prot · GQ0946 · 2003-01-24 00:00:00 — Jagtycker att det är väldigt skönt, herr talman, att se attden politiken har ett starkt stöd i riksdag.Ska man avsluta med en, som jag tror, väldigtenig önskan från riksdag, är det att vi i daggemensamt ger ett starkt stöd till vapeninspektörerna,ett starkt stöd till och att vi är stolta överdet arbete som han nu utför för FN.Överläggningen var härmed avslutad.2 § Utökning av antalet suppleanter i trafikut-skottetValberedningen hade, enligt ett till kammaren in-kommet protokollsutdrag, tillstyrkt att antalet supple-anter i trafikutskottet skulle utökas från 23 till 24.Kammaren medgav denna utökning.3 § Val av extra suppleant i trafikutskottetFöretogs val av extra suppleant i trafikutskottet.Kammaren valde i enlighet med valberedningensförslag tillsuppleant i trafikutskottetEwa ()4 § Anmälan om kompletteringsvalTalmannen meddelade att Socialdemokraternasriksdagsgrupp under föräldraledig-het anmält hans ersättare suppleant i försvarsutskottet och utbildningsut-skottet.Talmannen meddelade att liberalernasriksdagsgrupp under föräldraledighetanmält hans ersättare som suppleant ikulturutskottet och näringsutskottet.Talmannen förklarade vald den24 januari-28 februari tillsuppleant i försvarsutskottetMariam ()suppleant i utbildningsutskottetMariam ()Talmannen förklarade vald den24 januari-28 mars tillsuppleant i kulturutskottetLena Ödeen (fp)suppleant i näringsutskottetLena Ödeen (fp)5 § Meddelande om aktuell debattTalmannen meddelade att på begäran av Folkpar-tiet liberalernas riksdagsgrupp skulle en aktuell debattom polisens situation anordnas med anledning avGöteborgskommissionens rapport onsdagen den5 februari kl. 9.00.Från regeringen skulle justitieminister delta.Den inkomna skrivelsen hade följande lydelse:Till talmannenBegäran om aktuell debatt om polisens prekära situ-ationGöteborgskommitténs rapport som bekräftar andra berättelser omatt det finns stora problem av strukturell karaktärinom den svenska polisen. Det gäller ledarskap, eko-nomistyrning, utbildning, utrustning, operativa led-ningsfunktioner, taktik, kommunikationsmedel samtsamordning vid större insatser av mer nationell ka-raktär.Dessa av kommittén på pränt satta svårigheternaleder till praktiska kvalitets- och effektivitetsproblemi den polisiära verksamheten. Uppenbart handlar detsåledes inte bara om vilka ekonomiska ramar riksda-gen sätter för utgiftsområdet utan om hur de anslagnamedlen faktiskt förvaltas.Inom finns långtgående tankarom ett stort centraliseringsprojekt, nationell polis,som i flera delar kan effektivisera och förbättra da-gens verksamhet vid våra 21 polismyndigheter. Ris-ken är dock att den operativa ledningen överlänsverksamheten kommer att försvagas om projektetgenomförs vad t.ex. avser sammanslagna kommuni-kationscentraler. Detta ger i så fall direkt effekt i formav sämre förutsättningar för brottsbekämpningen.Svensk polis har genomlidit ett mindrelyckat genomförande av närpolisprojektet som tillstora delar redan har reviderats i grunden. alltså reformera i andra änden av polismyndig-heterna. Detta leder till stor oro tillsammans med detfaktum att de ekonomiska planeringsförutsättningarnaär ytterst svåra vid ett flertal polismyndigheter i lan-det.Tankar om massjukskrivning har omvandlats protest där poliser i , , ,, och väljer att arbetagratis för att medborgarna skall få upp ögonen för densvåra arbetssituationen.Polisens nu uppenbara ledningskris får dagligeneffekt för brottsoffer, nuvarande och framtida. Flerbrott riskerar att begås, färre att upp.Med anledning av detta är det viktigt att riksdagenöppnar för en riksdagsdebatt om den aktuella fråganom polisens prekära situation hos den institution somytterst ansvarar för ett fungerande rättsväsende imedborgarnas tjänst.Med vänlig hälsningBo Könberg6 § Svar på interpellation 2002/03:116 ombromsmediciner vid demensAnf. 19 Socialminister ():Herr talman! har frå-gat mig vilka åtgärder jag avser att vidta för att säker-ställa att de patienter med Alzheimers sjukdom sommöter behandlingskriterierna också får tillgång till såkallade bromsmediciner.Cristina Husmark anger i sin interpella-tion att det bland annat som en följd av tidsbrist iprimärvården och hos specialiteterna för demensvårdinte görs tillräckligt många demensutredningar. Dettaleder till att många patienter inte blir diagnostiseradeför Alzheimers demens eller att de blir diagnostisera-de först efter det att det är för sent att sätta in läkeme-delsbehandling.Inledningsvis vill jag klargöra att regeringen ärväl medveten om problematiken kring vård och be-handling av demenssjuka och anser att det är avstörsta vikt att alla patienter får tillgång till rätt be-handling. För att kunna möta de drabbade och famil-jernas behov krävs både utbildad personal och stöd iolika former.Sedan 1980-talet har antalet personer med demensökat, främst beroende på att de äldre har blivit fler.Det är dock viktigt att klargöra att demenssjukdomäven kan drabba människor som befinner sig mitt ilivet. Läkemedel är den dominerande medicins-ka behandlingsformen för äldre. De som är ochäldre utgör av befolkningen menkonsumerar av alla läkemedel. Rapporterfrån bland annat läkemedelsgenomgångar visar i dagatt äldre på sjukhem har så mycket som tio preparat igenomsnitt och att en omfattande läkemedelsanvänd-ning också förekommer bland äldre som bor hemma.Läkemedelskonsumtionen bland äldre innebär attdenna patientgrupp utsätts för en ökad risk för olikatyper av läkemedelsproblem exempelvis i form avbiverkningar eller interaktion mellan olika läkemedel.Medel vid demenssjukdomar utgör enliten del av de läkemedel som förskrivs till äldre.Socialstyrelsen har i en rapport uppskattat att cirkavar tionde patient i åldersgruppen 80-plus medAlzheimers demens blir behandlad med läkemedelmot demens. Man bör då beakta att det sannolikt ären betydande andel i denna ålderskategori som harsvår Alzheimers demens och därför inte kan kommaifråga för behandling eftersom de läkemedel somfinns endast är godkända för behandling av mildtill måttlig Alzheimers demens. Därtill kan en storandel ha andra sjukdomar som behandlas med läke-medel som ej bör kombineras med läkemedlen motdemens.Komplexiteten i problematiken kring demens-sjukdomar har bland annat medfört att regeringenunder senare år har genomfört ett flertal satsningar föratt utveckla vårdens och omsorgens innehåll ochkvalitet, bland annat inom ramen för de nationellahandlingsplanerna för äldrepolitiken och hälso- ochsjukvården. Parallellt med detta utvecklingsarbetefinns dock ytterligare behov av insatser.Regeringen har därför tillsatt en arbetsgrupp medsakkunniga och anhöriga med uppdrag att kartläggaförhållandena i samhället för personer med demens-sjukdom och deras anhöriga. I arbetsgruppens upp-drag formuleras ett antal punkter som specifikt skaanalyseras, bland annat tillgängligheten till utredning,diagnos och medicinsk behandling samt utbildningoch kvalitetsutveckling. Arbetsgruppen ska identifie-ra utvecklingsområden utifrån ett helhetsperspektivsamt föreslå möjliga åtgärder. Vidare kan jag infor-mera om att () genomför en systematiskkunskapssammanställning avseende demenssjukdo-mar i vidare bemärkelse. Sammanställningen skaomfatta förekomst av demens, riskfaktorer för ut-veckling av demenssjukdom, utredningar av demens,behandlingar av demens, genetiska möjligheter, etis-ka överväganden och kostnader för demens.För att säkerställa att patienter får tillgång tillbromsmediciner är tillgängligheten till utredning ochdiagnos avgörande. Regeringen vill därför återigenframhålla den nationella handlingsplanen för utveck-ling av hälso- och sjukvården och satsningen på attöka tillgängligheten till hälso- och sjukvården medprimärvården som bas. En ökad tillgång till läkare,fler platser och bättre standard i äldreboenden samtbättre stöd till anhöriga utgör prioriterade områdenför att trygga en god vård och omsorg för de demens-sjuka.Anf. 20 ():Herr talman! Jag tackar socialministern så mycketför svaret. Frågan gällde vilka åtgärder som ministernämnar vidta för att säkerställa att patienter medAlzheimers sjukdom får tillgång till bromsmediciner.Jag tyckte tyvärr inte att jag kunde läsa ut några såda-na lösningar av svaret. Visserligen inser socialminis-tern, och skriver i svaret, att man är väl medveten omproblemen och att det kommer att krävas utbildadpersonal och stöd i olika former. Men åtgärdernalyser med sin frånvaro.Socialministern skriver att man har utveck-lat vården och kvaliteten. Med all respekt för dennaarbetsgrupp och deras arbete tycker jag inte att detverkar som att det är något som kommer att ge effektännu på ett tag. Så något svar på frågan fick jag inte.Frågan gällde alltså hur vi ska säkerställa rättentill diagnos och rätten till bromsmediciner. Pennorna finns.Men finns kompetensen ute i vården? Där måstesvaret tyvärr bli nej.Bakgrunden till min fråga, socialministern, är att får uppskattningsvis bara en tredjedel av alladementa, alla som har demenssjukdomenAlzheimers i tidigt stadium, rätt och möjlighet att tadel av den här medicinen. Det betyder att två tredje-delar, eller uppskattningsvis ca 40 000 personer, idetta tidiga stadium inte får möjlighet till denna be-handling.Läkemedelsverket, som socialministern inte näm-ner i sitt svar, har faktiskt gjort en utvärdering av dehär bromsmedicinerna. I deras rapporter framgårockså vilka behandlingsrekommendationer man hargjort. Man skriver: "Alzheimers sjukdom är den van-ligaste orsaken till kognitiv störning." Med det menasbrister vad gäller minne, uppmärksamhet, uppfatt-ningsförmåga, tänkande, förståelse och så vidare. Enbehandling med acetylkolinesterashämmare är indice-rad, det vill säga den är det finns skäl till den, "vidmild och måttlig sjukdomsgrad".Man skriver vidare: "Stabilisering av den kogniti-va funktionsförmågan talar för en positiv behand-lingseffekt." Socialministern skriver alltså i svaretingenting om de 40 000 som man beräknar attdenna behandling skulle ha en god effekt på.Läkemedelsverket skriver att samtligatre preparat, dem som man har följt upp, har visatpositiv effekter. Klinisk erfarenhet visar att de pati-enter som får denna behandling "ofta uppvisar enförbättring av initiativförmåga, social närvarokänslaoch uppmärksamhet". Man har gjort jämförelser medplacebo, det vill säga sockerpiller.En kunskapssammanställning ska komma frånSBU. Som socialministern sade har de ett vidaresynsätt när det gäller demenssjukdomar. Jag kanbeklaga att denna utredning inte redan har kommit.Hade socialministern och regeringen följt Moderater-nas förslag om att ge SBU ytterligare 10 miljonerkronor för sin forskning hade den kanske varit fram-me redan nu.Min fråga till socialministern är: Litar inte soci-alministern på rekommendationernär de skriver att effekterna för behandling av mildAlzheimers sjukdom eller demens är positiva?Anf. 21 Socialminister ():Herr talman! Jag tycker uppriktigt sagt att jag gavsvar på precis den fråga som ställde, nämligen vilka åtgärder vi vidtar.Det är två åtgärder. Den ena åtgärden är tillsättandetav den arbetsgrupp kring demens som arbetar ochsom också, det är viktigt, ser över möjligheten att fåen diagnos och tillgången till behandling. Det är en avde stora frågorna när det gäller vår möjlighet att mötaoch förhindra utvecklingen av demens. Den andraåtgärden är just att SBU gör denna studie och att vidärmed får ett mycket bättre stöd för sjukvårdensinsatser.Till skillnad från harjag ingen egen erfarenhet av arbete i sjukvården, menjag har förstått av alla som arbetar med det här att detär en mycket komplex situation. Problemet är ju attnär man ska göra diagnosen på ett tidigt stadium, dåläkemedlen kan ha verkan, kan det också vara väldigtsvårt att fastställa vilken form av demens det handlarom och i vilken grad dessa tre tillgängliga läkemedelfaktiskt fungerar.Så det är inte bara en fråga om bristande resursereller bristande vilja hos sjukvården att utnyttja till-gången till dessa läkemedel utan det också, som vihar förstått, en svårighet att fastställa diagnosen ochatt hitta rätt metoder för detta. Därför kommer medall sannolikhet SBU:s utredning att vara ett gott stödför sjukvården tillsammans med det program som nuutvecklas av arbetsgruppen.Jag är alldeles övertygad om att dessa båda utred-ningar, framför allt arbetsgruppens utredning, måsteleda fram till mycket distinkta beslut i sjukvårdsorga-nisationen om hur man ska möta den nya kunskapenoch hur man ska jobba för att erbjuda alla möjlighe-ten till en diagnos. Vi kan inte vara nöjda förrän dendag då alla 130 000 som har demenssjukdom faktisktfår en diagnos och åtminstone de anhöriga får beskedom i vilken mån det är möjligt att använda de medici-ner som är tillgängliga.Anf. 22 ():Herr talman! Socialministern och jag är överensåtminstone när det gäller bristande kompetens inomvården.Ingvar , docent och överläkare på Min-nesmottagningen i , hävdar bestämt att de-menta har rätt till medicinsk behandling. Han är väl-digt kritisk till att det skrivs ut så lite bromsmedicinersom det görs . Han uttalar sig i Göteborgs-Postenden : "Läkare ger gärna de de-menta mediciner som påverkar intellekt, känslolivoch rörelseförmåga negativt, alltså lugnande medici-ner. Men vi tvekar att ge mediciner som förbättrar dedementas möjligheter. "Verksamhetschefen och distriktsläkaren från säger i samma artikel: "Visst kanjag tänka mig platser i där de dementa ärnerdrogade bara för att läkaren inte har kontinuerligrond eller saknar intresse för äldrepsykiatri". Hanfortsätter med att tala om kompetensen i vården ochsäger bland annat att sköterskornas kompetens ärnyckeln i vården.Socialministern säger i sitt svar till mig att vi be-höver fler platser inom särskilda boenden. Då in-stämmer jag i kommentar till fråganom fler platser. Det gäller ju att undersöka varför detbehövs fler platser. Frågan måste ställas. Handlar detom en plats i ett särskilt boende bara därför att de-menta inte har kunnat få en riktig medicin ? Då ärinte fler platser i vården en bra lösning. Då hade kan-ske fler kunnat bo kvar hemma och klara sig självalängre.Läkemedelsverket konstaterar också att tillgängli-ga studier visar att denna behandling är kostnadsbe-sparande. Sammanlagt kostar demensvården i dagungefär . En plats i ett sär-skilt boende kostar . medi-cin för en demenssjuk i ett tidigt stadium kostar10 per år.Socialministern! Jag och anser att lä-kemedlen ska vara statligt finansierade. styrfaktiskt pengarna inom vården. Vad som skrivs ut påen klinik eller vårdcentral belastar budgetarna där.Man ser i sina budgetar inga positiva effekter av tillexempel en behandling. Om man exempelvis skulleskriva ut ett nytt bra men dyrt läkemedel för en de-menssjuk på en vårdcentral blir det ju en besparingför kommunen - man kan nämligen vänta med even-tuella insatser. Vi måste se en koppling däremellan.Det får inte finnas misstanke om att en vårdcentral pånågot sätt ser ett dyrt läkemedel enbart som en kost-nad. Man måste se en total samhällelig effekt. Detkallas för hälsoekonomi. Jag menar, socialministern,att en kostnad faktiskt kan vara en besparing, sam-hällsekonomiskt, men också för människor och skat-tebetalare.Jag ställer mig frågan: Varför får så få en de-mensutredning som de skulle behöva? Varför får såmånga fel diagnos ? Varför får så få chansen tillbromsmedicin ? Det handlar om ekonomiskastyrsystem - vi kan inte komma ifrån det helt ochhållet - men det handlar i synnerhet om bristandekompetens i vården. Håller socialministern med mig?Anf. 23 Socialminister ():Herr talman! Det finns ett litet problem i CristinaHusmark hållning när det gäller bromsme-dicinerna. Det finns ännu inget läkemedel som för-hindrar eller botar demens. Det är viktigt att påpeka.Vi talar om bromsmediciner som för lindrig ellermåttlig demens kan hindra en del av utvecklingen.Vi ska inte förställa oss eller skapa ett intryck avatt vi har funnit lösningen på demenssjukdomen ochatt det finns läkemedel som skulle lösa alla problemoch som inte förskrivs. Det handlar om bromsmedici-ner som för viss demens - Alzheimers demens - ivissa stadier kan leda till en förbättring. Det är vadLäkemedelsverket har talat om.Att dessa mediciner inte förskrivs i tillräcklig ut-sträckning är uppenbart en sanning. Men det är ocksåkomplicerat. Vi vet om att de som är har isnitt tio läkemedel förskrivna. Det kan knappast beropå omsorg om ekonomin. Den totala förskrivningenav bromsmediciner mot demens kostar det svenskasamhället , att jämföra med de40 , som äldreomsorgen kostar.Det handlar helt enkelt - och det tror jag vi är överensom - om bristande kunskap om hur man ska hanterabromsmedicinerna och om vilka relationer bromsme-dicinerna har till andra mediciner som man har för-skrivit.Jag kan dela farhågaatt man vid förskrivning av läkemedel har prioriteratandra sjukdomar och möjligheten att förskriva andraläkemedel framför att förskriva bromsmediciner. Detkan skapa just den bild som pekar på: Man förskriver läkemedel somunderlättar vården och omsorgen om de äldre på ettannat sätt än man förskriver bromsmediciner. Just närdet gäller detta ska nu SBU:s redovisning kunna geett stöd för sjukvården att agera på ett annat sätt,tillsammans med den arbetsgrupp som jobbar meddemensvården och samhällets bemötande av demenssom jag har redogjort för. Jag tror att viganska snabbt kommer till en bättre ordning i frågaom hanteringen av bromsmediciner.Anf. 24 ():Herr talman! Jag vill bara skicka med en önskanoch en innerlig tanke om att något händer väldigtsnart. Även om det, som socialministern säger, är fåsom skulle ha nytta av de här medicinerna - vilketmotsägs av bland andra docent -hoppas jag att de ska få medicinerna väldigt fort.Avslutningsvis skulle jag vilja ta mig friheten attskicka med socialministern några goda råd och tankarsom skulle kunna underlätta:För det första: Ompröva den nationella handlings-planen för utveckling av hälso- och sjukvård! Primär-vården måste uppvärderas. Fler specialister måstekomma till. Äldrepsykiatriker och geriatriker måstetillföras primärvården för att demenssjuka ska fådiagnos, och kanske inte fel diagnos.För det andra: Uppmuntra de kommuner som intehar en demenssköterska och säg att det är viktigt!Uppmuntra de kommuner som ännu inte har samver-kansavtal. Hälften av landets kommuner har intesådana samverkansavtal med läkare. Uppmana dematt teckna sådana avtal, det är väldigt viktigt. Vi hartjatat om detta sedan ädelreformen föddes.För det tredje: Säg ja till högre kvalitet! Återkomsnarast, socialministern, med förslag som möjliggörför de 6 000 sköterskor som arbetar inom äldre-omsorgen att få fortbildning inom farmakologi ochsjukdomslära!För det fjärde: Samverkanspropositionen i all ära,men lösningen på samverkansproblemen ligger inte iantalet politiker. Det handlar om fältarbete. Lyssna påpersonalen!För det femte: Ge SBU mer resurser, så att de kangöra snabbare och bättre utredningar!För det sjätte: Uppmana landstingen att skicka inläkemedelsnotorna till staten! Dagens utsmetande avpengar till läkemedel är av ondo. Några får mer, and-ra får mindre. Patienter kommer i kläm.Hade jag varit socialministern hade jag tagit tillmig en del av dessa goda råd. Det hade underlättat förde demenssjuka att få en bättre vård och en vård i tid.Anf. 25 Socialminister ():Herr talman! Jag tror att de flesta av dessa råd äralldeles utmärkta. Det är just det vi arbetar med.Enligt handlingsplanen för sjukvården är äldreom-sorgen ett av de fyra prioriterade områdena. Det gäl-ler för landstingen och för kommunerna att leva upptill det som handlingsplanen talar om. Socialstyrelsenhar i uppgift att följa vad som sker och kommerredan i sommar med den första rapporten om hurhandlingsplanerna ser ut. Det ska bli spännande att se.Vi har aviserat att vi ska se över ädelreformen föratt se i vilken mån kommuner och landsting har levtupp till intentionerna bakom ädelreformen, som imånga avseenden var mycket positiva.När det gäller samverkan handlar det om möjlig-heten att skapa gemensamma nämnder för att de somarbetar i professionen ska ha bättre möjlighet att sam-verka. Det är inga svårigheter för politiker att samar-beta, men vi ska ha samarbete i en gemensam nämndför att se till att de som arbetar i verksamheten ska halättare att nå varandra.Det är bara på en punkt som jag inte accepterarCristina Husmark tanke, och det gällerläkemedel. Jag tror att det är viktigt att vi gör precistvärtom och ser till att ansvaret för förskrivna läke-medel ligger hos sjukvårdshuvudmännen tydligare äni dag, så att man faktiskt kan välja mellan olika tera-pier. Läkemedelsförskrivning är en terapi. Den skamötas och jämföras med andra terapier. Dessa beslutkan faktiskt bara fattas i sjukvården. Därför är detviktigt att sjukvårdshuvudmännen har det huvudsak-liga ansvaret. Staten ska garantera att de kan leva upptill det ansvaret, men staten ska inte ta över ansvaretför finansieringen.Överläggningen var härmed avslutad.7 § Svar på interpellationerna 2002/03:80 omansvaret för offren för trafficking och 81 om till-fälliga uppehållstillståndAnf. 26 Statsrådet ():Herr talman! de harfrågat justitieminister om detövergripande ansvaret för kvinnor och flickor somhar utsatts för människohandel. har frågatjustitieministern om tillfälliga uppehållstillstånd tilloffer för människohandel för att bistå i utredningarsamt vilka åtgärder han avser att vidta för att offer förmänniskohandel ska kunna garanteras ett säkert åter-vändande och anpassas till ett värdigt liv i sina hem-länder.Arbetet inom regeringen är så fördelat att det ärjag som ska svara på interpellationerna. Jag har valtatt besvara interpellationerna i ett sammanhang.Herr talman! Människohandel är slaveri i vår tid.Det fruktansvärda livsöde som bland annat skildras iLukas film ska inte behöva drabba nå-gon människa, inte i vårt land och inte i något annatland.Det är tyvärr först under det senaste decennietsom människohandeln har uppmärksammats i Sveri-ge. Polisen arbetar nu aktivt med problemet, ochpolisens kompetens och resurser på området har för-stärkts. För att förbättra brottsutredningar kring män-niskohandel har också åklagare fortbildats.Offren för människohandel har rätt till upprättelse.Förövarna ska bestraffas. Precis som interpellanternapåvisat kräver detta att offren har möjlighet att med-verka i brottsutredningar. Framför allt handlar det omatt skydda dem och deras familjer från repressalier.För att våga vittna behöver de också en trygg bostad,liksom socialt och psykologiskt stöd.Regeringen gav den såkallade i uppdrag att utreda hur vikan ge offren för människohandel rättsligt och annatstöd så att de kan bistå i utredningar. I augusti 2002föreslog i sitt slutbetänkande attett tillfälligt uppehållstillstånd ska kunna ges till ettoffer för människohandel, för att förundersökningeller huvudförhandling i brottmål ska kunna genom-föras. Kommittén föreslår att offret ska ha rätt tillsamma hälso- och sjukvård som asylsökande. Denkonstaterade att den kommun där offret vistas haransvar för annat stöd enligt socialtjänstlagen. Kom-mittén föreslår också att staten bör ersätta kommuneroch landsting för deras kostnader. Ärendet bereds nuinom Regeringskansliet.Min ambition är att kunnalägga fram ett lagförslag som stärker skyddet föroffren. Det kommer att förbättra möjligheterna attlagföra den här typen av brott. Det är också viktigt attdet finns en tydlig ansvarsfördelning mellan olikamyndigheter när det gäller att hjälpa offren med bo-ende, socialt och psykologiskt stöd.Herr talman! Människohandel är ett gränsöver-skridande brott, som måste bekämpas på både natio-nell, regional och global nivå. har drivit påför att föra upp människohandel på den politiskadagordningen i EU och internationellt. Det har längevarit att tala för döva öron. Som EU-kommissionärkämpade till exempel för att få kommis-sionen att ta sig an problemen. Slutligen var det som lyssnade och drev fram olika projektför att motverka människohandel.Det är viktigt att kan vara en internatio-nell föregångare. Ett nytt brott, människohandel försexuella ändamål, infördes .