillkor kan vid ettförsta påseende verka som en ren teknikalitet, menunder denna yta är detta särskilda anknytningsvillkori själva verket ett redskap för särbehandling som slårpå ett mycket påtagligt sätt mot de människor somberörs. Det särskilda anknytningsvillkoret gör att detställs högre krav på anknytning till om manska ingå partnerskap jämfört med om man ska ingåäktenskap. Det särskilda anknytningsvillkorets syfteär att vissa människor som lever ihop och vill be-kräfta sin kärlek genom att ingå partnerskap ska hind-ras från att göra detta.Herr talman! Jag har själv träffat flera par som pågrund av partnerskapslagens särskilda anknytnings-villkor har hindrats från att bekräfta sin relation isamhällets ögon. Det har handlat om en finsk med-borgare som vill gifta sig med en kubansk medborga-re. Båda bor här i , men på grund av det sär-skilda anknytningsvillkoret om att hemvistet ska havarat får de inte ingå partnerskap trots attderas framtid är i Sverige.Det handlar om utlandssvenskar som är svenskamedborgare och vill ingå partnerskap men som hind-ras på grund av att det i partnerskapslagen finns ettoeftergivligt krav på att minst en av personerna måsteha hemvist i Sverige.Herr talman! Vi har alltså en partnerskapslag somförbjuder vissa svenska medborgare att ingå partner-skap.Man kan naturligtvis diskutera hur ett särskilt an-knytningskrav ska se ut, och jag ser med förväntanfram emot resultatet av den beredning som pågårinom . Men den springandepunkten är ifall ett särskilt anknytningskrav alls ärprincipiellt försvarbart. För mig som liberal är detsjälvklart att likhet inför lagen är den självklara ut-gångspunkten. Då ligger det på den som vill göraundantag från den principen att redovisa myckettunga skäl för att ett undantag ska vara nödvändigt attgöra.De argument som redovisades när partnerskapsla-gen infördes har, så här , visat sig saknabärighet. Det handlar till exempel om att man genompartnerskapslagens anknytningsvillkor vill förhindraden situationen att ett par betraktas som gifta i Sveri-ge och ogifta enligt andra länders lagstiftningar.Herr talman! Den situationen kommer vi nog all-tid att få, så länge inte alla länder på jorden har part-nerskapslagar eller motsvarande för samkönade rela-tioner. Det är i sig inget argument för partnerskapsla-gens anknytningsvillkor utan snarare för att vi börverka för internationella privaträttsliga överenskom-melser på området, till exempel i form av en part-nerskapskonvention, som har verkat för.Herr talman! I verksam-hetsplan står det: De familjerättsliga lagarnaska inte innebära en särbehandling av homosexuella.Utan att föregripa resultatet av den beredning somnu pågår vill jag fråga justitieministern: dennadeklaration att förena med någon annan ståndpunktän den att det som gäller för att ingå äktenskap i Sve-rige också ska gälla för att ingå partnerskap? Denfrågan, herr talman, efterlyser jag ett svar på frånjustitieministern i denna debatt.Anf. 3 ():Herr talman! Jag vill ta vid där avslutade.Det jag tycker är intressant i justitieministernssvar är egentligen det som justitieministern har valtatt inte svara på, nämligen justitieministerns uppfatt-ning i den här frågan.Som säkert känner till besluta-de även den socialdemokratiska kongressen i Väs-terås att all lagstiftning som diskriminerade homo-sexuella skulle tas bort. Det var det beslut som erkongress fattade.När vi gemensamt lade fram det förslag som fak-tiskt mjukade upp partnerskapslagen, som trädde ikraft , tror jag att det var, 2000, gjorde vi just detsom står i stycke tre i justitieministerns svar: Vi mju-kade upp kravet.Enligt min mening finns det nu inte något ytterli-gare sätt att mjuka upp kravet, utan det enda somkvarstår är att ta bort de särskiljande anknytningskravsom finns i partnerskapslagen . Det är just närdet gäller detta som jag vill höra vad justitieministerntycker i den här frågan. Det borde föreligga särskildaskäl om man ytterligare än en gång ska lyfta fram ska mjuka upp kravet. Jag förstår inte vad detskulle innebära i så fall.I den här propositionen, som regeringen lade frammed stöd av och , fick vi en skrivning som just gick ut på att frågan inte varavgjord en gång för alla.Regeringen lovade att återkomma i frågan. Jag ärglad över att justitieministern på ett positivt sätt lyfterfram att frågan nu håller på att beredas. Det är ändåintressant vad justitieministern faktiskt tycker. Det ärviktigt att kunna ha en framförhållning och en lång-siktighet i de frågor som kvarstår vad gäller den lag-stiftning som särskiljer homosexuella från hete-rosexuella. Vi måste ha en ståndpunkt. Jag anser inteatt justitieministern har lämnat en sådan i svaret påMartin interpellation. Jag hoppas att hankommer att göra det i debatten.Anf. 4 Justitieminister ():Herr talman! säger och fårstöd här att man inte ska föregripa utredningen ellerdepartementspromemorian. Ändå är det exakt vad niförsöker kräva att jag ska göra, nämligen att ta ställ-ning och bryta ordningen. Det kommer jag inte attgöra, hur viktiga de här frågorna än är. Det har visatsig i de frågor som vi har haft tidigare att vi i stort setthaft lika uppfattningar. Men jag tänker inte göra av-steg härifrån. bereder vi detta. Vi arbetar på detsätt som vi gör i det här sammanhanget, demokratisktoch tillsammans, bland annat tillsammans med vårasamarbetspartier. Om det skulle visa sig att vi hamnari en situation som inte tillfredsställer eller något av våra samarbetspartier finns det allanledning att ta upp det till en ordentlig diskussion.Men jag är inte beredd att föregå någon departe-mentspromemoria på det här stadiet. Jag tänker integöra något undantag för det här området jämfört mednågot annat.Anf. 5 ():Herr talman! Jag hade nog ändå väntat mig att ju-stitieministern skulle kunna lätta något mer på förlå-ten än vad han gör i det här ganska intetsägande sva-ret. Deklarationen i verksam-hetsplan är ett mycket tydligt ställningstagande för attde familjerättsliga lagarna inte ska innebära särbe-handling av homosexuella. Det måste naturligtvis fåomsättning i konkret politisk verklighet. Annars blirdet bara vackra ord. Partnerskapslagen har trots alltnu funnits . är det 10-årsjubileum,höll jag på att säga, från det datum Partnerskapsu-tredningen presenterade sitt betänkande som sedanvia ett initiativ i lagutskottet lades till grund för lag-stiftningen.Det särskilda anknytningsvillkoret kom till i enannan politisk verklighet än den som vi har i dag.Framför allt var partnerskapslagen då en mycket nylagstiftning som sedan ett fåtal år bara fanns i tvåandra länder. Det var en okänd lagstiftning för övrigavärlden. I efterhand kan jag hysa en viss förståelse föratt man i det dåvarande utredningsarbetet bekymradesig, som det visat sig , ganska ogrundat för endel saker.Exempelvis kom partnerskapslagens anknytnings-villkor till för att hindra partnerskapsturism. Mananvände i betänkandet uttryck som registreringstu-rism. Man var orolig för att en ström av homosexuellaskulle söka sig till för att ingå partnerskap förnöjes skull. Man var också orolig för de internatio-nella konsekvenserna om i omvärldens ögonbetraktades som ett partnerskapsparadis dit utländskahomosexuella skulle söka sig.Herr talman! Jag tror att vi nog ganska tryggt kankonstatera att de visionerna var ganska ogrundade.Det är inte direkt så att våra tingsrätter blir nedringdaav utländska homosexuella som vill ingå partnerskaphär i i den felaktiga tron att det skulle få kon-sekvenser i deras hemländer ifall de kommer ifrånländer som inte själva har partnerskapslagar.Redan när den proposition som modifierade an-knytningskravet 2000 bereddes genom en departe-mentspromemoria som remissbehandlades framkomdet från ett flertal remissinstanser kritik mot att manöver huvud taget behöll det särskilda anknytnings-villkoret. som har ett särskilt an-svar att följa homosexuellas situation i samhällettyckte att det kravet helt skulle tas bort. Den nyinrättade var av sammaåsikt. var kritisk motatt man genom anknytningsvillkoret sorterade männi-skor som hade hemvist i olika beroende påom de hade svenskt eller utländskt medborgarskap.Herr talman! Redan utifrån beredningen av denremissrundan har man ett underlag som ger en fastgrund att stå på för att kunna avskaffa det särskildaanknytningsvillkoret. Jag har fortfarande inte fått svarpå frågan om justitieministern anser att deklarationenom att de familjerättsliga lagarna inte ska särbehandlade homosexuella går att förena med någon annanståndpunkt än den att äktenskap och partnerskap skakunna ingås i på samma villkor.Anf. 6 ():Herr talman! Jag förstår om justitieministern intevill föregripa det beredningsarbete som jag för övrigtinte riktigt kände till var så konkret. Jag skulle viljafråga justitieministern vilka frågor som bereds idet arbete som ska presenteras i en promemoria. Detär väldigt intressant. Jag hoppas att det inte enbart äranknytningskravet som håller på att beredas i dendepartementspromemoria som ska presenteras. I frå-gan om partnerskapslagen och dess utseende är ävenandra frågor väldigt aktuella som det hänvisades till ipropositionen. Det handlar om hela partnerskapsla-gens utseende och att den i möjligaste mån, till exem-pel i ordalydelser, ska efterlikna äktenskapslagen. Dåhandlar det inte om diskussionen att ha en könsneu-tral äktenskapsbalk utan att behålla partnerskapsla-gen.Eftersom justitieministern inte vill föregripa be-redningsarbetet vill jag fråga: Vilka olika frågor hål-ler på att beredas för att lyftas upp i promemorian?Anf. 7 Justitieminister ():Herr talman! Den dag jag på något sätt skullefrångå det som vi har utfäst oss att göra tar jag gärnaemot kritik för det, inte gärna . harjag inte heller fått någon kritik utan mer en fråga,men det finns väl ingenting som tyder på att jagskulle göra det.När det gäller de andra frågorna är det inte klartvilka som ska finnas med. Jag ber att få återkommatill det. Vi har möjligheter att diskutera det i vårasamarbetsformer.Anf. 8 ():Herr talman! Justitieministern avstår från att göranågra vidare kommentarer till frågan. Man får väl i såfall konstatera att beredningsarbetet pågår utan någrakopplingar på förhand till det ställningstagande somgörs i verksamhetsplan. Detmå så vara fallet. Jag skulle i alla fall så här avslut-ningsvis vilja säga att vi från sida väldigtnoga har gått igenom de argument som vid olikatillfällen har framförts för att behålla ett särskilt an-knytningsvillkor. Vi har nått den slutsatsen att deargumenten inte är hållbara . De beskriver delvisfaktiska problem, till exempel det att personer somhar ingått partnerskap i inte automatiskt kanräkna med att det ska få giltighet i andra länder. Men,herr talman, den problematiken löses bäst på andrasätt än genom ett anknytningskrav, till exempel ge-nom internationellt privaträttsliga överenskommelser.Avslutningsvis vill jag ställa justitieministern enannan fråga, nämligen om han kan ge någon vink omnär en proposition i detta ärende är att vänta.Herr talman! Med den frågan får jag också passapå att tacka justitieministern för debatten.Anf. 9 Justitieminister ():Herr talman! Nej, jag kan inte ge något exakt be-sked om propositionen. Vad jag lärt mig är att manska vara väldigt försiktig med alltför starka sådanautfästelser. Det kan hända så oerhört mycket på vägensom man själv inte kan råda över och som därigenomgör att det inte blir exakt man själv hartrott. Men jag ställer gärna upp och ger informationallteftersom så att man lätt kan följa det här arbetetäven från oppositionen.Överläggningen var härmed avslutad.6 § Svar på interpellation 2002/03:268 ombrottsskadelagenAnf. 10 Justitieminister ():Herr talman! har frågat när jag tän-ker aktualisera frågan om att undanta arbetsrelateradkränkningsersättning från brottsskadelagen.Enligt brottsskadelagen har den som utsatts förbrott i vissa fall rätt till ersättning av staten för skadorsom uppkommit till följd av brottet. Det är i förstahand för personskador som ersättning betalas ut. Omnågon har blivit allvarligt kränkt genom ett brottbetalas ersättning också för den skada som kränk-ningen innebär. När storleken på ersättningen be-stäms avräknas i stort sett all annan ersättning somden skadelidande kan ha rätt till. Vid brottsskadorsom någon har utsatts för i arbetet utgår till exempelersättning ur socialförsäkringen. Genom olika typerav kollektivavtalsgrundade försäkringar och vissalöneavtal bär också arbetsgivarna ett ansvar. Mendessa ersättningar omfattar inte kränkning och bara ivissa fall hela inkomstförlusten. För sådana skadorkan arbetstagaren alltså få ersättning enligt brottsska-delagen.Bakgrunden till fråga är den be-dömning som regeringen gjorde i en proposi-tion om ändringar i brottsskadelagen. Regeringenmenade då att det i och för sig skulle vara rimligt attarbetsgivarna ansvarade för att den som utsätts förbrott i sitt arbete får full ersättning för sina skador iden mån de inte ersätts ur socialförsäkringen. Menenligt regeringen talade flera skäl emot att undantaarbetsskador från brottsskadelagens tillämpningsom-råde. Ett skäl var att förmånerna enligt avtalsförsäk-ringarna inte motsvarar den brottsskadeersättningsom kan betalas ut. Ett annat skäl var att hundratu-sentals personer på arbetsmarknaden står utanförkollektivavtal och därmed de avtalsförsäkringar somfinns. Även om försäkringarna utvidgades skullealltså många människor stå utanför.Regeringen ansåg det lämpligast att arbetsmark-nadens parter ser till att de befintliga försäkringssy-stemen kompletteras så att de täcker bland annatkränkningsersättning. Och utanför kollektivavtalenskulle särskilda försäkringar kunna tecknas. Reger-ingens slutsats då blev alltså att arbetsskador inteborde undantas från brottsskadelagen. I stället bordeutvecklingen på försäkringsområdet avvaktas, menom någon frivillig lösning inte kom till stånd kundedet vara skäl att åter ta upp frågan om lagstiftning.Riksdagen gjorde samma bedömning.Jag kan hålla med om att det rimli-gen bör vara arbetsgivaren - och inte staten - somstår för den ersättning som vi nu diskuterar. Men detär svårt att finna en lösning som är så heltäckande attinga brottsoffer kommer i kläm. Min - och säkerligenockså - inställning är att brottsofferinte ska utsättas för ytterligare en kränkning i form avotillräcklig ersättning om skadevållaren inte kan för-mås att betala. För att det ska vara möjligt att i någonstörre utsträckning undanta arbetsskador från brotts-skadelagen skulle man bli tvungen att införa en skyl-dighet enligt lag för arbetsgivarna att betala ersättningi samma utsträckning som enligt brottsskadelagen.Detta skulle i sin tur kräva en möjlighet att få ersätt-ning från staten om arbetsgivaren inte kan betala. Ensådan lösning skulle innebära nackdelar för de skade-lidande, inte minst för egna företagare och anställda iföretag som inte omfattas av kollektivavtal.Ulla lyfter särskilt fram ansökningar omersättning från poliser som "anser sig kränkta". Tilldet vill jag säga att enskilda polismän utför ett svårtoch otacksamt arbete. När de har blivitså kränkta att de har rätt till ersättning bestäms ersätt-ningen efter samma principer som för andra. Poliserska inte ha en lägre ersättning bara för att de är poli-ser.Till sist vill jag påpeka att det på inget sätt har va-rit lagstiftarens mening att personer med utsatta ar-beten ska undantas från brottsskadeersättning. I fö-rarbetena till brottsskadelagen nämns särskilt att ar-betstagare som skadats genom brott har rätt till ersätt-ning i den mån skadan inte ersätts på annat sätt.För att återknyta till fråga är jagalltså inte beredd att undanta arbets-relaterad kränkningsersättning från brottsskadelagenstillämpningsområde. Möjligheten till brottsskadeer-sättning måste finnas kvar för de fall det inte finnsandra möjligheter till ersättning. Staten får inte över-ge brottsoffren.Anf. 11 ():Herr talman! Låt mig först få tacka justitieminis-tern för svaret på min interpellation.Låt mig också få understryka det som justitiemi-nistern avslutade med: Staten får inte överge brotts-offren.Jag tycker inte heller att staten ska överge demsom har farliga och utsatta jobb. Det är just därför jaghar aktualiserat den här frågan, som även regeringentog upp i förarbetena till den proposition som kom1999, nämligen att arbetsmarknadens parter ska se tillatt trygghetsförsäkringarna och personskadeavtaletkompletteras så att ersättningen från dessa kan utgåäven för kränkning.I min interpellation tog jag särskilt upp frågan omdet kan vara rimligt att poliser, som har ett arbete somofta är farligt och utsatt, under utövande av sitt arbeteska omfattas av brottsskadelagen. Med detta är jaginte ute efter att poliser inte ska få ersättning när deblir utsatta för allvarliga kränkningar. Men just därföratt kränkningar ofta tillhör vardagen i polisens arbeteanser jag att det är arbetsgivarens sak att se till attpoliser får den ersättning som de är berättigade tilloch att den ersättningen ska göras upp mellan arbets-marknadens parter.Herr talman! Som jag framhöll i min interpella-tion ökar ärenden som gäller arbetsrelaterade brotts-skador kraftigt hos . I huvud-sak tycks det vara poliserna som är på bettet. Inomkort kommer vi att ha en praxis som talar om förvarje polisman att han eller hon i en viss situation isin tjänsteutövning har rätt till en skattefri ersättningfrån staten. Jag säger inte att det är orätt att de ska haersättning. Jag tror att poliser i sin yrkesutövning oftakan känna sig både rädda och kränkta. Vad jag ifråga-sätter är om ersättningen verkligen ska komma ge-nom tillämpning av brottsskadelagen.Poliser, säkerhetsvakter, anställda i FN-tjänst ochandra utsatta yrkeskategorier har själva valt sitt jobb.De har också tränats för att tåla hårda påfrestningar.Poliser har tränats för att kunna använda våld och, omså är nödvändigt, även vapen. De är en kategori avyrkesmän som har möjlighet att använda vapen. Detinnebär att gränsen för när en kränkning kan ansesföreligga rimligtvis måste skilja sig från normalfallet,det vill säga när jag, städerskan ellersnickaren , som inte har samma träning ochutrustning att möta våld, blir utsatta för våld ochkränkning.Det är också mot den bakgrunden jag anser detolämpligt att tillämpa brottsskadelagen när det gällerpolismän som anser sig kränkta i tjänsten. Man ställsju inför väldigt knepiga frågeställningar. Var gårgränsen för när en polisman i tjänsten ska känna sigkränkt? Räcker det med att en polisman blir hotad vidett ingripande, eller måste han bli skadad? En piket-polis som med skottsäker väst är på väg att göra ettingripande mot en känd våldsverkare, är han kränktom han möter väpnat motstånd? Är det skillnad påkränkningsgraden om en kvinnlig polis möter sammagrad av våld som sin manliga kollega? Det behövsnämligen ingen dom för att man ska kunna fastställakränkningsersättning.Herr talman! Justitieministern säger i sitt svar attdet aldrig varit lagstiftarens mening att personer medutsatta arbeten ska undantas från brottsskadeersätt-ning och att det i förarbetena till brottsskadelagensärskilt nämns att arbetstagare som skadas genombrott har rätt till ersättning i den mån skadan inteersätts på annat sätt. Ändå tycks denna fråga om un-dantag ha aktualiserats inom , vilketframgår av departementspromemorian från 1997.Då undrar jag: Har regeringen ändrat sig när detgäller att ta upp frågan på nytt? Varför har i så fallregeringen bytt ståndpunkt? När det gäller polisen ärdet ju staten själv som är arbetsgivare. Vilka initiativhar till exempel tagit för att för-handla fram en lösning för sina anställda?Anf. 12 Justitieminister ():Herr talman! Det som står är att det kan komma ifråga . Jag stänger inga dörrar för framti-den. Det skulle jag inte kunna göra. Men jag vill i allafall här och , , argumentera för att man inteska göra undantag för till exempel poliser i de härfrågorna eller se detta som något särskilt för dem.Det finns, precis som nämnts, andra yrkesgruppersom också utsätts för brott och som har rätt till kränk-ningsersättning. Väktare, ordningsvakter, journalister,socialarbetare, vårdpersonal och många andra kan isitt arbete utsättas för våld eller hot om våld som i sintur ger rätt till ersättning. Då tycker jag att det ärviktigt att man inte särbehandlar ett yrke utan att manhar kvar samma principer för alla och att staten skastå på brottsoffrens sida. Men självklart ska det gällabara när det verkligen är fråga om ordentliga brott därkränkningsersättning ska utgå.Det kan naturligtvis förhålla sig lite annorlundaför poliser jämfört med andra yrkesgrupper. Det ge-mensamma är ändå att en person som blir utsatt förett brott där en annan person blir fälld och detta i sintur föranleder kränkningsersättning naturligtvis harrätt till den.Anf. 13 ():Herr talman! Skillnaden mellan en journalist ochen polis då det gäller att bli utsatt för brott och kränk-ning är ju att en polis ofta är beredd på att bli utsattför någon form av våld, har en beredskap för det ochär tränad för det. Jag säger inte att inte en polis i allafall ska ha rätt till ersättning. Menjag tror att brottsskadelagens legitimitet urholkas omen allt större andel av brottsofferersättningen går tillpoliser, de polismän som ju ska se till att vanligamänniskor, journalister och andra, inte blir utsatta förbrott.