prot · GR0947 · 2003-12-11 00:00:00 — Det är mycket förvånande att regeringen inte har lyssnat på eller tagit någon notis om kritik eller önskemål från en lång rad instanser. Man har heller inte tagit intryck av de framgångsrika försöken med finansiell samordning under 19931997. Det hade kunnat vara infört i hela landet om inte regeringen hade stoppat dessa försök. har andra former av finansiell samordning genomförts på försök i ett antal kommuner. I flera fall har de varit mycket lyckosamma. , som har genomfört ett Socsamprojekt, hör till de tio kommuner som har det lägsta antalet sjukdagar i landet. Lokala företrädare hävdar att detta inte hade varit möjligt om man inte hade kunnat riva de gamla organisationernas stenhus och ta ett samlat grepp. Svåra fall har kunnat rehabiliteras med samordnade insatser och strukturerad uppföljning. Liknande försök har genomförts i , med påtagliga, ekonomiskt mätbara resultat, och kostnaderna har kunnat sänkas med genom finansiell samordning. Det beror på att man har kunnat arbeta över revirgränserna mellan socialtjänst, arbetsmarknadsmyndigheter och försäkringskassa. Jag har gjort studiebesök på ett flertal orter där olika Socsamförsök har prövats med framgång. I mitt hemlän finns tre olika försök. Det är , och på . Försöken har sett olika ut beroende på att de bedrivs i olika kommuner. Men samstämmigheten har varit stor. Man är nöjd med resultatet av den samverkan som bedrivs. Även utskottet har besökt och i . Vid utfrågningar har man träffat företrädare också för andra kommuner där man har bedrivit sådan här verksamhet. Även jag har varit i , och jag har träffat företrädare för vid några olika tillfällen. finns det alltså möjlighet till begränsad finansiell samordning som innebär att olika myndigheter ges möjlighet att poola resurser och personal för rehabiliteringsinsatser. Det blev tyvärr en tummetott jämfört med den uppgörelse som var med och gjorde med socialministern . Kommun, landsting, länsarbetsnämnd och försäkringskassa måste delta även om man lokalt vill se ett annat upplägg. Målgruppen inskränks hårt. De belopp som får samordnas begränsas kraftigt. Det är oklart om lokala lyckade projekt runtom i landet, som , och , ska kunna fortsätta . Grundidén, ursprungligen kläckt av , att använda försäkringspengar till rehabilitering och vård utifrån lokala behov är fortfarande genial och har visat sig fungera. Tänk att det ska vara så svårt att tillåta lokala lösningar, riva hinder och se möjligheter. Vi vill alltså att man inte ska föreskriva någon viss modell från de centrala myndigheternas sida. Det ska inte toppstyras på det sätt som sker. Kärnpunkten ska vara att de som verkar på den lokala nivån ska ha vidsträckta möjligheter att ta egna initiativ så länge det kan minska statens kostnader för främst, men inte enbart, sjukförsäkringen. En försäkringskassa bör utan särskild prövning få disponera av de beräknade kostnaderna för sjukpenning och rehabiliteringsersättning. Min fråga till är: Är socialdemokraterna i utskottet verkligen nöjda med det sätt som den här frågan har hanterats på? 5 (): Det ärende som vi har att debattera , finansiell samordning på rehabiliteringsområdet, handlar i grund och botten om vår syn på samverkan, hur vi använder våra gemensamma resurser och hur vi i ett samhälle under förändring också utvecklar politiken och förnyar våra organisationsmodeller. Samhällets institutioner är till för oss människor som instrument för vår gemensamma välfärd och inte tvärtom. Jag vill beskriva hur det enligt propositionen kan komma att se ut. Då utgår jag från den verksamhet som finns på . Det är alltså ett Socsamförsök där också länsarbetsnämnden var med från början. Psykiatrin kom med 1998. Man samarbetar också med vuxenutbildning. Jag skulle vilja säga att vi har alldeles för många människor i välfärdens väntrum. Vi vet inte vad de behöver, för om vi visste det skulle de inte vara där. Enligt det här förslaget lägger , länsarbetsnämnden, landstingen och kommunerna pengar i en gemensam pott. Men man ställer också den gemensamma kompetensen till individens förfogande. Den läggs också i en gemensam pott. Man kan arbeta i team läkare, sjukgymnast, arbetsterapeut, kurator, rehabhandläggare, arbetsförmedlare och så vidare och göra gemensamma bedömningar av individens behov. Eftersom detta för med sig att man inte längre behöver snegla på sin egen kassa och se till sin egen myndighets behov och vad den egna myndigheten kan vinna behöver det inte bli så många fall mellan de berömda stolarna. Vid utvärderingen av försöksverksamheten i kan man se vinsterna, i det här fallet för Hisingsborna. De pekar bland annat på: snabbare och mer samlad hjälp inte så mycket krångel mindre rundgång mer respekt i bemötandet att man får mer självkänsla och kraft att ta ansvar för sitt eget liv ökad framtidstro. Personalen framhåller följande fördelar: arbetssätt, professionalitet och kvalitet har utvecklats man har fått ökad kunskap om andra myndigheters kultur och regeltolkningar man har fått bättre kunskap om behovsgrupperna och en ny helhetssyn gentemot det traditionella arbetssättet. Organisationerna har fått mer fokus på gemensamma vinster på lång sikt. Konkurrensen minskar och samförståndet mellan myndigheterna ökar. När det gäller samhällsekonomin kan man se att de offentliga försörjningsstöden sammantaget har minskat, men a-kassan har ökat i förhållande till sjukpenning och socialbidrag. Det är i och för sig en önskad utveckling. Vi vill ju att människor ska komma närmare arbetsmarknaden. Samordningen av resurserna inom rehabiliteringsområdet skapar bättre förutsättningar för samhället att på ett aktivt och konstruktivt sätt möta de behov som tenderar att hamna i väntelägen och passivitet. Det innebär oro och lidande för den enskilde och dessutom långvariga samhälleliga försörjningsåtaganden med professionell frustration som följd. Lagstiftningen om samverkan är ett medel i strävan att nå ökad välfärd hos fler grupper i samhället. Vi ser att många av försöken har varit lyckade och haft en viktig mening för alla inblandade aktörer. Tid och pengar har sparats. Den enskilde har snabbare kunnat få rätt stöd på rätt plats och vid rätt tillfälle. Gråzonerna undviks, och människor slipper slussas emellan. Den enskilde har naturligtvis också ett ansvar. Men myndighetsperspektivets fokus måste vara att individen står i centrum. Det är han eller hon som samhället ska samla sig kring och inte tvärtom. Men det är som sagt frivilligt. Man behöver inte samverka alls. Man kan till exempel arbeta enligt Frisam eller i andra projekt som finns. Jag kommer då in på frågan om frivilligheten. Jag anser att den ibland har sitt pris och sina begränsningar. Vi har bestämt oss för en finansiell samordningsmodell som vänder sig till en särskild målgrupp av människor med särskilda behov vilka ofta står långt från arbetsmarknaden. Det gäller då att alla de aktörer som har en roll att spela finns med på scenen. Om vi vill att den här gruppen ska ges en reell chans att återfå sin arbetsförmåga är det fullt rimligt att den aktör som står närmast arbetslivet också finns med, det vill säga arbetsmarknadsmyndigheten. Är det av omsorg och hänsyn till AMS och att det inte är så entusiastiskt som det inte behöver vara med, ? Man kan tala om tvång. Men det är så viktigt att AMS är med. Vi har därför valt det sättet. Det har naturligtvis både för- och nackdelar. Men det är så viktigt att det är med. Sammanfattningsvis vill jag säga att det handlar om samverkan mellan försäkringskassa, länsarbetsnämnd, landsting och kommun för att uppnå en effektiv användning av resurser och insatser för människor i behov av samordnade insatser. Om de inte behövde de samordnade insatserna kunde de kanske få hjälp på traditionellt sätt. Vi vill underlätta för människor som är i behov av rehabiliteringsinsatserna. De ska uppnå förbättrad förmåga till eget förvärvsarbete. Vi ska förhindra att de hamnar i gråzonen mellan myndigheter. ska bidra med hälften av resurserna till samordningen. ska bidra med en fjärdedel. Kommunen eller kommunerna för här kan många små kommuner gå samman, som vi talade om tidigare deltar med en fjärdedel. Man använder högst av sjukpenningsanslaget. Det är många som har synpunkter på det. Att det är just står inte i lagen. Det är regeringen som har föreslagit det. Eftersom sjukpenningen regleras av en rättighetslag och är någonting som människor alltid måste få känns det viktigt att vi har försäkringsmässigheten. Men det är förhandlingbart. Det kom fram dels i propositionen, dels vid hearingen. Jag skulle vilja uppmana och andra: Låt oss spränga , och gemensamt sträva mot det. Det har sagts att det kan vara jobbigt att samarbeta när flera är med. Det kan också vara positivt. Ju fler aktörer som är med, desto mer pengar har vi att använda och desto mer kompetens. Den finansiella samordningen ska bedrivas genom ett fristående förbund. Det har framförts olika synpunkter på det. Förbundet ger legitimitet och struktur. Det ger medborgarna både insyn och inflytande. När jag talar med dem som arbetar med den här modellen säger de: , eller styrelsen, blir vad man gör det till. Det kan bli väldigt tungrott om man vill det. Men det behöver absolut inte bli det. Vi har sagt att det i första hand ska vara politiker i styrelsen. Då har man mandat att fatta beslut om vilka prioriteringar man ska göra, hur man ska finansiera insatserna och stödja samverkan. Styrelsen har stor frihet. Det tycker jag också framkommer i propositionen. Styrelsen kan göra kartläggningar av flaskhalsar. Den kan göra bedömningar av vårdbehov. Den kan också bestämma hur man ska använda pengarna. Den kan bestämma att man lägger alla pengar på sjukvården om det är behovet hos den här gruppen. Till grund för utformningen av förslaget ligger Socsamlagstiftningen. Det är en tidsbegränsad lokal försöksverksamhet mellan försäkringskassa, landsting och kommun. Det finns gott om erfarenheter och förebilder att ta vara på för den som vill komma igång snabbt. Jag vill återigen uppmana: Låt oss nu använda Finsam på ett konstruktivt sätt så att fler människors vilja och förmåga ska kunna tas till vara. Jag yrkar slutligen bifall till utskottets förslag i betänkandet och avslag på motionerna. Eftersom ingen annan här har sagt det får väl jag säga det: Äntligen! Jag håller med om att det har varit bökigt . 6 () replik: Jag ställde en fråga till , men jag fick inget svar på den. Är socialdemokraterna i utskottet verkligen nöjda med propositionen? Jag ställer frågan med tanke på allt det vi hört och fått del av. Oerhört många försök i många olika kommuner i vårt land har vittnat om, och man har berättat om, hur bra det har varit. Man har haft en stor möjlighet att forma det utifrån de problem man har i kommunen. Det är alldeles för mycket av storstadsfixering i det liggande förslaget. Det är toppstyrning. Man ska begränsa möjligheterna för kommunerna genom att man bestämmer hur mycket som får satsas och att alla ska vara med. Arbetsförmedlingen som inte ens satsat en krona i projektet kan sätta käppar i hjulet för att det över huvud taget ska komma till stånd någon form av samverkan i en kommun. Vad har vi då vunnit med detta, även om också jag kan hålla med om att det är Äntligen! som förslaget har kommit? Är ni verkligen nöjda med detta? Varför har man i så fall inte hållit fast vid den tidigare uppgörelse som ändå gjordes? Vi trodde att ett handslag med Socialdemokraterna gällde. Det har det visat sig att det verkligen inte gör. 7 () replik: Jag tror inte att förslaget är så begränsande. Det går att använda, och det finns väldigt mycket utrymme i det. Nog tror jag att jag kan tala för kamraterna här när jag säger att vi är nöjda med förslaget. Jag hoppas också att det ska utvecklas. Det finns också med i betänkandet och propositionen att det är oerhört viktigt med uppföljning och utvärdering och att vi följer det. 8 () replik: Det är klart att utvärderingar måste göras. Det håller vi givetvis med om. Man har gjort utvärderingar av de försök som redan har gjorts. Det visade sig att man vid de första Finsamförsöken som bedrevs 19931997 gjorde enormt stora samordningsvinster genom att man kunde använda pengar för att snabbare få människor opererade och snabbare åtgärder för en person. Det är inte nog med att det för den enskilda personen är en stor vinst att slippa gå sjukskriven inan en operation blir utförd. Även för samhället i stort är det en stor vinst. Det känns inte klokt att en så stor del av vår gemensamma kaka går till just detta område. Vi är uppe i 120 miljarder inom sjukförsäkringsområdet. Man måste med enormt stor kraft verkligen se till att alla får pröva möjligheten att spara in kostnaderna och framför allt minska lidandet för de personer som drabbas. Jag känner en stor besvikelse över att Socialdemokraterna trots en uppgörelse där man verkligen har lovat kommer med en halvmesyr till förslag. Det är självklart viktigt att det förslag som ligger genomförs. Men det är alldeles för svagt. 9 () replik: Jag tror att det finns ett stort utrymme i detta förslag. Låt oss därför, som jag sade till , spränga gränserna. 10 BO () replik: Flera av partierna har i debatten riktat kritik mot den punkt som handlar om att alla fyra måste vara med det som jag översatte till vetorätt för var och en av de fyra. Med anledning av det frågade mig om huruvida argumenten handlade om att vi ville ta hänsyn till AMS. Svaret är att det inte handlar om det. Det handlar om att vi vill ta hänsyn till de människor som kan få hjälp och möjligheten att få en bättre effekt både vad gäller minskat mänskligt lidande och ekonomi. I går fick jag en kopia av ett brev som hade sänts till arbetslivsminister , som tydligen inte har funnit tillfälle att vara med oss när vi diskuterar hans stora proposition. Det är ett brev från en småföretagare i , som berättar så här: En av våra yngre anställda då fick ljumskbråck . har han fått operationstid . Man räknar med att pojken måste vara borta . Han är mycket ledsen för det; han vill nämligen gå till jobbet. känner förstås inte till det här fallet. Men min fråga till henne med anledning av brevet är närmast om en person av den typen tillhör den målgrupp som kan få hjälp med den proposition som ni tänker rösta igenom . Vi har talat en hel del om de lyckosamma utvärderingarna av Finsamförsöken. Men även Socsam har på flera ställen haft mycket goda effekter, bland annat i . Representanterna för sade vid utskottets hearing att de med bakgrund av erfarenhet betraktade förslaget som en tillbakagång för sin del. De vill själva fortsätta att använda den gamla lagstiftningen långt efter 2006 i stället för den nya som ni tänker anta . Delar bedömning om att detta är en tillbakagång för deras del eller har Socialdemokraterna här i kammaren någon annan bedömning? 11 () replik: För att börja med den första frågan så kan jag säga att kommer att införa en rehabiliteringsgaranti från . Det kanske har sett. Den kommer att omfatta medicinsk och arbetsinriktad rehabilitering för länets alla invånare. Jag tror att den skulle kunna bidra till att hjälpa den person som pratade om. När det gäller den andra frågan så är det svårt att svara på detta utifrån synpunkt. Jag kan inte svara på om det är en tillbakagång för dem eller inte. Jag vet inte i vilken mån det påverkar dem. När man får gå in i det nya systemet och den nya lagstiftningen så kanske det visar sig att den fungerar i det här fallet. Jag har ingen uppfattning om det. 12 BO () replik: Jag läste brevet först i går när jag fick det, och jag kan ju inte svära på att jag har rätt i min bedömning. Men jag är ganska säker på att det inte blir någon större skillnad med denna propositionen för den här personen. Vad gäller rehabiliteringsgarantin i så är mitt intryck av den allmänna debatten att Socialdemokraterna, som tillsammans med två stödpartier har makten här i storstadsregionen, tvärtom har minskat vårdgarantier och annat och försökt att rulla tillbaka dem. debatt i de här frågorna visar ganska entydigt att svenska folket inte har någon större hjälp av Socialdemokraterna när det gäller att se till att använda vårdresurserna mer effektivt. Tyvärr får vi ytterligare belägg för det genom det som just nu händer. Jag kan förstå om inte vill göra någon bedömning av min fråga om . Men som avslutning på detta replikskifte är det då bara att konstatera att man från en av de mer lyckosamma Socsamkommunerna har kommit fram till att den proposition som ni föreslår att kammaren ska anta innebär en tillbakagång för dem. Jag har full förståelse för att tycker att det är äntligen. Det har ju gått ungefär , som jag nämnde i mitt inledningsanförande. Men då är det synd att det bara blev ett namn och en tumme. 13 () replik: Jag tänker på förhållningssätt i frågan. Du är ju ändå pappa till mycket av det här. När finansiell samordning i den första tappningen kom så pratade du om att samarbetet skulle breddas. är det slut på vårt replikskifte, men jag vill ändå lyfta fram att det är mycket i den här vägen som vi har arbetat på. Jag har inte varit med , så jag har inte riktigt den historiska bakgrunden med alla turerna. Jag begär inte att ska säga äntligen. Men jag träffade en person som när jag berättade att vi skulle ha en debatt om finansiell samordning sade: Då är väl lycklig! 14 () replik: pratar sig varm för samhällets resurser och att de ska vara till för människorna. Det är lovvärt, och det låter fantastiskt bra. Men tänk er att min kassa hemma i vill driva ett projekt för människornas bästa och får tag på två parter. Eftersom man då förhindras att göra det så vill jag ställa en rak fråga: Anser att det sätt på vilket vi har använt de här pengarna samhällets gemensamma resurser med krav på fyra parter är det bästa för den enskilda människan? 15 () replik: Jag tror att det här är en väldigt bra början. Det kom ju också fram på hearingen. Det finns många behov, önskemål och synpunkter på detta. Vi har diskuterat för- och nackdelar fram och tillbaka, men har ändå landat i detta att det är viktigt för den här gruppen människor att alla fyra är med. När sedan styrelsen inom den finansiella samordningen i verkligheten fattar beslut så är ju inte alla fyra med . Alla fyra är överens om hur pengarna ska användas, och sedan är det individens behov i utrymmet som får styra. En viss individ kanske bara behöver sjukvård eller bara något annat, och då är det okej. 16 () replik: Det kan ju låta bra och riktigt. Men vi får aldrig glömma bort den enskilde individen. Det är den enskilda människan som lider av det här och som också får ta ansvaret inte ekonomiskt, men mentalt. Vi gladde oss när LO och TCO ställde sig bakom förslaget och tankarna om en rehabiliteringsförsäkring. Vad är skälet till att Socialdemokraterna har nonchalerat förslaget, som ändå har fått stöd av såväl LO som TCO? 17 () replik: Jag kan inte svara på den frågan. När propositionen skrevs stod det att frågan ligger hos regeringen. Jag hörde också frågestunden där frågade om den här saken, men jag kan inte svara på hur den frågan ligger . Det är synd att inte ministern är här; han är tvungen att vara med på regeringssammanträdet. Men det hade varit bra om han hade varit här. Då kunde han ha svarat för regeringens hållning i frågan. 18 (): Dagens betänkande är ett resultat av ett tillkännagivande från till regeringen om att återkomma med förslag om finansiell samordning mellan socialförsäkring, hälso- och sjukvård, socialtjänst och arbetsmarknadsmyndigheter. Därefter har en proposition arbetats fram i samverkan mellan Socialdemokraterna, som ligger till grund för dagens betänkande. Propositionen och betänkandet om en finansiell samordning på rehabiliteringsområdet innebär också, som vi ser det i , ytterligare ett led i arbetet på att långsiktigt minska ohälsan i landet och förbättra rehabiliteringsinsatserna bland befolkningen. beslutade vi i den här kammaren om förändringar i sjukskrivningsprocessen, och är vi alltså i färd med att debattera och besluta om förslagen i betänkandet om samordning inom rehabiliteringsområdet. Jag utgår från att ytterligare förslag kring områden som på olika sätt berör ohälsoproblematiken kommer att läggas på bord framöver. Det är oerhört viktigt att så sker, och jag är som sagt övertygad om att det kommer förslag. Det finns kanske anledning att något beröra den diskussionen också vid debatten om utgiftsområde 10. De nu föreliggande förslagen till samordning bygger naturligtvis också på de viktiga erfarenheter som vunnits under arbete och verksamhet i olika samverkans- och samordningsformer på rehabiliteringsområdet. Det har gällt Finsam- och Socsamförsöken. Det gäller verksamheten inom ramen för Frisam. Därutöver finns ytterligare former för samverkansprojekt, till exempel inom ramen för storstadspolitiken och i andra verksamheter. Det känns också viktigt att understryka att det för oss i har varit viktigt att de sex återstående Socsamprojekten får en chans att verka vidare, eftersom uppslutningen lokalt kring de här försöken har varit mycket stark, och intressanta erfarenheter och resultat har vunnits. Det känns därför mycket bra att vi i den nu aktuella budgetpropositionen har enats om att föreslå en treårig förlängning av de nu pågående Socsamförsöken med utvärdering parallellt med den nya verksamheten, som också föreslås. Då kan alltså jämförelser göras med den finansiella samordningen, och det är viktigt för framtiden. Konstruktionen av den här finansiella samordningen bygger på en frivillig överenskommelse mellan de nu nämnda fyra samverkansparterna. Målgruppen är människor som har behov av samordnade rehabiliteringsinsatser från flera av parterna för att förbättra eller uppnå förmåga till förvärvsarbete. Åtgärderna som får finansieras genom samordningen ska ligga inom de samverkande parternas samlade ansvarsområde och syfta till att öka eller återställa den enskildes funktions- och arbetsförmåga. Det är viktigt att det är fyra samverkande parter enligt oss i , att rehabiliteringsarbetet bygger på bredast möjliga bas och att ingen viktig part i rehabiliteringen står utanför. Det är en viktig utgångspunkt för det här reformarbetet. Det finns ju anledning att understryka, mot bakgrund av debatten, att vid sidan av den här formen av finansiell samordning finns ju fortsättningsvis också andra möjliga samverkansformer inom ramen för Frisam och på andra sätt. Det är oerhört centralt, vilket understryks i betänkandet och propositionen, att upprätthålla principerna om likabehandling av människor även inom ramen för en finansiell samordning. Inga genvägar eller gräddfiler i rehabiliteringsarbetet ska skapas för den nu aktuella målgruppen på bekostnad av andra grupper som också är aktuella för åtgärder. Det understryks också på ett tydligt sätt i yttrandet från socialutskottet, och det finns anledning att hålla med om det. Precis som socialutskottet understryker vill jag också betona vikten av att den här frågan och andra grundläggande förutsättningar får en ordentlig genomlysning i den uppföljning och utvärdering som lokalt ska göras löpande och följas av en större, mer genomgripande utvärdering på nationell nivå, senast . Propositionen pekar ut många mycket viktiga områden att belysa i den här utvärderingen, och det finns en tydlig öppenhet i propositionen till att förändringar kan bli alldeles nödvändiga efter utvärdering. En fråga som exempelvis måste följas noga är gränsen för statens utgifter, av budgeterade utgifter för sjukpenning. Den gränsen kan komma att behöva höjas. Det konstateras också i betänkandet att om ramen visar sig vara för snäv så bör den kunna vidgas. Vi ska ha en öppenhet för den möjligheten. Rehabiliteringsinstrumenten ska vara effektiva och väl anpassade till målgruppen, till de människor som behöver dem. Sammanfattningsvis är det viktigt för oss i att, som fastslås i betänkandet, allt rehabiliteringsarbete, all planering och all uppföljning och utvärdering ska genomsyras av ett tydligt köns- och integrationsperspektiv.