prot · GR0932 · 2003-11-20 00:00:00 — Vi bestämmer som medlemsländer vad EU ska ta ansvar för. Och det vi inte har sagt att EU ska ta ansvar för bär vi själva ansvaret för. Suveräniteten ligger hos medlemsländerna och icke hos EU. Det är en viktig sak, för det innebär att den idé som många kanske har haft, det så kallade cykelteoremet, att man alltid måste trampa på, att EU måste bli större och ständigt ta till sig mer, har konventet faktiskt tagit död på. Vi har sagt jag är ju själv ledamot av konventet just att vi ska samarbeta om det vi kommer överens om. Det kan förvisso hända att vi ska göra mer på något område. Det kan hända att vi ska göra mindre på något annat område. Men det är framför allt vi medlemsländer som bestämmer vad EU bär ansvaret för. Vi har också sagt att vi även fortsättningsvis ska ha en medlemsavgift av begränsad omfattning och inte ett skatteuttag. EU stiftar lag på avgränsade områden, men EU tar inte ut skatt. Det är någonting som förbehålls medlemsländerna. Från moderat håll har vi det vi kallar den gyllene regeln. Vi ska vara oerhört noggranna när vi definierar vad EU ska göra. Här ska vi vara återhållsamma och tänka oss för noggrant. Men det är andra sidan av den gyllene regeln när vi väl har sagt att EU skall ta ansvaret måste EU också ha förmågan att fullfölja detta ansvar, kunna fatta beslut och genomföra dem. Vi kan inte ha en ordning där vi säger att EU ska göra en sak, men sedan ha beslutsregler som är så komplicerade och svåra att det inte levereras någonting. Då kommer naturligtvis medlemsstaterna att säga: Vad nu då! EU levererar ju inte det vi har sagt att EU ska göra. Låt mig då gå in på det vi kallar kompetenserna, det vill säga ansvarsområden för EU. Det var fyra stora områden som diskuterades rejält i konventet. Ett har vi diskuterat här, brottsbekämpningen. Jag ska inte gå in på det. Men där fanns en bred enighet om att vi skulle förstärka EU:s möjlighet att hjälpa medlemsländerna att bekämpa den grova gränsöverskridande brottsligheten. Nog sagt om detta eftersom det just har varit föremål för debatt. Det andra var utrikes- och säkerhetspolitiken. Den ska jag inte heller uppehålla mig så mycket vid, för det har debatterats en hel del om den. Låt mig bara säga, inte minst med anledning av tidigare inlägg, att här har vi från moderat håll varit beredda att gå längre. Vi menar att det här är ett kritiskt område. Men jag vill säga att när vi ser dagens bombdåd i inser vi ändå vikten av att vi tillsammans måste ha kraft att bekämpa den här typen av ondska. Detta handlar om hårt planerad ondska där oskyldiga människor får sätta livet till under de mest grymma former. Det är två områden som har hamnat i skymundan. Det ena gäller den ekonomiska politiken. Det var föremål för mycket långa diskussioner. Där fanns föreställningen att EU kanske ska bestämma den ekonomiska politiken över hela kontinenten, särskilt om det finns en gemensam valuta. Det sade konventet nej till. Vi får en union som tvärtom blir mer och mer heterogen till följd av utvidgningen. Det är medlemsländerna som har att hantera den ekonomiska politiken, dock naturligtvis med undantag av vissa saker som har med stabilitetspakten och åtgärder för att skydda den gemensamma marknaden och valutan att göra. Men det är medlemsländerna som bär ansvaret för den ekonomiska politiken. Det är inte EU som ska göra det. Det var ett centralt beslut som konventet fattade. Det andra området som kommit i skymundan gäller sociala frågor. Där var det samma sak. Det fanns de som menade att det är dags för EU att gå in och ta över ansvaret för socialpolitik, först i begränsad omfattning och sedan kanske mer. Där sade också konventet nej. EU är ingen social union i den meningen att sociala transfereringar, sociala system av olika slag, sjukvård, pensioner, ska hanteras av EU. Detta är och förblir nationell kompetens. Icke en enda euro finns i sociala transfereringar även . Det var två områden där vi utvidgade, och det var områden där vi sade: Nej, här ska vi ligga kvar med den balans vi har erfarenhetsmässigt. Det finns några andra förslag i konventet. Det är rätt att turism har försvunnit ut med detta förslag. Vi borde också ha tagit bort industripolitiken. Det är en kvarleva från en svunnen tid. Det borde ha tagits bort från kompetensen. Det finns två nya förslag: idrotten respektive rymden. Beträffande idrotten finns det ett oerhört omfattande arbete på europeisk nivå. Frågan är varför EU ska komma in på sådant som det civila samhället sköter förträffligt. Man kan inte slå på en TV-apparat utan att det är en europeisk cup på gång. Varför ska EU in i det? Låt det civila samhället sköta detta. Det går utmärkt bra. När det gäller rymden finns också där ett samarbete. Dessutom tycker vi moderater att om det nu finns begränsade resurser, det är till exempel svårt att klara den fredsbevarande förmågan, låt oss fokusera på det i stället för att lägga resurser på rymden. Låt mig då ta upp några frågor som har varit uppe i debatten. Den ena gäller unionsrättens företrädare. Det är det viktigaste som utskottet tar fram. Här har vi verkligen gjort ett gott hantverk. Vi ska tydliggöra just grunderna för unionsrättens företräde, nämligen en kombination av artiklarna 5, 7 och 10. Jag tror att utskottet, och därmed , kan sätta sin prägel i förhandlingarna. Det är för tidigt att säga det . Jag tror att det är kanske det viktigaste bidraget som och det kombinerade konstitutions- och utrikesutskottet gör i den här förhandlingen. Till skillnad från åtskilliga partier vill jag säga att flexibilitetsklausulen är väsentligt mycket bättre i denna omfattning än i den nuvarande. Detta är en uppstramning av flexibilitetsklausulen, och det innebär att det inte går att ge ny kompetens, vilket har varit fallet. Angående passerellen har vi från moderat sida sagt att vi kan väl tänka oss att fler områden blir föremål för majoritetsomröstning. Men själva tekniken att lämna över rätten att besluta om beslutsstrukturer, majoritet respektive enhällighet, ankommer inte på EU. Det måste regeringskonferensen göra. Det är en principiellt viktig fråga om vem som håller i detta beslut. När det gäller röstreglerna i rådet som tidigare poängterat har vi från utskottet tydligare ställt upp på den grundläggande principen om den dubbla majoriteten, det vill säga en röst per medlemsland och röst i proportion till befolkningen. Det är en mycket grundläggande och självklar regel som den intresserade medborgaren kan förstå, vilket är lite unikt i EU-sammanhang. Normalt fattar man inte rösträttsreglerna om man inte har en miniräknare med sig. Låt mig ta upp frågan om den gemensamma asyl- och invandringspolitiken. Här menar jag att det är riktigt att vi ska ha en gemensam asyl- och invandringspolitik. Jag fruktar att den nationella politiken är mer restriktiv. Det har krupit in en formulering i konventets förslag som vi moderater säger nej till, nämligen rätten att fastställa tak för tredjelandsmedborgare i varje land. Det är en protektionistisk åtgärd. Till alla dem som vill behålla nationell beslutsrätt, vilket det innebär med minimiregler, får man en mer protektionistisk hållning än med en gemensam politik. Erfarenheten inom EU är att normalt är det EU-länderna som är protektionistiska och EU centralt som är mer öppet mot omvärlden. Det är huvudregeln. Det som bereder mig stor tillfredsställelse också för utrikespolitiken är målet att avveckla handelshinder. EU är för protektionistiskt inte för att EU centralt är för protektionistiskt utan för att många medlemsländer är för protektionistiska. Skulle vi inte ha EU skulle vara en förfärligt protektionistisk kontinent. Men vi måste gå längre. Sist och slutligen vill jag säga något om den valda ordföranden för . Här vänder jag mig särskilt till socialdemokraterna, som har nära kontakter till regeringen. Det får inte byggas upp ett demokratiskt underskott i , där vi får en känsla av att vad säger genomförs inte av regeringen. Då har vi skapat något mycket märkligt. Jag blev lite oroad när utrikesministern tidigare raskt påpekade att den svenska linjen nog sist och slutligen skulle få stryk. Vi måste lita på att regeringen fullt och entydigt fullföljer linje. Annars bygger vi upp det demokratiska underskottet i vårt eget land. Så kan vi inte ha det. Det finns två skäl som är centrala, förutom det som redovisas i utskottet. Det ena är: Minns . Det var den termin när blev ägare till EU och EU fullt ut kom att accepteras i stora delar av landet. Med den nya föreslagna ordningen skulle den möjligheten försvinna, det vill säga att det nya och lilla landet kan känna att vi är i centrum av Europeiska unionen. Ju mindre och perifert landet är i desto mer behöver man ha den möjligheten. Var rädd om den möjligheten. Det andra skälet är att jag inte tror att Europeiska rådets ordförande ska ha en roll i utrikespolitiken. Det är en fullständigt konträr slutsats av det nuvarande ordförandeskapet. Det är klokt att låta det ske på annat sätt. 159 () replik: I mitt anförande sade jag att jag tycker att det är viktigt att den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken är en språngbräda där vi alla hoppar och gemensamt för att nå högre mål. Jag läser i reservation nr 76 om de yttre åtgärderna. Man tycker att det är rimligt att Europeiska unionen fattar beslut vad gäller utrikes- och säkerhetspolitik med kvalificerad majoritet. Längre ned säger man att det är rimligt om det är kommissionen som får ta det verkställande ansvaret för att genomföra denna politik. Är medveten om att det kan innebära att det finns ett land eller flera länder som i inte får sin vilja igenom och får se en politik genomföras utan några som helst möjligheter att vara med och påverka ens hur den genomförs eftersom det ligger på kommissionen? Jag tror inte, ärligt talat, på att EU:s utrikes- och säkerhetspolitik med det skulle stärkas. Den skulle leda till att en del länder skulle känna en oerhörd frustration, och därmed skulle vår utrikespolitiska hållning snabbt splittras. Jag har full respekt för att vill stärka utrikes- och säkerhetspolitiken, men just det förslaget skulle leda till en försvagad utrikes- och säkerhetspolitik. 160 () replik: Det var ett korrekt refererat av den moderata reservationen. Vi menar att det vore rimligt att införa samma röstregler för utrikes- och säkerhetspolitiken som det i princip ska vara vad gäller lagstiftning. Vi har definierat tre undantag de har säkert läst nämligen vitala nationella intressen, möjligheten till konstruktivt avståndstagande och militära insatser. För militära insatser måste beslut fattas i denna kammare, menar vi. Det är den dubbla frivilligheten som gäller, det vill säga varje land deltar frivilligt och varje soldat deltar också frivilligt. Men det var inte det som inriktade sig på. Det var det övriga. Vi menar att det är rimligt att vi i en union med 3035 länder kommer att kunna fatta beslut vad gäller utrikespolitiken med kvalificerad majoritet. Vi ska vara medvetna om att beslut med kvalificerad majoritet innebär ofta att man därmed får till stånd en konsensussökande process. Erfarenheten tidigare när vi hade eurosklerosis och var enhällighet för allt. Det gjorde att länder inte brydde sig om att försöka komma överens. Det fanns ju alltid vetorätten. Man kunde säga nej. När beslut med kvalificerad majoritet inrättades ändrades hela tonläget i Europeiska unionen genom att man då började söka konsensus. Normalt tar en majoritet stor hänsyn till minoriteten. Det är hela kulturen inom EU. Det paradoxala med QMV, den kvalificerade majoritetsomröstningen, var att det blev ett bättre samarbetsklimat och ibland ett större hänsynstagande till varandra när man hade majoritetsomröstningar än när var och en satt med sin vetorätt. Därför tror jag, , att vi kanske kan se en motsatt utveckling. Tänk om vi hade utvecklat en Irakpolitik , och inte hastat fram en . Tänk om vi hade ägnat åt att utarbeta detta! Då hade vi kanske haft en bättre situation. 161 () replik: Jag är medveten om de undantag från det kvalificerade majoritetsbeslutet som föreslår. Det är också ett som finns i den europeiska unionen och som också vi socialdemokrater ställer upp bakom. Jag vill bara få till protokollet att här lägger ett förslag som skulle innebära att det finns länder som kan ställas helt utanför EU:s gemensamma utrikes- och säkerhetspolitik, genom att de blir nedröstade och kommissionen sedan sköter verkställigheten. fungerar det på det sättet att vi tar ett enhälligt beslut om vilken inriktning vi ska ha, och sedan räcker det med kvalificerad majoritet när man kommer till besluten om hur det ska genomföras. Jag tycker att det är en mycket smakligare väg att gå. Jag hörde säga att den gyllene regeln ändå var att man skulle tänka efter väldigt noga innan man gav EU makt att genomföra saker, men när det väl hade det skulle det genomföra det på ett starkt sätt. Utrikespolitiken är lite annorlunda än andra frågor, som Lennmarker tog upp, lagstiftningsfrågor och så vidare. Här rör det ofta verkligen den inre kärnan av nationernas identitet. Jag tror att det vore ett stort misstag att gå den väg som föreslår. Det sista jag skulle vilja svara på gäller hur regeringen kommer att handskas med beslut om en vald ordförande i . Jag hyser inte alls de farhågor och besvärjelser som och andra moderater tidigare i den här debatten har fört fram om att regeringen inte skulle lyssna på . Jag har fullt förtroende för att i regeringskonferensen kommer att föra fram de här synpunkterna med styrka. Det kan inte hindra oss från att säga att det ser lite annorlunda ut i Europeiska unionen. De andra länderna delar inte din åsikt. har med sitt agerande verkligen gjort sig till tolk för oss som tror att det är bra att ha en vald ordförande i . Bland andra , din förre partiledare, tycker själv att det är ett utmärkt exempel på att vi behöver ha en vald ordförande i . Jag hyser, som sagt var, inga tvivel om att regeringen kommer att framföra ståndpunkt i regeringskonferensen. 162 () replik: Det är inte överraskande att höra att har förtroende för regeringen. Det kan jag förstå, med tanke på regeringens sammansättning. Det var dock något illavarslande när utrikesministern först sade precis det hon skulle säga, att hon ska företräda uppfattning, men sedan raskt gick över till att säga att hon skulle förlora i det här. Det gäller var och en av våra åsikter i utskottet att regeringen har att företräda dem. Sedan kan man göra prognoser på hur det kommer att gå. Det är självklart att man kan ha olika idéer om detta, men en regering ska se till att med kraft fullfölja en riksdags beställning. Sedan tillbaka till frågan om utrikespolitiken: Nej, , erfarenheten är inte att man trycker undan medlemsländer. Hela det europeiska samarbetets kärna, i en kontinent där det har varit krig och konflikter och där länder har en förfärlig historia det är den grundläggande erfarenheten är att man är oerhört mån om att inte trycka undan länder. Den kvalificerade majoritetsomröstningen har snarare inneburit att man har en starkare känsla för att hålla i och se till att länder inte känner att vi är inte med i det här eller vi har ingen plats i det här. Därför menar vi moderater att just den kvalificerade majoritetsomröstningen på utrikespolitikens område skulle vara oerhört väsentlig för att stärka detta. Om det är någonting vi ändå kan säga och jag tror att vi alla i den här kammaren kan göra det att vi i vårt hjärta känner att vi har misslyckats i, är det och andra händelser. Det kostar människoliv när inte förmår agera, utan vi får krypa på knäna och be engagera sig för att rädda oss i Bosnien. Gudskelov kom de in. Vi kan inte ha den ordningen . Vi måste själva ha den här kapaciteten. Då tror jag att vi också ska ha beslutsordningar som kan göra det här. Det finns en mycket stark värdegrund i som för att det här skulle kunna fungera ganska väl. 163 (): Vi ser nu ett helt nytt växa fram. Det är ett nytt i två avseenden: ett enat och ett som är splittrat i öst och väst. sker en stor utvidgning av den europeiska unionen. Tio nya medlemsländer kommer till. Inom bara kommer Europeiska unionen att bestå av 400450 miljoner invånare. Den här utvecklingen kommer att fortsätta. På tur står inom kanske bara länder på och inom också naturligtvis givet att dessa länder klarar de politiska och ekonomiska kriterier som EU har satt upp. Det här är en väldigt positiv utveckling, därför att den skapar ökad trygghet och ökad säkerhet på vår kontinent. Men det är inte en utveckling som har kommit gratis. Det är en utveckling som många har fått lägga ned väldigt stor kraft och energi på för att den ska komma till stånd. Det är en utveckling som måste vårdas. Det finns också starka motkrafter. Det finns protektionism och nationell inskränkthet. Det yttrar sig bland annat i krav på att arbetskraftens fria rörlighet inom Europeiska unionen nu ska begränsas när vi får fler länder från som medlemmar. Låt mig ge ett tydligt besked om att vi från på den här punkten kommer att vara helt kristallklara: Vi accepterar inte att den fria rörligheten för människor i det nya inskränks. Grunden för Europatanken är nämligen att alla européer ska behandlas rättvist och på samma sätt. Vi ser också ett nytt i ett annat avseende, ett där det europeiska samarbetet fördjupas. griper sig an det som är vår tids stora utmaningar. Det handlar om miljöproblemen, om den internationella brottsligheten och om hur vi skapar fred, säkerhet och trygghet i vår del av världen. Det sker också ett fördjupat samarbete för att skapa utveckling och tillväxt i vår världsdel. Där är den gemensamma valutan euron en central del. Jag hoppas, med all respekt för den folkomröstning som vi har haft, att också kommer att ansluta sig till den gemensamma valutan och delta fullt ut i detta samarbete. Det nya som växer fram, fru talman, är ett nytt som kräver en ny Europadebatt i . Det är dags att vi lämnar den gamla, fruktlösa, ja- och nej-debatten bakom oss. Vårt öde är oupplösligt förbundet med . Eller tror vi att vi ensamma klarar att lösa miljöproblemen? Behöver vi inte våra grannar när vi ska bekämpa internationell brottslighet, till exempel trafficking, som är vår tids moderna slavhandel? Berör inte säkerhet också oss? är en del av , och vår nya Europadebatt måste ha det som en självklar utgångspunkt. Det ställer krav på de partier som var motståndare till att skulle bli medlem av Europeiska unionen. Men det ställer också krav på de partier som i likhet med förespråkade ett medlemskap i unionen. Alla partier måste rannsaka sig själva och ta upp de frågor som står på den politiska dagordningen på kort och på lång sikt. Vilka visioner har de politiska partierna om de viktiga europeiska vägvalen? Vilka ideologiska överväganden ligger bakom? Jag ser två stora viktiga vägval som nu står inför. Det första handlar om hur vi vill att ska styras. Här har vi ett vägval mellan diplomatins metod och demokratins metod. har vi ett system inom Europeiska unionen som bygger på diplomatins metod. Det är stängda dörrar, slutna sammanträdesrum, stats- och regeringschefer, ministrar, proffspolitiker och elittjänstemän som sitter och fattar de avgörande besluten. Det är inte en hållbar princip för framtiden. Jag tycker inte minst att den process som ledde fram till att vi fick det förra fördraget inom EU, , visar hur felaktigt det beslutsfattandet är. Vi måste öppna de stängda sammanträdesrummen. Vi måste ge makt åt människor, folkvalda politiker, som kan avsättas i öppna, fria val. Vi kan gå till oss själva: Skulle vi verkligen acceptera en sådan ordning som finns inom EU, när det gäller hur besluten fattas inom EU, när vi fattar beslut i ? Skulle vi acceptera att 24, 25 landshövdingar satte sig i och under helt slutna överläggningar bestämde sig för hur vi skulle ha det? Landshövdingarna skulle då komma ut och säga: Det här har vi kommit överens om. Det skulle vara utan insyn och utan möjlighet att utkräva ansvar. Från sida är vi tydliga. Vi vill ha mer makt till det europeiska parlamentet på ministerrådets och andra slutna organs bekostnad. Vi ser också stora fördelar i att parlamentet har större möjlighet att kontrollera kommissionen. Men det är också intressant att fundera på var andra partier står i de här frågorna. Var står Socialdemokraterna? Liberaler och socialdemokrater tog tillsammans upp kampen för att vi skulle ha en nationell demokrati, bland annat i . I många andra länder runtom i såg man också den här konstellationen. Men var finns socialdemokraterna nu i den nya demokratidebatten, när demokrati ska formas? Då är det tyst från Socialdemokraterna. Då är det konservatism, tillbakablickande och pragmatism som gäller. Det andra viktiga vägvalet som nu står inför, och som nu står inför, handlar om hur vi ser på framtida säkerhets- och försvarspolitik. Vi från sida är stora anhängare av det som finns i konventets förslag och som också ligger i korten under regeringskonferensen, det vill säga att vi ska få en stark gemensam utrikes- och säkerhetspolitik inom EU. Men det handlar också om den debatt som kommer att föras under regeringskonferensen och som kommer att föras under de år som vi nu kan se framöver. Det handlar om den framtida försvars- och säkerhetspolitiken i , och här finns det ett vägval. Här finns det två positioner. Här finns det de som säger att ska skapa sitt eget försvar. ska vara en konkurrent, en motvikt, till . Och det finns de som säger: Ja, vi behöver stärka den europeiska säkerhetspolitiken. Vi behöver stärka den europeiska försvarspolitiken. Vi behöver stärka det europeiska samarbetet på det här området, men vi ska göra det i en nära koppling till, nära samarbete med, . är tydligt på den här punkten. ska inte se som sin främsta uppgift att vara en konkurrent eller att vara en motvikt till . Vi ska vara en partner till och till många andra länder i världen som vill skapa en gemensam global säkerhetsordning. Den globala säkerheten vinner inte på mer splittring och mer konfrontation utan på mer samarbete. Därför är det för oss naturligt att vi också förespråkar ett svenskt Natomedlemskap. Säkerhet och trygghet skapar vi ju tillsammans, inte var och en för sig, och vi behöver inflytande över den säkerhetsorganisation i som är den enda verkligt fungerande säkerhetsorganisationen i vår världsdel till vilken alltfler länder nu ansluter sig. Dessutom handlar det om att vi måste våga ta moralisk ställning. Vi måste våga ta moralisk ställning för frihet och demokrati. Här är återigen frågan: Var står Socialdemokraterna? Tänker ni också fortsättningsvis ställa upp bakom en säkerhetspolitisk linje som inte bara är omoralisk eller felaktig från moraliska utgångspunkter utan som också blir alltmer strategiskt apart och som blir alltmer strategiskt knepig? Konventets förslag är bra i väldigt många delar. Det är början, menar jag och , till en genuin europeisk demokrati, en överstatlig politisk arena med insyn och öppenhet där folket bestämmer. Men att EU nu kommer att få en ny konstitution är bara början på ett viktigt reformarbete och en viktig debatt om framtid. Vi tänker ta den debatten. Till övriga partier vill jag säga: Sluta huka! Våga ta striden! Våga ta debatten! Ofta säger man i diskussionen att det saknas Europadebatt i . Det saknas polemik. Det saknas engagemang. Det saknas diskussion. Jag kan hålla med om det, men då måste vi också rannsaka oss själva. Är det så att vi frejdigt, modigt och engagerat verkligen tar diskussionen och vågar visa på våra visioner för framtiden? Eller är det så att vi hukar och fegar och inte vågar tala om vad vi vill ? Jag tror att det ofta är så. Här har inte minst Socialdemokraterna ett stort ansvar att tala om vad som är Socialdemokraternas visioner. Vi kommer att göra detta, tala om vad vision är, nu och , inte minst inför det val som kommer att ske till . 164 () replik: säger att Socialdemokraterna saknar visioner, och vi hörde tidigare från samma parti säga att man utmanar Socialdemokraterna på en ideologisk debatt om EU. Vad är EU-ideologi?