prot · GR0941 · 2003-12-03 00:00:00 — 1 § Justering av protokoll Justerades protokollet för . 2 § Meddelande om skriftliga frågor och svar under juluppehållet vice talmannen meddelade att ett meddelande om skriftliga frågor och svar under juluppehållet delats ut till kammarens ledamöter. 3 § Hänvisning av ärenden till utskott Föredrogs och hänvisades Motioner 2003/04:N5 och N6 till näringsutskottet 4 § Förnyad bordläggning Föredrogs och bordlades åter betänkande 2003/04:SoU1 betänkande 2003/04:SfU2 betänkande 2003/04:BoU3 5 § Samhällsplanering, bostadsförsörjning och byggande 1 (): Jag står förstås bakom alla reservationer med kristdemokratiska förtecken som finns redovisade i betänkandet, men av hänsyn till kammaren nöjer jag mig med att yrka bifall till reservation nr 8. Det här betänkandet ägnas huvudsakligen åt anslagen inom den ram för utgiftsområde 18 som har fattat beslut om. Eftersom förslag till utgiftstak och fördelning mellan de olika utgiftsområdena redan har fallit avstår vi från att delta i beslutet om fördelningen inom utgiftsområdet. förslag beskrivs i ett särskilt yttrande. I betänkandet behandlas utöver budgeten en rad förslag med anledning av motioner från allmänna motionstiden. Regeringspartiet deklarerade inför valet att bostadsbyggandet skulle öka till 120 000 lägenheter . Men vi kan konstatera att politiken inte räcker till för det i förhållande till behoven försiktiga målet. Om man får tro regeringens tabeller i årets budgetproposition hoppas man nu på att klara 90 000 lägenheter. Jag tvingas tyvärr konstatera att Socialdemokraterna är bättre på att bygga luftslott än bostäder. Låt oss dröja något vid målet för bostadsbyggandet. Var målet för högt satt eftersom det inte kommer att nås? Svaret på den frågan måste bli nej. Målet är tvärtom för lågt satt. behöver inte bygga 30 000 bostäder . Det behövs fler. Vi har 4,3 miljoner bostäder. De kommer inte att stå i synnerhet inte med dagens underhåll. Om vi ändå räknar med det så skulle vi långsiktigt behöva bygga 43 000 bostäder enbart för att antalet beboeliga bostäder inte ska minska. Den låga investeringsnivån gör att vi sliter ned bostadskapitalet. Vi förbrukar mer boende än vad vi producerar och skjuter därmed en stor renoverings- eller nybyggnadsskuld framför oss. Utvecklingen går att vända. Men då fordras insatser från alla inblandade: Från kommunerna bland annat när det gäller tomtmark och från näringen när det gäller att effektivisera byggprocessen och att bygga utan fel och fusk. Från statligt politiskt håll krävs en politik som ger förutsättningar för de investeringar som vi vill få till stånd. Eftersom vi i den här kammaren är satta att utforma den statliga bostadspolitiken, och inte företagens strategier eller kommunpolitiken i x kommun, så är det naturligtvis det som vår debatt bör handla om. Bostadspolitiken fordrar långsiktigt stabila spelregler som ger förutsättningar för ökat byggande och ett billigare boende. Utgångspunkten för den politiken ska vara allas rätt till en ändamålsenlig bostad till en rimlig kostnad. Vi kristdemokrater har föreslagit en komplettering av det bostadspolitiska målet. Den lyder: Bostadspolitiken ska skapa goda och långsiktigt förutsägbara villkor för byggande och ägande av fastigheter i alla olika upplåtelseformer. Kompletteringen i sig innebär förstås inte att problemen undanröjs, men den bidrar till att tydliggöra det faktum att långsiktighet och incitament är en nödvändig ingrediens i en framgångsrik bostadspolitik. Utskottsmajoriteten svarar vänligt och ser förslaget som en precisering av det bostadspolitiska målet och man säger sig dela våra ambitioner, men man säger också att regeringens förslag är gott nog. Vi kristdemokrater anser att styrkan i vårt förslag är att det leder till en politisk fokusering på det som måste åstadkommas ett ökat byggande och därmed fler bostäder. Vi kristdemokrater har också förordat, och förordar, ett kvantitativt mål för byggandet. Vi föreslår att politiken ska inriktas på att nå ett mål om minst 40 000 nya bostäder . Någon kan ju fråga sig: Varför ett kvantitativt mål? Jag kan vända på det och svara med en motfråga: Hur högt hade hoppat utan en ribba? Vi borde lägga fast en nivå som vi ska nå och sedan se till så att vi vidtar de åtgärder som fordras och tränar på det sätt i politiken som vi behöver göra för att nå målet. Genom att sätta ett tydligt mål tvingas det politiska systemet att fylla politiken med ett innehåll som når målet. Utskottsmajoriteten, som stod bakom regeringens mål om 120 000 bostäder , avvisar förslaget med argumentet att någon kvantifiering inte är lämplig. Hur detta resonemang kan hänga ihop kanske någon senare talare från majoriteten kan utveckla för kammarens ledamöter. har länge drivit krav om skattemässiga åtgärder för att minska kostnader för byggande och boende. Vi vill avskaffa fastighetsskatten. Kommunerna får möjlighet att införa en avgift baserad på kommunens självkostnader om maximalt för småhus och maximalt per lägenhet. Vi vill också sänka skatten på byggande av flerbostadshus genom en skattereduktion som motsvarar halva momskostnaden oavsett lägenhetens storlek och utan detaljregleringar av den art som regeringen har använt när det gäller smålägenheter och studentlägenheter. Budgetmässigt innebär bostadspolitiska alternativ en förstärkning för bostadssektorn med , genom skattesänkningar på byggande och boende på och neddragningar av ränte- och investeringsbidrag på . I en av reservationerna behandlas ett av de största hindren för ett ökat bostadsbyggande de höga byggkostnaderna. Ända har byggkostnaderna stigit snabbare än konsumentprisindex. Det är en utveckling som inte kan tillåtas fortgå. Inom byggsektorn råder en oligopolstruktur. Vi anser att ska få en tydligare uppgift och mer resurser än för att ägna kostnaderna i byggandet extra uppmärksamhet. Det till knutna Byggkostnadsforum ska avvecklas och resurserna tillföras . Det omfattande bruket av svart arbetskraft måste stävjas. Det behövs bättre och hårdare kontroller. Möjligheterna att ingripa mot prisdrivande karteller förbättras också genom en kriminalisering av medverkan i karteller. 1996 genomfördes en stor förändring av bostadsbidragen. Förändringen har inneburit att statens kostnader har minskat från 1995 till . Trots att bostadsbidragen är det fördelningspolitiskt sett mest effektiva sättet att tillförsäkra också lågavlönade, barnfamiljer, ensamstående med barn och studenter en rimlig bostadsstandard har de alltså skurits ned rejält genom regeländringar och naturligtvis också till följd av att fler har kommit i arbete. Regeländringarna innebär ändå att betydligt färre än tidigare får del av bostadsbidragen och på en lägre nivå än tidigare, trots den väldokumenterade träffsäkerheten. Det är därför tveksamt om målsättningen med bostadsbidraget som har sagts vara att hushåll med barn ska kunna efterfråga en bostad där varje barn har ett eget rum längre är det som kan motivera bostadsbidragets utformning. Det är därför som vi kristdemokrater har lagt fram förslag om att reformera bostadsbidragen så att bland annat halvårsvisa avstämningar införs, den samlade familjeinkomsten läggs till grund för bostadsbidraget och det särskilda bidraget höjs med per barn. De här förslagen skulle rätta till de största orättvisorna i dagens bostadsbidragssystem, men de är inte tillräckliga. Bostadsbidragen behöver ses över i sin helhet. Dagens regler måste utvärderas och ersättas av ett regelverk som är fördelningspolitiskt bättre och därmed också rättvisare. 2 (): Den socialdemokratiska bostadspolitiken har havererat. I storstadsområdena och tillväxtorterna är bostadsbristen skriande. På andra håll i rivs relativt nya och funktionsdugliga hyreshus på skattebetalarnas bekostnad. I attraktiva områden tvingas småhusägare att flytta från sina hus på grund av skenande boendeskatter. Allt detta sker i ett land där Socialdemokraterna har suttit vid makten under 62 av och där bostaden ska vara en social rättighet för alla. Nivån på bostadsbyggandet i har länge varit en av de absolut lägsta i hela . Bostadspolitiken präglas, i likhet med hälso- och sjukvården, av köer och misshushållning med samhällets resurser som leder tanken till planekonomierna i innan muren föll. Den viktigaste uppgiften inom bostadspolitiken är därför att en gång för alla göra upp med myten om att politisk välvilja och statlig styrning kan tillfredsställa medborgarnas behov på bostadsmarknaden. Det byggdes faktiskt fler lägenheter , och detta skedde utan bostadssubventioner, bostadsmyndigheter, kommunala bostadsföretag och bostadsministrar. En investering i en bostad är en långsiktig investering. För att någon aktör över huvud taget ska våga sig på att bygga krävs klara och långsiktiga regler för vad som gäller. Mot bakgrund av den långsiktiga planeringshorisont som byggföretag, fastighetsbolag, hyresvärdar och småhusägare har borde samma långsiktighet prägla bostadspolitiken. Statsrådet pratar ofta om kraftfulla åtgärder för att främja byggandet. Regeringen har dock snarare föreslagit kraftfulla åtgärder för att förhindra byggandet. Sanningen är att det senaste förslaget, som med stöd av socialdemokrater, miljöpartister och vänsterpartister röstas igenom här i , om investeringsstimulans innebär ytbegränsningar, hyrestak, särskilda krav på lokalisering, miljöplan, förbud mot direktverkande el samt kommunalt bostadsförmedlingstvång. Hindren och regelbegränsningarna är betydligt verksammare än den stimulans som ges. Dessutom gäller bara investeringsstimulansen som en mandatperiod, det vill säga . Sanningen är också att det enligt bara är av de kraftfulla åtgärdernas totalt som går till lägenheter som inte skulle ha byggts ändå. Mellanskillnaden på är således en onödig utgift. Det finns sannerligen bättre sätt att använda skattebetalarnas pengar på. Det krävs ett batteri av åtgärder för att stimulera ett ökat bostadsbyggande och bygga som folk vill bo. Det måste vara efterfrågan som styr byggandet och inte kortsiktiga politiska nycker. Politisk detaljreglering fungerar inte när utbud och efterfrågan ska mötas. Verkligheten och den politiska planen stämmer alltför sällan överens. Skatterna på boendet måste minskas och fastighetsskatten avskaffas. I en internationell jämförelse har inte särskilt höga boendekostnader. Boven i dramat är att hushållen har för lite pengar kvar efter skatt för att kunna betala sina boendekostnader. Detta orimliga, höga skattetryck vill naturligtvis inte Socialdemokraterna konfronteras med. Det är enklare att skylla på annat. Det går alltså inte att komma runt skatternas betydelse för att skapa en bättre bostadsmarknad. Med världens högsta skatter även för låginkomsttagare är det många som inte kan styra sin boendesituation med inkomst av eget arbete. Socialdemokraterna löser alla problem på statens utgiftssida snarare än på intäktssidan. Medborgarna antas sakna inkomster att efterfråga boende. Lösningen blir omfattande subventioner och reglerade hyror. Planprocessen och överklagandemöjligheterna vid byggnation måste ses över om även små byggherrar och fastighetsägare ska våga vara med. Detta är ett av hindren för att konkurrensen på byggmarknaden ska kunna fungera fullt ut. De stora byggbolagen kan vänta på att få börja bygga, men de mindre företagen och aktörerna saknar ofta denna möjlighet av förklarliga skäl. Nödvändiga steg för att åstadkomma en fungerande bostadsmarknad måste tas. Den medborgare som väljer att köpa ett hus eller en bostadsrätt gör det på en marknad med de villkor som gäller. Den som vill hyra sin bostad har dock inte samma chans. Hyresrätten är allvarligt hotad. På grund av politisk reglering och brist på sunda marknadsmekanismer för hyresrätten leder ökad efterfrågan till minskad produktion, ökade priser samt en svart marknad som ökar de reella hyrorna. Att prata om en bostadsmarknad när det gäller hyresrätter är som att påstå att är en sann demokrat. Men med en del socialdemokraters syn på är det kanske trots allt inte så ologiskt. Det måste även finnas hyresrätter att bo i för dem som vill det. Då måste en friare och mer rättvis hyressättning tillåtas och bytesrätt och besittningsskydd värnas. En trygg övergång för befintliga hyresgäster är en självklarhet. Hyrorna måste kunna sättas så att de speglar en relation mellan utbud och efterfrågan. är sannerligen ett paradoxernas land på många sätt. Du kan äga din bostad om den ligger på marken, men om den ligger fyra våningar upp i ett flerfamiljshus kan du inte äga den. Det måste alltså bli möjligt med ägarlägenheter för folk som vill äga sin bostad men som inte vill ha tomt eller trädgård att ta hand om. Min fråga är: När kommer förslaget om ägarlägenheter? Framtiden kräver nytänkande och inte 50-talsnostalgi. Bostadspolitiken är ett samspel mellan en marknad och av politiker beslutade lagar och regler. vill ha generella skattesänkningar som gör det billigare att bygga och bo. Vi vill ta bort kostnadsdrivande och fördyrande regler. Vi vill öka konkurrensen så att hederliga företagare ges en chans genom en skattepolitik som gör att svartarbete inte lönar sig. Vi vill ha långsiktighet. Handlar det däremot om fortsatt kortsiktiga, illa genomtänka och snedvridande subventioner och bidrag med skattebetalarnas pengar säger vi moderater nej. Det är självklart att människors efterfrågan ska avgöra var och hur bostäder byggs. Politiker ska garantera långsiktiga och rättvisa regler för bostadsmarknaden men också undanröja befintliga hinder och självfallet inte bygga upp nya. Det sägs ofta från socialdemokratiskt håll att det inte bara är regeringen som har ett ansvar för bostadsbyggandet. Det är riktigt, men det Socialdemokraterna då glömmer bort är att regeringen tillsammans med socialdemokrater, vänsterpartister och miljöpartister här i har det avgörande ansvaret för förutsättningarna för byggandet och boendet. Det är ni som sätter ramarna inom vilka bostadsmarknadens aktörer ska verka. Frågan är om det som trots allt byggs, byggs tack vare eller trots regeringen. Den frågan är faktiskt väldigt berättigad och belyses i svart på vitt av följande. Uppföljnings- och utvärderingsfunktionen inom skriver under rubriken av det faktiska resultatet: Det går inte utifrån propositionen, det vill säga budgetpropositionen, utläsa om målet för bostadspolitiken har uppnåtts. Under rubriken åtskillnad på resultat och omvärldsförändringar kan man läsa: I det fortsatta utvecklingsarbetet kan pekas på vikten av att tydligare särskilja vad som är faktiska resultat av statens insatser inom politikerområdet och vad som är att betrakta som en omvärldsanalys. Ändå fortsätter regeringen på samma inslagna väg, med kortsiktiga bidrag som kommer och går och återuppstår i olika skepnader. Den slutsats som den socialdemokratiska regeringen ofta drar är att om det går bra är det regeringens förtjänst och går det dåligt är det någon annans fel. Den senaste investeringsstimulansen har bara beviljats för 446 lägenheter. Och vem vet merparten av dessa lägenheter skulle kanske ha byggts ändå. Precis som jag sade tidigare påpekar att bara 1,5 miljarder av de totalt går till lägenheter som ändå inte skulle ha byggts. Det socialdemokratiska vallöftet om 120 000 nya lägenheter framstår i konfrontation med verkligheten som lika korkat som avlägset. I årets budgetproposition till skillnad från i förra årets budgetproposition står det inte längre något om 120 000 nya lägenheter. Var och en får väl dra sina egna slutsatser av detta. Långsiktighet, förenklad och förkortad planprocess, ägarlägenheter, förändrat hyressättningssystem, lägre skatter på byggande och boende är återkommande slutsatser inte bara från och andra borgerliga partier utan också från aktörer inom bostadssektorn. Men det tycks som om vi alla talar för döva öron. Det är tydligt att det behövs en ny regering för att vi ska få ordning på bostadspolitiken och få i gång bostadsbyggandet i . deltar inte heller under den första punkten, som handlar om anslagen, eftersom våra förslag redan har fallit här i kammaren. Givetvis står vi moderater bakom alla våra reservationer, men för kammarens välbefinnande yrkar jag bifall bara till reservation nr 1. 3 (): Jag vill först påpeka att vi i liberalerna har ett särskilt yttrande när det gäller anslagsfördelningen och alltså inte deltar i beslutet angående punkt 1. Jag yrkar för tids vinnande bifall endast till våra reservationer nr 7 och nr 11, men vi står naturligtvis bakom alla våra reservationer. Bostadspolitiken är utformad av socialdemokratiskt maktinnehav. har Socialdemokraterna haft många möjligheter att utveckla förutsättningarna för bostadspolitiken. Ett tungt ansvar vilar på kommun- och bostadsminister axlar. Det finns en verklighet där ute det finns ett facit. Och vallöften synas. 120 000 bostäder , 30 000 bostäder så lät det från regeringen före valet. Minns sensommaren 2002, då kommun- och bostadsministern höll presskonferenser i sensommarvärmen inför det stundande valet! Han talade då inför olika grupper av väljare, däribland studenter, men vad har statsrådet och regeringen levererat? Facit för är 19 000 bostäder. När statsministern lämnade sin regeringsförklaring nämnde han knappt bostadsbristen men sade: Förbättrade kreditgarantier ska underlätta kapitalförsörjningen vid bostadsbyggande. Nytt förslag ska komma . kan regeringens distansering från vallöften skönjas tydligt. Löftet att bygga bort bostadsbristen är nu beroende av konjunkturen i världen. Facit är följande: bostadsbrist i storstäderna och köer, också till studentbostäder. I står över 20 000 i kö till studentbostäder, i över 9 000, i över 22 000 och i över 28 000. Kötiderna varierar mellan . Bostadspolitiken lider utöver köerna också av många andra symtom: svarta lägenhetsaffärer, gräddfiler åt bolagsdirektörer och fackpampar, rivning av fullt användbara lägenheter på krisorter, liten tillgång till planlagd mark, omständliga bygglovsprocesser, bristande konkurrens, höga boendekostnader och för liten individuell valfrihet. Bostadskonsumentens behov står inte i fokus. Regeringens bostadspolitik är ett fuskbygge. I har vi höga boendekostnader sett till människors disponibla inkomster. har i sin bostadspolitiska motion visat hur alarmerande läget är. Det finns något vi kan lära av andra länder i . Bostadsbyggandet är rekordlågt i . Inget annat land i bygger så lite. Färsk Eurostatstatistik för EU visar dessutom att boendekostnaderna ökat mest i mellan . Boendekostnaderna för EU-länderna ökade med i genomsnitt , och den högsta ökningstakten hade . Ökat bostadsbyggande förutsätter goda långsiktiga spelregler och sänkta boskatter inte fler kortsiktiga, snåriga och snävt inriktade bidrag. Det senaste i raden är skattekrediteringen, som infördes i stället för sänkt byggmoms. bostadspolitik fokuserar på att skapa bättre villkor och spelregler som håller långsiktigt. Vi vill avveckla det mer eller mindre kortsiktiga bidrag som införts. politik tar sikte på att öka människors möjligheter att ta makten över det egna boendet. Det innebär bland annat större utrymme för privat ägande, lägre beskattning, färre krångliga regleringar, ökad konkurrens, tydligare marknadsmekanismer, pressade produktionskostnader för byggandet och översyn av finansieringen av byggandet. Vi vill också förstärka den enskildes möjligheter att efterfråga bostäder genom mer pengar i den egna plånboken. Förslag återfinns i vår skattepolitiska motion om bland annat ökat förvärvsavdrag. Vi har observerat att även regeringen anger hushållens inkomster som en viktig faktor för att stimulera bostadsbyggandet. bostadspolitik innefattar följande: Vi vill se en ökad nyproduktion, och vi vill ha en reformering av hyressättningssystemet. I är det näst intill omöjligt att få ett förstahandskontrakt inom en rimlig tid i storstadsregionerna. Enligt bor av befolkningen i någon av de 100 kommuner där bostadsbrist råder. Ett viktigt skäl till att det inte byggs till exempel hyresbostäder är svårigheten att räkna hem en ekonomiskt hållbar kalkyl. Vi måste reformera hyressättningssystemet. Varje nyproducerad bostad skapar möjligheter för flyttkedjor där bostäder frigörs i det gamla beståndet. En ökad rörlighet är därmed bra. Men när man luckrar upp hyressättningssystemet måste fokus också ligga på att hitta bättre och billigare sätt att bygga bostäder. Jag sade i inledningen att boendekostnaderna i enligt har ökat mest i . En rad insatser behövs. Enligt SCB har produktionskostnaderna ökat med sammanlagt . uppgick produktionskostnaden för flerbostadshus till per kvadratmeter och i storstadsområden till per kvadratmeter. Byggmaterial är ett exempel på hur produktionskostnaden kan sänkas. Genom att utnyttja hela den europeiska byggmarknaden kan den kunnige beställaren i bästa fall sänka priserna på enskilda komponenter med . Det går att importera byggmaterial från andra europeiska länder till bara en tredjedel av priset på den svenska marknaden. Vi vill se en skärpt konkurrens inom byggandet. Den bristande konkurrensen på byggmarknaden är ett skäl till att det produceras få nya bostäder och till att kostnaderna för de bostäder som byggs är höga. Ett fåtal stora företag dominerar marknaden. behöver mer muskler för att kunna bevaka konkurrensen inom byggsektorn. Karteller måste stävjas. Vi vill se en ny statlig markpolitik, en markpolitik som är konkurrensneutral och bidrar till en bra konkurrenssituation. Den kan också bidra till fler studentbostäder. Statlig mark ska inte trissa upp prisutvecklingen. Vi menar att det är viktigt att se över ägardirektiven. Att man sitter på mark utan att bebygga den, för att invänta eller till och med skapa ett gynnsamt marknadsläge, är inte bra. Tidningen skrev i går om problemen med den statliga marken. Självfallet gäller det kommunala planmonopolet. Vi vill se fler studentbostäder. Vi ser det statliga markinnehavet som en möjlighet att åstadkomma detta. Men vi ser också att det finns många andra förslag, där det handlar om att ändra regelverken. Måste en studentbostad ha en diskbänk som är ? Måste man ha tillgång till gemensamhetskök, pub och tidningsrum eller allrum? Utgår verkligen alla dessa krav som finns från studenternas behov och önskemål? Vi vill se mer forskning och utveckling, vilket är en förutsättning för bland annat bättre livsmiljö. Eller som en byggmästare i en gång krasst uttryckte det: Det tog mänskligheten att lära sig att bygga hus som bara håller . Vi vill se valfriheten som ledstjärna med många olika upplåtelseformer bostadsrätter, hyresbostäder, ägarlägenheter, med mera. Förutsättningar för mångfald, valfrihet och integration grundläggs redan i och med planerandet och byggandet av bostäder. Vad och hur vi bygger påverkar de sociala strukturerna. Att äga sin bostad ska uppmuntras, inte bekämpas. Fler former av boende skapar mångfald. Vi vill se ägarlägenheter i . När kommer en proposition om ägarlägenheter? Vi har väntat . När kommer den? Vi vill se ökad mångfald på ägarsidan. Minska kommunernas roll som fastighetsägare, låt fler äga fastigheter. Vi vill se sänkta boskatter. Fastighetsskatten och förmögenhetsskatten bidrar till att många människor också i låga eller normala inkomstlägen försätts i en mycket svår ekonomisk situation. Vi vill påbörja en avveckling av fastighetsskatten och har tagit ett första steg. Vi vill se ett tillväxtvänligt skatteutjämningssystem, inte ett som motverkar tillväxt, vilket det gör . Vi vill se fler friggebodsbeslut. Röj upp i regeldjungeln. Vi vill se en samhällsplanering för ökad valfrihet. Vi vill reformera bostadsbidragen. Vi i liberalerna tror på andra åtgärder än regeringen och utskottsmajoriteten. Det är åtgärder som ska leda till att det är bostadskonsumentens efterfrågan som ska leda till att det byggs bostäder och styr vad som byggs. Statsrådet har vid ett flertal tillfällen uttalat: Bygg , villkoren kommer aldrig att bli bättre, med betoning på det . Jo då, villkoren kan bli bättre och långsiktiga.