prot · GR0945 · 2003-12-09 00:00:00 — och jag kan vara fullkomligt överens om att det går väldigt bra för stora delar av skolan tack vare alla de lärare som trots regeringen och trots den rådande politiken gör ett professionellt, dugligt och bra arbete. Men det duger inte. Det finns andra undersökningar som visar hur illa det är ställt. De vetenskapliga publikationerna som talade om sjunker . Vet inte om det? ((): Jo.) talar mycket om hur väl allt står till. Han säger ingenting om lärarflykten att var tionde lärare i grund- och gymnasieskola är långtidssjukskriven. Han säger ingenting om tryggheten. Hur i all världen ska man kunna lära sig om man inte har kunniga lärare och inte har en trygg miljö att vistas i? Det vore verkligen intressant att höra kommentera det. 42 () replik: Det var lite allmänna reflexioner, tyckte jag, från . Låt mig börja med påpekandet om lärarna. Det är fullständigt självklart att det är lärarna som gör det tunga jobbet och att vi politiker aldrig kan ersätta det jobbet. Det är klart att vi kan göra det lättare för dem genom att ställa ekonomiska resurser och allehanda hjälpmedel till deras förfogande, men det är fullständigt självklart att de som undervisar våra barn och de som åstadkommer det goda resultatet är våra lärare. Där skiljer vi oss inte åt. Att så många är sjukskrivna tror jag sammanhänger med den allmänna trend som har varit inom alla yrkesområden. Men det är naturligtvis också ett misslyckande som vi försöker åtgärda på olika plan, liksom vi försöker komma till rätta med de brister som finns när det gäller att alla inte klarar alla mål. Jag vill även hänvisa lite grann, , till vårt regeringsinnehav. Vi har trots allt hanterat verkligheten och den svenska skolans utveckling i kanske av den svenska demokratin. Då är vår erfarenhet inte alldeles oväsentlig. Inte heller de resultat som har kommit av det här är helt misslyckade, utan tvärtom är resultaten rätt tillfredsställande. Jag vet inte om jag svarade på alla de frågor som kom, men jag tyckte att de var så allmänna att jag hade väldigt svårt att få grepp om dem. 43 () replik: Låt mig vara mycket specifik, . Jag håller i min hand en skrivelse som regeringen har fått och som vi också har fått för kännedom. talade här i rosenröda färger om tillståndet i högskola och universitet. I den här skrivelsen, som är undertecknad av vetenskapsråd, forskningsråd, , högskolor, universitet och akademier, konstateras det att det inte står väl till med högskola och forskning i . Alla företrädare för vetenskapssamhället efterfrågar och ropar på åtgärder och insatser. De vill ha starkare forskningsmiljöer. De vill ha karriärtjänster för forskare. Jag påminner om att jag i mitt anförande berättade om hur antalet doktorander sjunker och om hur få det är av de nydisputerade doktorerna som arbetar som forskarassistenter. Akademierna och forskarsamhället vill ha en bättre infrastruktur för forskning. De vill ha en behovsmotiverad forskning. De vill ha särskilda satsningar på inkubatorer. Allt detta är nödvändigt för att ska stå väl rustat i kunskapssamhället. Forskarsamhället påvisar att kommer att förlora stort i striden om kunskapssamhället om detta inte sker, herr talman. Vi kan då till denna verklighetsbild av högskolor och universitet, som regeringen sitter och administrerar, lägga problemen i grund- och gymnasieskolan med sjuka lärare, lärare som inte finns, lärare som inte har de förutsättningar som de skulle behöva för att klara undervisningen och obehöriga lärare. Vi kan till detta också lägga otrygga barn och ungdomar, alla elever som utsätts för kränkningar på grund av sitt kön, sitt etniska ursprung eller någonting annat. Jag undrar mycket specifikt vad egentligen gör åt allt detta. 44 () replik: Jag personligen kan nog inte lösa alla de problemen. Jag kan bara återigen hänvisa till att den politik som vi för ändå leder och har lett till en skola som är relativt lyckosam i jämförelse med övriga länder; något annat tycker jag inte är relevant. Det fanns en poäng som jag kanske bör kommentera. har fullständigt fel då det gäller minskningen av antalet publicerade artiklar. Så är det inte alls, utan det har tvärtom ökat . Det man har fäst uppmärksamheten på i den skrivelse som refererar till är det faktum att antalet citeringar ur svenska artiklar har minskat inom ett område, nämligen det medicinska, vilket i och för sig inte är så underligt. Det ligger fortfarande över världsgenomsnittet, men citeringarna har minskat. Men även om man tar hänsyn till det har vi fortfarande betydligt högre produktion än till exempel även på det här området. Den intressanta förklaringen, som man inte går in på i skrivelsen, är att vi får mycket fler samförfattare. Om man författar med forskare från andra länder kommer genomsnittet med matematisk nödvändighet, det har alltså ingenting att göra med det innehållsmässiga, att närma sig ett världsgenomsnitt. Det är en av huvudförklaringarna till detta. Det är ett par punkter till som jag vill kommentera. Det gäller att färre och färre doktorander arbetar som forskare. Ja, men det är faktiskt en ganska naturlig följd av att antalet doktorander och doktorer ökar. Det är inte meningen att alla doktorer ska stanna kvar på högskolan och vara forskare. De ska ut i samhället. Det är själva poängen med det hela. Vi är en del av utbildningen också, och bara en mindre del ska stanna kvar på högskolan. Så jag tycker att kritiken även i den delen, herr talman, faller aningen platt till marken. 45 () replik: Jag ska försöka koncentrera mig till två frågor. Den första gäller de internationella erfarenheterna och undersökningarna, som refererade till. De visar att i stort sett är medelmåttigt. Den stora OECD-jämförelsen, som gjordes , visar att vi, när det gäller matte, på många håll ligger strax under eller strax över medel. Den visar att våra invandrare i skolan lyckas väldigt dåligt jämfört med invandrare i andra länder vi kommer på 17:e plats av 24 jämförda . Den visar att vi ligger väldigt lågt när det gäller hur många som avslutar skolan utan att ha klarat av en gymnasieutbildning. Vi är ganska bra när det gäller läsförmågan, men som helhet är vi ganska medelmåttiga. Då är min första fråga: Är nöjd med att vi är medelmåttiga när vi satsar mer än något annat land i på skolan? Den andra frågan gäller forskningen. formulerade sig, tycker jag, väldigt sympatiskt om att det är viktigt med fri forskning där man inte alltid kan avläsa en omedelbar nytta, samhällsnytta eller ekonomisk nytta. Det är nämligen sådan fri grundforskning som är basen för framtida tillämpad och beställd forskning. Det betonar vi väldigt kraftigt från sida. var jag på besök på Cancerfonden. Jag konstaterade, för att ta ett exempel, att merparten av pengarna till cancerforskningen i jag tror att det var kommer från fonden och inte från statliga bidrag. Var man än kommer hör man forskare beklaga sig över hur det tar att fylla i ansökningar och formulera dem rätt och över att man ofta inte är garanterad lön för mer än den närmaste månaden. Och var man än kommer finns en önskan om höjda fakultetsanslag det vet väl som själv är forskare. Det är de anslag som går direkt till universitet och högskolor. Varför avslår ni förslag om att höja anslagen direkt till högskolorna? 46 () replik: Svaret är väldigt enkelt. Vi tror att det är bättre att man får anslag efter en prövning av experter genom än att ha ett direkt anslag till fakulteterna. Låt mig först säga, , att det här är en avvägningsfråga där det inte finns något vetenskapligt svar när det gäller exakt var man ska lägga sig. Det är en glidande skala. Man måste alltid lägga en fast del på universiteten i form av fakultetsanslag. Och en annan del måste man, för att tillåta vetenskapen att utvecklas och för att ta hänsyn till de nya problem som kommer upp, lägga i form av en forskningsstiftelse av något slag som ger anslag efter projektansökningar. Jag ska villigt erkänna att det inte finns något definitivt svar på frågan om exakt hur man ska lägga detta. Vi har gjort bedömningen att det, om vår vetenskap ska vara dynamisk och kunna utvecklas, är väldigt bra att ha en stor andel som ligger, i det här fallet, i , som i huvudsak styrs av forskarsamhället självt. Där gör man då bedömningar utifrån respektive projektansökans kvalitet. Vi tycker att det har fungerat väl. Det har givetvis bara fungerat , men tycker vi inte att det finns någon anledning att ompröva det hela. Att sedan, jag skulle ha sagt också, herr talman forskarna själva och universiteten själva naturligtvis vill ha de flesta anslagen som fasta medel ligger i sakens natur. Jag tycker inte att det att man vill ha mer pengar är ett argument som i det här sammanhanget väger så oerhört tungt. Jag förstår det, men jag vet inte exakt hur mycket man ska beakta det. 47 () replik: I den senaste forskningspropositionen var det en tydligt angiven riktlinje att fakultetsanslagen, de medel som går direkt till högskolor och universitet, ska minska. Som jag tolkar tänker han och Socialdemokraterna fortsätta med den inriktningen även inför nästa forskningsproposition. Det tycker jag är olyckligt. Just det som talade så varmt om, möjligheten att forska och att bli bedömd på vetenskapliga grunder men inte vara bunden av att formulera ansökningar utan kunna pröva sig fram och pröva sådant som ofta får samhällsnytta , minskar om utrymmet för fri nyfikenhetsbaserad forskning minskar. Jag upprepar det än en gång. Jag tycker att det behövs mycket mer pengar till forskning, men det var inte det jag tog upp . Det var den principiella frågan att vi behöver mer pengar som fördelas för fri grundforskning där forskarna själva får ta initiativ. måste vara medveten om att oavsett om man vill ha mer pengar eller inte alla vill ha mer pengar och jag tycker att det behövs mer pengar så hör man verkligen detta önskemål från de flesta håll på högskolorna. Det är också så att fakultetsanslagen i stort sett har legat stilla som studentantalet har fördubblats. Det frestar naturligtvis också på konflikten mellan att orka med både bra undervisning och bra forskning. Man klarar det inte. hann inte med att svara på min fråga om man ska vara nöjd med att svensk skola är när vi lägger ned mer pengar än något annat land i . 48 () replik: Jag ska svara på den sista frågan först. Nej, jag är inte nöjd. Jag delar dock inte bedömningen. Jag tycker inte att en samlad bedömning av de rapporter som har getts ut man får se till helheten ger vid handen att vi är medelmåttiga. Jag tycker att de visar att vi ligger bland de främsta. Men jag skulle inte säga att jag är helt nöjd förrän vi ligger alldeles i topp. Jag återvänder till forskningsproblemet. Det framställs som om man har två val. Antingen satsar man på grundforskning, och det får man genom fakultetsanslag, eller så satsar man på vetenskapsråd där man får söka för projekt, och då kommer det inte att ges utrymme för den nydanande grundforskningen. Det tror jag är fullständigt fel synsätt. De som sitter och bedömer ansökningarna till är ju forskarsamhället självt. Om det finns några som har förståelse för grundforskning utan någon som helst praktisk nytta, eller i alla fall praktisk nytta vars konkreta former ligger framåt, så är det forskarsamhället. Min erfarenhet av sådana här forskarråd som vi har haft i en eller annan form inom det svenska universitetsväsendet är att man har nästan oproportionerligt stor förståelse för den forskning som inte har omedelbar nytta. Det har i alla fall varit den vanliga kritiken mot dem att de har satsat för mycket på sådant. Jag tror inte att vi får någon sämre satsning på grundforskning när vi kanaliserar de här anslagen genom vetenskapssamhället och genom projektansökningar till vetenskapsråd. Jag vill dock slutligen svara på fråga att jag inte vill att jag ska tolkas som att vi kommer att fortsätta att minska fakultetsanslagen. 49 Utbildningsminister (): Låt mig börja med att tacka för en mycket intressant förmiddag. Det är en viktig diskussion. Vi jobbar med de frågeställningar som kanske betyder mest för barns och ungdomars utveckling och möjligheten till ett gott liv. Det är också frågeställningar som betyder så oerhört mycket för vuxna människors möjlighet att växa, komma tillbaka på en arbetsmarknad och känna att de lever ett gott liv. Det är dessutom frågeställningar som på många sätt avgör vårt lands långsiktiga välstånd. Utbildning, forskning och utveckling spelar allt större roll för ekonomisk tillväxt. finns det ett sorgligt drag över delar av debatten, när man lyssnar på framför allt de borgerliga partierna och kanske i synnerhet de högerinriktade partierna. Det pågår en högervridning av utbildningspolitiken, numera ledd av men försöker komma i fatt och bidra på sitt sätt. Det handlar om allt ifrån de små barnen upp till de vuxna. Det handlar om en sorteringsskola med mindre resurser. Högerpartierna föreslår att kommunerna ska ha mindre pengar att röra sig med. I ord låter det som att det skulle innebära att barn som har problem i skolan skulle få mer hjälp. Det handlar om att sänka kunskapskraven för stora grupper av barn och ungdomar, för dem som högerpartierna har bestämt sig för inte behöver så mycket teoretisk kunskap. De är praktiska begåvningar. De ska få syssla med det praktiska och lämna det teoretiska åt sidan. Det kanske mest cyniska handlar om att man inte heller vill ge unga människor en andra chans. som man inför en sorteringsskola med lägre kunskapskrav för stora grupper av elever slaktar man vuxenutbildningen: Ni får inte chansen i grund- och gymnasieskola. Kom inte tillbaka sedan och begär att få chansen i vuxenutbildningen! Det är en hårdare och mer cynisk utbildningspolitik som växer fram, ledd av som verkligen har intagit en högerytterposition i svensk utbildningspolitisk debatt. Det är sorgligt att se. Men det finns kraft i kammaren för att bedriva en mycket bättre utbildningspolitik än så. Den får vi alla hämta inspiration ifrån. Vi har några verkligt stora utmaningar framför oss i hela vårt samhälle. Det kommer att beröra utbildningspolitiken mycket. Det handlar om befolkningsutvecklingen. Vi är ett åldrande samhälle. Det är oerhört viktigt för oss att vi tar till vara alla människor som kan bidra i vårt samhälle. Vi har inte råd att sortera bort någon. Vi har inte råd att säga till människor att de inte behövs. Alla måste få komma med. Då handlar det om att se till att alla går ut med godkända baskunskaper, att alla får chansen till en bra gymnasieutbildning och att alltfler kommer in på högskolan. Kunskapssamhället utvecklas vidare i mycket snabb takt. Internationella mätningar visar att är det land som leder utvecklingen mot ett alltmer kunskapsbaserat samhälle och en alltmer kunskapsbaserad produktion och arbetsmarknad. Det innebär att man inte kan ha låga ambitioner i kunskapspolitiken. Man måste se till att alla får möjligheten och chansen. När det handlar om internationaliseringen kommer attraktionskraft att i mycket hög utsträckning avgöras av hur vi uppfattas när det gäller utbildning, forskning och utveckling. Vi ligger bland de länder som är allra mest attraktiva . Men vi måste se oss omkring och se att många andra också satsar strategiskt. De vill komma i fatt . Det är viktigt för oss när det gäller forskningspolitikens framtid men också för hela utbildningspolitiken. Det måste hänga ihop. Det börjar i förskolan. kommer att diskutera de förskolesatsningar som vi har framför oss. I all utbildningspolitik spelar förskolan och inte minst den allmänna förskolan en grundläggande roll. Här får vi chansen att ge alla barn, inte bara de privilegierade, chansen till tidig stimulans. Det kommer också att märkas i att vi får en ännu bättre utveckling. I genomför vi ett kvalitetsprogram som vi nu är mitt inne i med 5 miljarder öronmärkta resurser för att förbättra kvaliteten. Det är också ett mycket ambitiöst kvalitetsprogram när det gäller uppföljning av alla våra skolor och alla våra kommuner för att vi ska se till att skärpa arbetssättet och sprida de goda arbetsidéerna för att förbättra resultaten. Vi ska individualisera skolan med insikt om att barn är olika. De lär sig på olika sätt och i olika takt. Det är oerhört viktigt att hålla samman en skola och en skolidé. En gemensam skola ger alla barn god utveckling, men vi ska individualisera så att vi verkligen kan ge en god utveckling åt alla våra barn. De ska få hjälp tidigt naturligtvis. Det får inte vara så att man inte gör insatser i tidigt skede för barn i skolan. Då behövs det ju mer resurser, inte att man, som och vill göra, drar undan resurser för skolan. Varje skola ska redovisa sin kvalitet på ett mer likartat sätt över landet så att vi kan följa upp skolan och stötta skolor som behöver extra stöttning. Dessutom behövs naturligtvis insatser för trygghet och studiero. Ingen kunskapspolitik är möjlig om inte barn känner sig trygga i skolan. Ett stopp för kränkningar och mobbning i skolan och ett engagerat arbete för tryggheten i skolan är oerhört viktigt. har vi sett en fördubbling av antalet elever som går en lång treårig gymnasieutbildning. Det har varit ett framsteg för vårt land. Men det räcker inte. De stora utmaningar vi har framför oss i gymnasiepolitiken är att bättre stötta och hjälpa de grupper av ungdomar som har drabbats av skoltrötthet, som kanske har sociala problem hemma och som inte riktigt finner fotfäste i tillvaron. Då handlar det först och främst om att se till att stärka . Där ska man få de nödvändiga baskunskaperna. Men man får inte göra som föreslår, nämligen överge de ungdomar som inte har de baskunskaper de behöver. De måste få stöd och hjälp, stimulans och mer resurser för att kunna nå en gymnasieutbildning. Vi vet att utan gymnasieutbildning får du inget arbete, och du återfinns senare som bidragstagare och lite utstött ur samhället. Detta är de stora utmaningar vi har framför oss. Då räcker det inte att säga: Vi bygger en vallgrav mellan grund- och gymnasieskolan. Då krävs det insatser för dessa ungdomar så att de kommer vidare i sin kunskapsutveckling. Alltfler läser på högskolan. Vi är på väg att nå målet om att av en ungdomskull går vidare till högre utbildning. Vi har minst en stark högskola i varje län, och dessa spelar en väldigt stor roll för länens och regionernas framtidsförhoppningar och drömmar om vad man ska satsa på . Det har varit en oerhört framgångsrik politik, under motstånd från högerkrafterna i men med mycket starkt stöd från befolkningen. Över hälften av landets högskolestudenter kommer från hem där varken mamma eller pappa har studerat på högskolan. Men det räcker inte. Vi måste gå vidare. Vi ska se över tillträdesreglerna till högskolan för att se till att uppmuntra studier också i de svåra ämnena i gymnasieskolan så att man har med sig bra och grundläggande kunskaper när man kommer vidare till högre utbildning. Vi ska stärka de ungas möjligheter att komma vidare, in i högskolan. Vi har en kraftig ökning, från av en ungdomskull till , men unga måste få större chanser att komma in . Vi behöver fortsätta att internationalisera vår högskoleutbildning. Vi ska kunna jämföra oss med de 40 länder som deltar i Bolognaprocessen och säga att vi har en utbildning som är internationellt attraktiv och jämförbar och där vi uppmuntrar studenter att komma till och våra studenter att resa. Vi ska fortsätta att minska den sociala snedrekryteringen. är det ett faktum att fler från hem utan studietradition kommer till högre utbildning. har en forskning som ligger i världsklass. har redovisat statistiken, och det är tydligt att vi ligger där bland de allra, allra främsta ett litet land som lyckas hänga med de stora. Men just det faktum att vi är ett litet land kräver också att vi vågar och orkar prioritera. Vi kan inte vara bäst på vetenskapens alla fält och områden. Grundforskningen är central. På strategiska grundforskningsområden som de medicinska vetenskaperna, biotekniken och materialtekniken ligger vi långt framme. Där ser vi också näringslivsutvecklingen komma. Nya företag kommer i stor utsträckning att vara kopplade till avancerad forskning och teknisk utveckling. ökar vi anslagen med 1,7 miljarder. Vi lägger fram en forskningsproposition i mitten av mandatperioden som kommer att ta ny ansats i grundforskningens villkor men också i innovationsförmågan kring våra svenska högskolor, att stärka det akademiska entreprenörskapet, att se till att vi också får fler företag och mer företagsamhet nära vår forskning. Det är stora skiljelinjer i utbildningspolitiken . och driver ett högertema och verkar nu få med sig också om att minska kunskapskraven för elever som man inte tror kommer att klara ämneskunskaperna. Jag tror att det är alldeles fel väg att gå. Vi behöver en samling kring höga kunskapskrav men också hjälp och stöd till de elever som behöver det och insikt om att samhället runtomkring påverkar skolan mycket. Ska vi lyckas vara motkraft och ge stöd till lärare och skolor att vara den motkraft som behövs för att ge dessa barn och ungdomar en chans, då behövs det uppslutning i kring mer resurser till skolan, mer individualiserad utbildning och stöd tidigt till dem som behöver det inte att man sorterar bort barn och ungdomar. Då återfinns de senare utanför samhället, utanför möjligheten till påverkan och utanför arbetsmarknaden. 50 () replik: Det är synnerligen intressant att höra den man som ger den svenska sorteringsskolan ett ansikte prata om allt annat än sin egen politik. Här är det moderater, folkpartister och kristdemokrater som är problemet inte att en fjärdedel av barnen inte klarar målen, inte att inte når behörighet till gymnasieskolan. problem är , inte verkligheten. Jag förstår det, för den utgör ett svidande underkännande av hans egen insats som minister under . I stället för att erkänna det är det bättre att prata om något annat och låtsas som om det regnar. Kanske någon går på det. Kanske slutar barn uppleva att de är mobbade. Kanske slutar föräldrar uppleva att de till exempel inte har möjlighet att välja just den skola som passar deras barn. Kanske slutar lärare känna frustration över att inte kunna påverka sin egen yrkesroll. Vad gäller resurser, herr talman, är välkommen tillbaka i den här debatten när han ligger i närheten av det presterar i dagens budgetalternativ. Vi lägger 300 miljoner extra för att finansiera valfrihet för dem som allra bäst behöver den, det vill säga barn med funktionshinder. Det är för övrigt, herr talman, dessa barns skolor som stänger. Vi lägger 300 miljoner extra på att finansiera barnskolan, det flexibla, tidiga lärandet. Var finns där? Jo, på läktaren i vanlig ordning. Vi lägger ett par miljarder mer än Socialdemokraterna, herr talman, när vi inför den nationella skolpengen. är välkommen tillbaka när han finns i närheten och kan föra diskussionen med någon trovärdighet. Det är kombinationen av å ena sidan valfrihet, individanpassning och frihet för lärare och skolpersonal att utforma skolan och å andra sidan finansiering som gör att det kan bli utveckling i den svenska skolan, inte politisk toppstyrning och förnekande av problemen. ger relativiseringen av den svenska skolans problem ett ansikte. Jag tycker att hans anförande här på ett väldigt bra sätt understryker varför det varit så svårt för skolan att komma till rätta med sina problem. 51 Utbildningsminister () replik: Jag menar att skolan behöver mer resurser. har i sitt budgetalternativ gett kommunerna 4 miljarder mindre . På vilket sätt kommer det, herr talman, att innebära att skolan får mer resurser? Det är besparingar som väntar. Det är klart att det kommer att drabba skolan. Det är klart att det kommer att innebära att det blir färre lärare och andra specialister i skolan och mindre hjälp till dem som behöver det. Det är inte konstigt, för måste få plats för sina skattehöjningar. En annan viktig fråga är att nu har bytt strategi. har ni sagt att man ska ha en statlig skolpeng på en gång. säger ni att man ska vänta lite grann.