prot · GQ09102 · 2003-05-13 00:00:00 — Vi är nu uppe i en avgift på iden lilla kommun som jag pratar om, och jag hardiskuterat frågan före den här debatten med min ef-terträdare, som säger att det inte är helt bekymmers-fritt.Jag tycker nog att kulturministern i regeringenborde ta en diskussion med utbildningsministrarna iden här frågan. Frågan är om det ändå inte i säcken avpengar till skolan borde finnas en procent eller tvåsom direkt pekade mot den frivilliga kommunalakulturverksamheten och som därför också kunde gemöjlighet att sänka avgifterna, göra så att det inteskulle behövas så höga avgifter. Man skulle kanskerentav kräva noll kronor i avgifter och ha med en litensumma i påsen. Jag skrev om det här tidigare ochföreslog summor. Jag talar här om några procent ipåsen för den kommunala frivilliga kulturverksam-heten. Den är av så stor betydelse.Jag har bara 22 sekunders talartid kvar, men omjag går ifrån min nuvarande stol och blir kommunpo-litiker i en lite kommun kan jag säga att om någonvill etablera ett företag eller vad som helst är en av deförsta frågorna från dem som ska flytta: Finns det enkommunal musikskola? Om man har barn i den ål-dern har det en stor betydelse i många orter i Sverige.Men det kostar mycket pengar.Anf. 12 Kulturminister ():Herr talman! I går besökte jag en av de kommunersom har en avgiftsfri musikskola, nämli-gen . måste jag bli så där obehagligtpolitisk och säga att de kommuner som är avgiftsfria är kommuner som , , Sundsvalloch , alltså kommuner med socialdemo-kratiskt styre där man har valt att ha lite högre kom-munalskatt och i stället se till att ha en avgiftsfri,bred, musikskola.Jag tror att det är viktigt att kommunerna får fattabeslut i dessa frågor. Det är de som bor i kommuner-na som ska tycka: Jag föredrar nog att rösta på Soci-aldemokraterna, som säger att det ska vara en avgifts-fri kulturskola. Eller också ska de tycka: Jag föredraratt inte rösta på , som tycker att kultur-konsumtion ska var och en betala ur egen plånbokoch att det här ska föräldrarna ta ansvar för. Kanskeröstar man på en konstellation av folkpartister ochsocialdemokrater, som båda vill att det ska vara av-giftsfri musikskola. Jag tror att det ändå äri den änden man måste börja.Det är kolossalt viktigt att vi i detta sammanhang,vi som har politiska uppdrag, talar väl om den kom-munala och gör allt vi kan på olikafronter för att se till att inte och ock-så överger systemet utan att det går åt andra hållet.Klassklyftorna är dramatiska på detta område. Det ärväldigt tråkigt, för den kommunala be-tyder väldigt mycket för barns utveckling, för kultur-livets utveckling och - tror jag - för samhället i stort.Anf. 13 ():Herr talman! Vi talar alltid om kulturens betydelseför våra liv. Vi talar om kultur som främjar hälsa,kreativitet, välbefinnande, kamratskap och demokrati.Vi talar om kultur som levandegör kulturarvet och vitalar om att investera i barn och ungdomar, en inve-stering som kommer att förränta sig i framtiden.Allt det här låter så himla bra ända till dess att vimåste tala om att kultur faktiskt kostar pengar, tills vimåste komma in på området pengar. När nu kultur-ministern har varit politisk får väl jag också bli det dåoch konstatera att 1977, när det var borgerlig reger-ing, var det 57 kommuner i landet som var avgiftsfriaför kommunala . 2002, med socialdemo-kratiskt styre, var det fem kommuner. I och för sig ärde fem kommunerna socialdemokratiska. Men tänkpå hur många fler kommuner det finns i landet som ärsocialdemokratiskt styrda och som inte är avgiftsfria!I de exempel som jag har tagit upp både i inter-pellationen och i det som jag kort nämnde, där det ärväldigt dyrt, är det faktiskt också fråga om socialde-mokratiska kommuner. Jag tycker inte att vi kommernågon vart med debatten genom att tala om hurkommunerna är styrda. Kommunerna har, precis somjag skriver i min interpellation, att fatta beslut omavgiften till kommunala . Men opinions-bildningen är viktig. Här har ministern sagt väldigtbra saker, och jag vill uppmana ministern att säga dehär sakerna igen - högt och ofta och mycket tydligt:att en avgiftsfri musikskola kommer attöka deltagandet, precis som det står i svaret. Dåkommer det att tas emot av kommunalpolitikerna utei landet, också i de socialdemokratiska kommuner därden kommunala ännu inte är avgiftsfri.Kommunpolitikerna slåss som bekant var och enför sitt intresseområde. Tyvärr, det vet vi ju ocksåbåda, är det så att de kommunala kulturpolitikernaväldigt ofta har svårt att få gehör för sina önskemål.Jag konstaterar igen att det är allas vårt ansvar somkulturpolitiker att väcka opinion och värna barnensrätt till kulturell och konstnärlig verksamhet i enlighetmed artikel 31 precis som jagskriver i min interpellation.Anf. 14 ():Herr talman! Jag vill inte heller vara med om attpolitisera de här debatten. Jag tycker att den är allde-les för viktig för det. Jag tror att det kan vara turligtatt det råkar vara fem kommuner som är socialdemo-kratiska. Det är många borgerliga kommuner som harväldigt låga avgifter, men det smyger sig på överallt.Det är avgiften i sig, hur stor den än är, som är detviktiga.Om de där läspengarna som kulturministern näm-ner i svaret kan jag, som före detta rektor i musik-skolan, tyvärr säga att de kommunala musikskolornafår ingen glädje av de pengarna. Det är ett problem,herr talman, med revirtänkandet mellan de kommu-nala musikskolorna och . Det är så käm-pigt för skolverksamheter ute i kommunerna att det ärklart att lärarna och de som arbetar i den lagstadgadegrundskolan alltid säger - jag har fört kampen mångagånger - att vi måste finnas. Vi måste ha resurser. Niär en frivillig verksamhet.Några pengar som kommer från kulturministernför läshjälp får inte de kommunala musikskolornaruntom i landet någon större glädje av. De får ingenglädje av dem. På biblioteken är det tyvärr till ochmed så att de pengar som biblioteksverksamheten harhaft för att bland annat engagera kommunala musik-skolan för spelningar och sådant, så att de kanskekunde betala lite för barnens resor och annat, ocksånästan helt är slut.Jag vill återigen vädja till kulturministern. Skullejag få uppdraget att bli kulturminister skulle det förstajag gjorde bli att på något sätt se till att undervis-ningsministrarna tar de kommunala musikskolorna påstörre allvar och försöka få in någon form av riktadersättning till kommunerna för att hålla nere avgifter-na till de kommunala musikskolorna.Rör inte de kommunala musikskolorna! Så sadealltid när han slutade sina TV-program. Jag tycker att det ligger lite i det där. Jagtycker inte att regeringen riktigt rör den kommunalamusikskolan. Men gör det hädanefter!Anf. 15 Kulturminister ():Herr talman! Redan när den regering som jag sit-ter i var rätt ny, alltså för , åkte istort sett hela regeringen ut under en veckodag ochbesökte kulturskolor i hela landet. Vi har sedan fort-satt att göra detta till en rutin. Vi i regeringen tillhörnog dem som har sett flest kulturskolor och musik-skolor i det här landet. Vi har turnerat runt. Det ärklart att jag som kulturminister har ett särskilt privile-gium att få besöka en musikskola i stortsett , vill jag säga, förutom den kul-turskola som mitt eget barn deltar i.Jag tror alltså att det finns en väldig uppslutningkring detta, men faktum är att vi också måste respek-tera att detta är kommunala beslut. är det inte såatt de som har politiska uppdrag och sitter på pengar ikommunerna vanligtvis är mindre intresserade avkommunala musik- och kulturskolor än vad vi är.Då är frågan om det är dem som genom omprio-riteringar, genom att se till att skattepengarna räcker,faktiskt ger de kommunala musikskolorna det ut-rymme de behöver. Från början var det så, när denkommunala introducerades, att det varnolltaxa i varenda kommun överallt. Sedan har detvarit omprioriteringar - och kanske har inte heller visom rikspolitiker varit tillräckligt duktiga på att hållauppe engagemanget för de kommunala musikskolor-na - vilket betytt att kommun efter kommun har in-fört avgifter.I topp ligger en del riktiga lågskattekommunersom är moderatstyrda, och av dem som är avgiftsfriafinns några stackare kvar som kämpar i socialdemo-kratiskt styrda högskattekommuner. Det finns natur-ligtvis ett samband, men det är inte bara så enkelt. Jagtror att vi alla har ett ansvar för att se till att engage-manget finns kvar, också för de kulturella infrastruk-turer vi redan har - de basala behoven som handlarom folkbibliotek och kommunala musikskolor - så attvi slår vakt om dem och sätter dem i centrum och intebara lockas av det nya och spännande som ocksåmåste finnas. Men det som handlar om basen fåringen kulturminister glömma, och inte heller de andrasom inte är kulturministrar än och som är djupt enga-gerade i kulturfrågor och barn- och ungdomsfrågor.Anf. 16 ():Herr talman! Fattigdom är ett relativt begrepp. Vikan inte jämföra de svenska barnens situation medsituationen för barn i utvecklingsländer som svälteroch inte har mat för dagen, men vi kan konstatera attdet finns fler fattiga barn i nu än det gjorde ibörjan av 90-talet. Berättelserna om hur barnen ute-stängs från meningsfull fritid som kostar mycketpengar och inte minst från dyra sporter men ocksåfrån den kommunala , som slår väldigthårt mot låginkomstfamiljer, måste vi ta på allvar,menar jag. Detta är ett hinder. blir ettexempel på att barn utestängs från meningsfull fritidoch meningsfullt skapande på grund av brist på eko-nomiska resurser.En gång var grundtanke att alla barnskulle få delta, och jag skulle vilja se att det blev såigen. Därför kan jag bara än en gång säga att vi lyfterdetta tillsammans. Vi bildar opinion omkring dettaoch ser till att blir prioriterad. Det kom-mer att ske, precis som 1977, när många kommunervar avgiftsfria, om det en gång blir en borgerlig re-gering - alldeles säkert! Men i väntan på denna lyck-liga dag vädjar jag till kulturministern att än en gånglyfta fram den här frågan och föra den framåt en bit itaget. Sker inte detta, att kommunala musikskolansänker avgifterna radikalt eller helst tar bort dem, såkommer vi att utestänga fler och fler barn från kul-turskapande och kulturutövande, och det är allvarligtpå sikt, också för demokratin.Kostnaden för det här talar man alltid om, för detär det man måste tala om. När det gäller kultur ochkommunal musikskola är den så marginell, menvinsterna är enorma!Överläggningen var härmed avslutad.5 § Svar på interpellation 2002/03:317 om re-habilitering i särskilt boendeAnf. 17 Socialminister ():Herr talman! har frågatmig vad jag avser att göra för att förstärka de länkar irehabiliteringskedjan som är alltför svaga, så att nöd-vändig rehabilitering inte bara blir beslutad utan ock-så genomförd.Regeringen har vid ett flertal tillfällen och i olikasammanhang pekat på betydelsen av en väl fungeran-de rehabilitering för att upprätthålla och stärka äldresegenvårdsförmåga samt för att så långt som möjligtåterskapa kroppsliga funktioner som gått förlorade isamband med sjukdom. En rehabilitering som möj-liggör för äldre personer att i så stor utsträckning sommöjligt kunna sköta sin hygien, klä sig, inta sinamåltider, förflytta sig och så vidare med så lite hjälpsom möjligt från omgivningen resulterar i ett ökatoberoende för dessa personer och därmed också enökad livskvalitet. Värdet av en god rehabilitering kanockså motiveras utifrån samhällsekonomiska aspek-ter.Socialstyrelsen har genomfört ettantal studier om rehabilitering för äldre personer ikommunal äldreomsorg, bland annat inom de särskil-da boendeformerna. konstaterar blandannat att vård- och omsorgspersonalen i de olikaboendeformerna i allmänhet har en god kunskap ombetydelsen av rehabilitering för äldre personer ochhur den ska utföras samt vikten av att kunna integrerarehabiliteringen i det vardagliga arbetet. Emellertidfinns i många kommuner hinder och begränsningar avolika slag som försvårar möjligheterna att bedriva engod rehabilitering. Det handlar bland annat om högpersonalomsättning som försämrar kontinuiteten,bristfällig handledning samt även i vissa fall kompe-tensbrister. Trots att kommunerna i ökad utsträckningbörjat anställa personal med utbildning inom område-na rehabilitering och hjälpmedel är tillgänglighetentill sjukgymnaster, arbetsterapeuter och annan reha-biliteringspersonal på många håll fortfarande begrän-sad. Det handlar i vissa fall också om informations-och samarbetsproblem i rehabiliteringsfrågor mellanpersonal inom äldreomsorg, hemsjukvård och hälso-och sjukvård. Dessa problem beror delvis på attkommuner och landsting inte alltid har beaktat denandra huvudmannens behov av information för attkunna ge äldre som är föremål för insatser inom bådehälso- och sjukvård och social omsorg en god rehabi-litering. Problemen förklaras också av att kommunerinte alltid lyckats organisera sin egen rehabiliterings-verksamhet på ett ändamålsenligt sätt.Som framgått vilar ansvaret för att äldre personerfår den rehabilitering de är i behov på huvudmännen.Kommunens ansvar omfattar bland annat vård ochomsorg av äldre personer inom de särskilda boende-formerna. Kommunen är också arbetsgivare för per-sonal inom vård och omsorg och har som sådan an-svar för frågor om bland annat styrning, ledning ochorganisering av arbetet samt frågor om arbetsmiljö,rekrytering, löner, fortbildning med mera. Huvudde-len av de brister när det gäller rehabilitering inom desärskilda boendeformerna som faller inom kommunens ansvar, antingen idess roll som ansvarig för vård och omsorg eller idess roll som arbetsgivare.Det ansvar som åligger statsmakterna, det villsäga , regeringen och berörda myndigheter,handlar främst om att via lagar, förordningar ochandra regelsystem skapa så goda förutsättningar sommöjligt för kommunernas verksamhet inom vård ochomsorg. Staten bidrar också med viss finansiering avverksamheten bland annat inom ramen för det gene-rella statsbidraget till kommunsektorn. Detta bidraghar ökat kraftigt bland annat i syfte attförbättra förutsättningarna för huvudmännen att ökakvaliteten i de olika verksamheterna inom vård ochomsorg samt inom skolan. Ett flertal specialdestine-rade bidrag har också utgått särskilt till kommunernasäldreomsorg till ett värde överstigande 1 miljardkronor.Regeringen har uppdragit åt tiostatliga myndigheter att gemensamt utarbeta en planför kompetensförsörjning av personal inom äldre- ochhandikappomsorgen. En första redovisning ska läm-nas till regeringen senast under oktober månad 2003.Riksdagen har beslutat om en ny lagsom gör det möjligt för kommuner och landsting attsamverka i en gemensam tillsammansfullgöra uppgifter inom vård- och omsorgsområdet.Detta utökar möjligheterna att samverka i frågor avgemensamt intresse, bland annat hälso- och sjukvård,hjälpmedel och rehabilitering för att ge några exem-pel.Anf. 18 ():Herr talman! Den studie från somvi pratar om beskriver på ett väldigt klart och konkretsätt de brister som finns när det gäller rehabiliteringav äldre människor som bor i särskilda boenden.Egentligen tycker jag de här bristerna är ganska för-vånande. De borde vara det i alla fall. I själva verketvet man att en gammal människa som inte får denrehabilitering som behövs kommer att bli i ett sämreskick än tidigare, och när man är sämre behöver manännu mer stöd, hjälp och vård än manbehövde tidigare.Jag är övertygad om att det hos alla inblandadefinns en god vilja, en uppriktig strävan efter att göraverksamheten bra. Men det brister alldeles för ofta,och det ser man också i den här studien. Om perso-nalomsättningen är alltför hög så brister det i kun-skapsöverföringen mellan dem som lämnar och demsom kommer. Om kompetensen hos baspersonalenbrister så kommer själva rehabiliteringen att få bris-ter. Om inte handledningen fungerar på ett vettigt ochstrukturerat sätt blir det också brister. Om samarbetetmellan olika personalkategorier inte fungerar blir detbrister igen. Om de gamla själva inte förstår vad detegentligen handlar om, det här att väva in rehabili-tering i vardagslivet, då blir det brister.Om sedan de anhöriga inte är med på tåget bristerdet. Det säger sig självt och är naturligt att det är pådet viset.Sammantaget blir det så att rehabiliteringen, pre-cis som skriver, riskerar att brista ochrinna ut i sanden eller att prioriteras bort, även om detfinns en god vilja och insatserna är både beslutadeoch påbörjade.När vi gjorde ädelreformen blev det väldigt storaförändringar för äldreomsorgen i vårt land. Jag troratt det aldrig någonsin har byggts och satsats såmycket som då. De gamla sjukhemmen försvann i enrasande takt, och nya moderna och fina äldreboendenbyggdes - allt för att alla gamla skulle få ha det såvärdigt, respektfullt och gott som möjligt, precis somvi alla ville. Men barriärer finns kvar.Landstingen, som fick lämna ifrån sig pengar tillkommunerna, hävdar att det mesta är kommunernasuppgifter. Kommunerna säger att sjukvården är någotsom landstingen ska ägna sig åt. Men det är inte så skickar hem döende människor från sjukhusenoch att man säger att de är medicinskt färdigbehand-lade, som man gjorde då. har det uppstått en dis-kussion mellan kommun och landsting om hur manska hantera detta.Det finns brister i kommunikationen, och precissom socialministern säger i sitt svar är det något somman måste jobba med. Det ska bli intressant att följaden plan om kompetensförsörjning som socialminis-tern talar om och framför allt vad utfallet av den se-dan blir. Det finns, tyvärr, alldeles för många planer ivårt land som stannar vid just planer och välmenandetankar och som inte blir det där som hittar ut till själ-va verksamheten.Jag skulle vilja ta upp problemet med brister i lä-karmedverkan när det gäller våra gamla. På alldelesför många äldreboenden vittnar personal om hur svårtoch hopplöst det är att ha en ordentlig läkarkontakt,både för de boende och som stöd för personalen.Även om det är en landstingsuppgift skulle det, det ärjag övertygad om, vara en tillgång för kommunen attkunna ha en egen äldreläkare. finns detregler som begränsar detta.Det är alltså alldeles okej att ha en skoldoktor meninte att ha en äldredoktor. Jag vill därför fråga: Ärministern beredd att arbeta för att ge kommunerna enmöjlighet att öka sin egen kompetens och kunskapoch att hjälpa till och stötta den egna personalen inomäldreomsorgen och också ge de äldre en bättre till-gång till läkare?Med andra ord: Är ministern beredd att ändra re-gelverket så att kommunerna får möjlighet att självaanställa läkare eller sluta avtal med enskilda privat-praktiserande doktorer?Anf. 19 Socialminister ():Herr talman! Både jag och fullt medvetna om den något besvärliga ansvars-fördelningen mellan staten och kommunvärlden å enasidan och landstingen och kommunerna å andra sidan.Vad vi från statligt håll kan göra är, som jag säger imitt interpellationssvar, att skapa förutsättningar förkommunerna och landstingen att ta sitt ansvar och attsamverka bättre. På statlig nivå har vi också en skyl-dighet att utöva tillsyn och att ge kommunerna råd ideras verksamhet.Socialstyrelsens genomlysning och flera andrarapporter som handlar om rehabilitering inom äldre-omsorgen ska framför allt ses som en riktningsangi-velse för den kommunala verksamheten och för dekommunalt ansvariga. Det är de som ska ta till sigsynpunkterna och se till att verksamheten förbättras.Från statens sida kan vi göra ganska mycket. Närdet gäller påpekande var det ett vik-tigt konstaterande från dess sida att man också be-hövde hitta formella möjligheter att samverka i ge-mensamma nämnder. beslutade riksda-gen, på regeringens förslag, om att kommunerna nuska få den möjligheten. Det kan röja undan åtminsto-ne ett hinder för samverkan.Vi har också bestämt oss för att se över ädelre-formen. Av direktiven till utredaren, som tillsattes förnågon vecka sedan, framgår just det som MagdalenaAndersson nu vill att jag ska svara på, nämligen dettamed gränsdragningen när det gäller sjukvårdsansvaret- det vill säga det som mycket enkelt uttrycks i formav att det är landstingen som anställer läkarna och attdet är kommunerna som anställer övrig vård- ochomsorgspersonal. Utredaren ska studera om detta ären klok gränsdragning och se över samspelet mellanlandsting och kommuner här.Detta reser en rad andra frågor. Det gäller då ex-empelvis gränsdragningen inom primärvården i öv-rigt. Det finns många tankar om att man borde drasnittet mellan kommunernas och landstingens ansvarpå ett annat sätt. Jag vill inte gärna gå in i diskussio-nen om kommunerna ska kunna anställa läkare i äld-reomsorgen förrän den här genomgången är gjord.I allt väsentligt har ädelreformen trots allt betytten enorm nivåhöjning av äldreomsorgen. Den banadeväg för ett nytt sätt att se på omsorgen och vården aväldre. Men det som varit ett problem under de tio årsom reformen gällt har ju varit svårigheten att hittarätt samverkan mellan sjukvårdsansvariga i lands-tingen och kommunerna. Det är detta som den utred-ning som tillsatts ska studera.Vidare har vi ett ansvar när det gäller att ge kom-munerna möjlighet att rekrytera nödvändig personal.Det är klart att alla de tio myndigheter som fått iuppdrag att se över personalrekryteringen på sittområde är berörda av utbildnings- och rekryterings-frågor. Jag tror att det behövs en samlad plan på detnationella området för att stödja rekryteringen och gåigenom utbildningen, rekryteringsförutsättningarnaoch villkoren för att klara rekryteringen.Jag tror att den planen kommer att innebära dels attstaten får ta ett större ansvar, dels envägledning för hur kommuner och landsting ska klarasin personalrekrytering framöver.Vi har alltså mycket att göra på nationell nivå, iriksdagen och i regeringen, men blir det ändåkommunerna som har ansvaret. Det är viktigt att vistöder kommunerna i det här arbetet.Anf. 20 ():Herr talman! Först vill jag tacka socialministernför ett intressant besked. Jag hoppas att utredningenom ädelreformen inte håller på alltför länge utan attvi kan komma fram till ett beslut i frå-gan.När det handlar om gamla människor och om re-habiliteringen i särskilt boende spelar det liksomingen roll om varenda person kring den gamla ärinformerad och vet hur allting ska gå till om inteockså den äldre och den äldres anhöriga känner sigdelaktiga i detta. Det gäller att förstå att det är viktigtatt mamma själv ska damma sitt rum och att det inteberor på att det är för lite personal utan att det berorpå att hon på ett naturligt sätt ska röra sig. Genom attutföra något som är nyttigt känner också hon signyttig. Det här är alltså bra för både kroppen ochsjälen.Jag tror att det finns alldeles för mycket brister ikommunikationen om just detta mellan dels dem somarbetar med de gamla, dels de gamla och framför alltde anhöriga till äldre. Ett extra bidrag till det dåligasamvete som man som anhörig har därför att manalldeles för lite, alldeles för sällan, hälsar på hos deäldre som man har i sin närhet är att man kanskekänner eller tror att de inte har det så bra. De får ju tilloch med damma sitt rum själva - de kan alltså inte hanågon personal där.Så här kan man nog beskriva varenda del i reha-biliteringskedjan. Jag tänker då på den svaga länksom gör att hela kedjan rasar.Jag tror också att det, tyvärr, finns mycket att göranär det gäller personalens eget beteende och upp-förande gentemot varandra. Men visst fungerar detalldeles utmärkt på många ställen. Det är dock intedet som är bra och som fungerar som märks och somdiskuteras - det är ju inte den fungerande rehabiliter-ingen som märks - utan det är den som inte fungerarsom märks.Studien visar alltför tydligt, menar jag, att detfinns revirgränser och att det finns attityder här -äldre gentemot yngre och olika yrkesgrupper motvarandra - och att man alldeles för mycket ser till sitteget revir och glömmer varför man är på sitt jobb, är där därför att det finns gamla människor sombehöver hjälp och stöd.För några år sedan praktiserade jag i egenskap avsocialnämndsordförande på ett par olika äldreboen-den. På några av dem mötte jag en fantastiskt härligstämning. Man mådde gott när man gick hem där-ifrån.